Справа № 813/8187/14
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2015 року № 813/8187/14

о 10 год., 58 хв. м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., секретар судового засідання Саковець Б.П., розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним

позовом Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», представник - Бутко А.С.
до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Львівській області, представник - Ганущин Р.В.
про визнання протиправним і скасування рішення про накладення штрафу, визнання протиправним і скасування протоколу

Позивач - Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Львівській області у якому просив:

- визнати протиправним і скасувати рішення відповідача № 0280 від 14.11.2014 року про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу в розмірі 1700,00 грн.;

- визнати протиправним і скасувати протокол засідання відповідача № 0280 від 14.11.2014 року по справі про порушення законодавства про рекламу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до позивача відповідачем застосовано штраф за неподання інформації про вартість розповсюдженої реклами. Позивач вказує, що відповідачем 03.10.2014 року направлено на адресу відповідача лист про вартість розміщеної зовнішньої реклами на огорожі за адресою: м. Львів, пр.-т Шевченка, 13 (місце № 1). Під рекламою в даному листі розуміється таблиці з розкладом роботи відділення, які знаходились біля входу в приміщення банку. Позивач листом від 14.11.2014 року повідомив відповідача, що за вищевказаною рекламою знаходиться відділення ПАТ «ТЕРРА БАНК», а не відділення позивача.

Позивач вважає, що таблиця з розкладом роботи відділення банку не є зовнішньою рекламою у відповідності до вимог ст. 16 Закону України «Про рекламу», а у відповідності до Типових Правил розміщення зовнішньої реклами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 2067 від 29.12.2003 року є вивіскою чи табличкою, що у свою чергу не потребує жодного дозволу на їх розміщення.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав суду додаткові пояснення і докази, просив суд задоволити позов повністю.

Позиція відповідача викладена у запереченні на позовну заяву у якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, що Департаментом економічної політики Львівської міської ради скеровано в інспекцію з питань захисту прав споживачів у Львівській області Подання № 23/Р-9- 2436 від 18.07.2014 року про порушення Закону України «Про рекламу» ПАТ «Креді Агріколь Банк», а саме, встановлення без дозволу виконкому Львівської міської ради спеціальної конструкції зовнішньої реклами (таблиці з телефонами та інтернет сайтом позивача) на фасаді будинку по пр.-т Шевченка, 15 у місті Львові, чим порушено вимоги ст. 16 Закону України «Про рекламу». У звязку чим, Департаментом направлено позивачу лист-вимогу № 23/Р-9-1918 від 24.06.2014 року про усунення порушення законодавства про рекламу, а саме - демонтувати вказаний рекламоносій, яку до 04.07.2014 року виконано не було. Відповідачем за результатами розгляду подань Львівської міської ради про порушення Закону України «Про рекламу», складено протокол про порушення законодавства про рекламу № 0339 від 16.09.2014 року. Інформації про вартість виготовлення рекламної контрукції позивачем не надано. Позивача було повідомлено про дату, час і місце розгляду справи.

За неподання інформації щодо вартості розповсюдженої реклами 14.11.2014 року інспекцією з питань захисту прав споживачів винесено рішення № 0280 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу у розмірі 1700,00 грн. Оскільки, позивач на розгляд справи не прибув, рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу від 14.11.2014 року № 0280 листом інспекції від 21.11.2014 року за вих. № 2951 направлено позивачу для відома та добровільного виконання.

Твердження позивача про про те, що таблиця, що ним розміщена на фасаді будинку по пр. Шевченка, 15 у м. Львові не є рекламою, а містить лише інформаційний матеріал відповідач вважає необгрунтованими, оскільки згідно зі ст. 1 Закону України «Про рекламу», реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь- якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.

