Справа № 826/12370/14
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2015-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Шведі В.С., розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

дочірнього підприємства з іноземною інвестицією «Сантрейд»

до

міжрегіонального головного управління Міністерства доходів і зборів – Центрального офісу з обслуговування великих платників

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Міжрегіональним головним управлінням Міністерства доходів і зборів – Центральним офісом з обслуговування великих платників проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування дочірнім підприємством з іноземною інвестицією «Сантрейд» від’ємного значення різниці між сумою податкового зобов’язання і сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за березень 2014 року.

Перевіркою встановлено порушення дочірнім підприємством з іноземною інвестицією «Сантрейд»:

пункту 185.1 статті 185, пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту за березень 2014 року на суму податку на додану вартість у розмірі 317 965,00 грн.;

пункту 200.1, 200.3 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення від’ємного значення різниці між сумою податкового зобов’язання та сумою податкового кредиту за березень 2014 року на суму податку на додану вартість у розмірі 317 965,00 грн..

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з пункту 200.3 статті 200 Податкового кодексу України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Як вбачається з акту перевірки міжрегіонального головного управління Міністерства доходів і зборів – Центрального офісу з обслуговування великих платників від 20.06.2014 №653/28-10-37-20/25394566 висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між дочірнім підприємством з іноземною інвестицією «Сантрейд» та приватним підприємством «Агенство маркетингових досліджень» за договором від 01.02.2014 №119.

З матеріалів справи вбачається, що між дочірнім підприємством з іноземною інвестицією «Сантрейд» (замовник) та приватним підприємством «Агенство маркетингових досліджень» (виконавець) укладено договір на здійснення маркетингових послуг від 01.02.2014 №119, відповідно до якого виконавець зобов’язується надати замовнику послуги, а замовник зобов’язується прийняти належним чином виконані послуги і сплатити на умовах та в порядку визначеному договором.

На підтвердження виконання умов договору, руху активів в процесі здійснення господарської операції позивачем надано суду копії: договору від 01.02.2014 №119; додатків до договору; рахунку від 01.03.2014 №3698; акту здачі-прийняття робіт від 28.02.2014 №002057; податкової накладної від 28.02.2014 №240; платіжного доручення від 24.03.2014 №20009997; податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2014 року; розшифровок податкових зобов’язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) за березень 2014 року; квитанції №2; реєстру виданих та отриманих податкових накладних; роздруківки виконаних робіт контрагентом (звіти, графіки, таблиці тощо.).

Також, позивачем на обґрунтування реальності вище зазначеної господарської операції надано ряд документів приватного підприємству «Агенство маркетингових досліджень», а саме: витяг з ЄДРПОУ (37274459); письмові пояснення заступника директора приватного підприємства «Агенство маркетингових досліджень» по взаємовідносинах з позивачем; копію розшифровки податкових зобов’язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) за лютий 2014 року; квитанції №2; реєстру виданих та отриманих податкових накладних.

У свою чергу, міжрегіональним головним управлінням Міністерства доходів і зборів – Центральним офісом з обслуговування великих платників на спростування реальності господарських операцій, здійснених дочірнім підприємством з іноземною інвестицією «Сантрейд» та приватним підприємством «Агенство маркетингових досліджень» вказано на акт Дніпропетровської об’єднаної державної податкової інспекції головного управління Міністерства доходів і зборів Дніпропетровської області від 20.05.2014 №295/2204/37274459 «Про результати проведення документальної позапланової перевірки приватного підприємства «Агенство маркетингових досліджень» з питань дотримання вимог податкового законодавства України при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з платниками податків з лютий 2014 року».

Суд звертає увагу, що доводи контролюючого органу в акті 20.05.2014 №295/2204/37274459 ґрунтуються виключно на висновках акту Дніпропетровської об’єднаної державної податкової інспекції головного управління Міністерства доходів і зборів Дніпропетровської області від 20.05.2014 №295/2204/37274459.

Так, з акту Дніпропетровської об’єднаної державної податкової інспекції головного управління Міністерства доходів і зборів Дніпропетровської області від 20.05.2014 №295/2204/37274459 вбачається, що контролюючим органом аналізувалися відносини між приватним підприємством «Агенство маркетингових досліджень» та його контрагентами: товариством з обмеженою відповідальністю «Протей-груп» та товариством з обмеженою відповідальністю «Сентор», проте відносини між приватним підприємством «Агенство маркетингових досліджень» та позивачем не були дослідженими.

Згідно з частиною четвертою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно із приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Відповідно до статті 129 Конституції України одним із основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду. З конституційною нормою кореспондуються приписи статей 7, 14 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких принципом здійснення правосуддя в адміністративних судах є, зокрема, обов’язковість судових рішень, що набрали законної сили.

Враховуючи, що судовим рішенням, яке набрало законної сили встановлена реальність господарських операцій здійснених позивачем з приватним підприємством «Агенство маркетингових досліджень» за договором від 01.02.2014 №119, а предметом даної справи є правомірність формування суми бюджетного відшкодування у розмірі 317 965,00 грн. за березень 2014 року за наслідками господарських відносин з приватним підприємством «Агенство маркетингових досліджень», позовні вимоги дочірнього підприємства з іноземною інвестицією «Сантрейд» є такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.