Відповідач також зазначає, що номер телефону та адреса інтернет-сайту продавця є прямою рекламою продукції позивача і не підпадає під критерії ч. 6 ст. 9 Закону України «Про рекламу» оскільки за даним телефоном та інтернет-сайтом можна взнати інформацію саме про продукцію позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, просив у задоволенні позову відмовити повністю, вказавши на правомірність прийняття відповідачем спірного рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази, давши їм оцінку, суд встановив:

24.06.2014 року Департамент економічної політики Львівської міської ради звернувся до ПАТ «Креді Агріколь Банк» з вимогою № 23/Р-9-1918 про усунення до 18.12.2013 року порушення вимог ч. 1 ст. 16 Закону України «Про рекламу», а саме: самовільно встановлено спеціальну конструкцію зовнішньої реклами рекламоносій на фасаді будинку на пр.-т Шевченка, 13 у м. Львові. Запропоновано усунути недоліки до 04.07.2014 року.

18.07.2014 року Директор Департамент економічної політики Львівської міської ради звернувся з поданням до начальника Держспоживінспекції у Львівській області про порушення вимог ПАТ «Креді Агріколь Банк» ч. 1 ст. 16 Закону України «Про рекламу», а саме: самовільно встановленої спеціальної конструкції зовнішньої реклами на рекламо носій на фасаді будинку по пр.-т Шевченка, 13 у м. Львові.

17.09.2014 року в.о. начальника Інспекції з питань захисту прав споживачів у Львівській області звернувся до Керівника ПАТ «Креді Агріколь Банк» з листом № 2590 щодо надання інформації про вартість розміщеної реклами, розповсюдженої з порушенням вимог рекламного законодавства.

07.10.2014 року на лист відповідача від 17.09.2014 року, позивачем надано відповідь № 2697, згідно якої позивач повідомляє, що не має у власності чи користуванні об'єктами за адресою: м. Львів, пр.-т Шевченка, 13 та не розміщував зовнішньої реклами за зазначеною адресою, оскільки відділення ПАТ «Креді Агріколь Банк» розташовано за адресою: м. Львів, пр.-т Шевченка, 15.

Листом № 2697 від 09.10.2014 року в.о. начальника Інспекції з питань захисту прав споживачів у Львівській області звернувся до Департамент економічної політики Львівської міської ради у якому просив з'ясувати розповсюдження позивачем реклами за вказаною рекламою.

16.09.2014 року відповідачем складено протокол № 0339 про порушення позивачем законодавства про рекламу.

Про розгляд справи про порушення законодавства про рекламу було призначено на 14.11.2014 року з 09:00 год. до 12:00 год., про що позивача повідомлялося згідно повідомлень № 2798 та № 2799 від 28.10.2014 року.

14.11.2014 року Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Львівській області прийнято рішення № 0280 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу, згідно якого вирішено за неподання інформації щодо розповсюдження реклами, розповсюдженої з порушенням встановленого законодавством порядку (без дозволу на розміщення), накладено на ПАТ «Креді Агріколь Банк» штраф у розмірі 1700,00 грн. Вказане рішення надіслано відповідачці супровідним листом № 2951 від 21.11.2014 року.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про рекламу» із змінами і доповненнями, Постановою КМ України від 26 травня 2004 року за № 693 «Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу» із змінами і доповненнями, Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно преамбули Закону України «Про рекламу», цей же Закон визначає засади рекламної діяльності в Україні, регулює відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами.

Згідно ст. 1 цього ж Закону, зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 9 цього ж Закону, реклама має бути чітко відокремлена від іншої інформації, незалежно від форм чи способів розповсюдження, таким чином, щоб її можна було ідентифікувати як рекламу.

Вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.

Згідно ч. 1 ст. 16 цього ж Закону, розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 26 цього ж Закону, контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснюють у межах своїх повноважень спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів - щодо захисту прав споживачів реклами.

Згідно ч. 4 ст. 27 цього ж Закону, спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів та його територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі за поданням органів державної влади, зазначених у ст. 26 цього ж Закону, або самостійно у випадках, передбачених цією ж статтею, крім тих, які віднесено виключно до компетенції Антимонопольного комітету України та які регулюються законодавством з питань авторського права та суміжних прав, накладають штрафи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, на розповсюджувачів реклами за вчинення дій, - у розмірі п'ятикратної вартості розповсюдження реклами.

Згідно ч. 6 ст. 27 цього ж Закону, за неподання або подання завідомо недостовірної інформації щодо вартості розповсюдженої реклами та/або виготовлення реклами та/або вартості розповсюдження реклами центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, необхідної для здійснення ними передбачених цим же Законом повноважень, на рекламодавців, виробників реклами та розповсюджувачів реклами накладається штраф у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно п. 14 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, Держспоживінспекція та її територіальні органи повідомляють рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами про розгляд справи не пізніш як за три дні до дати розгляду, а у невідкладних випадках - не пізніш як за один день.

Згідно п. 16 цього ж Порядку, справа розглядається за участю представника особи, щодо якої порушено справу. В разі його відсутності справу може бути розглянуто, якщо незважаючи на своєчасне повідомлення про місце і час розгляду справи не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно п. 18 цього ж Порядку, за результатами розгляду справи приймається рішення, що оформляється у двох примірниках, один з яких залишається у Держспоживінспекції або її територіальному органі, другий - у 10-денний строк надсилається особі, стосовно якої було прийнято рішення, або видається її представникові під розписку.

Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Судом не враховуються обґрунтування позивачем та його представником позовних вимог, оскільки статтею 9 Закону України передбачено, що не вважається рекламою вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення.

Проте, з наданих представником відповідача копій матеріалів справи про порушення позивачем законодавства про рекламу вбачається, що крім інформації про час роботи відділення банку зазначено телефон та веб-сайт позивача, що підтвердив представник позивача, з яких в контексті статті 1 Закону України «Про рекламу» існує можливість отримання інформації про сферу надання послуг позивача.

Крім цього, на розгляд справи про порушення законодавства про рекламу відповідач участі повноважного представника не забезпечив, жодних пояснень по факту вчиненого порушення не надав.

Представник відповідача на запитання суду також вказав, що жодної письмової інформації та доказів які б підтверджували вартість розповсюдженої реклами або виготовленої реклами на підставі факту вчиненого порушення, позивач, представник позивача не надав. Вказане також не заперечується представником позивача.

Відтак, позовні вимоги про визнання протиправним і скасування рішення відповідача № 0280 від 14.11.2014 року про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу в розмірі 1700,00 грн. задоволенню не підлягають.

Також судом не враховуються обґрунтування позовних вимог позивача, що неправильного зазначення відповідачем адреси (номеру) приміщення щодо предмету спору, оскільки вказана механічна помилка відповідача не спростовує вищевказаних порушень позивача і не є підставою для скасування спірного рішення.

Судом також не враховуються обґрунтування позивачем та його представником позовних в частині визнання протиправним і скасування протоколу засідання відповідача № 0280 від 14.11.2014 року по справі про порушення законодавства про рекламу, оскільки протокол засідання, як службовий документ, не створює будь-яких правових наслідків у вигляді виникнення, зміни чи припинення прав чи обов'язків позивача, а є лише носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства про рекламу, контроль за дотриманням якого покладено на відповідача як суб'єкта владних повноважень.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав задоволення позову, у зв'язку з його необґрунтованістю та не підтвердженістю жодними належними та допустимими доказами. Відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Докази подані позивачем не переконують в обґрунтованості позовних вимог.

Згідно ст. 49, 70 КАС України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, а відтак зобов'язані обґрунтовувати належність та допустимість доказів для підтвердження своїх вимог або заперечень, що зроблено відповідачем.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, що відповідачем по даній справі не зроблено.

Таким чином, з врахуванням положень ст. 162 КАС України, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Львівській області про визнання протиправним і скасування рішення про накладення штрафу, визнання протиправним і скасування протоколу, задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 2 ст. 94 КАС України, судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу покладаються на позивача.

Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або у відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 159-163, 167, 256 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» (, вул. Пушкінська, 42/4, м. Київ) на користь Державного бюджету України 1644,30 грн. судового збору.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Постанова складена в повному обсязі 02.02.2015 року.

Суддя Гавдик З.В.