Справа № 872/7416/13
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2014-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

23 грудня 2014 рокусправа № 2а/0470/9876/11
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Чепурнова Д.В. Поплавського В.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Надточія В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровску апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 липня 2012 року у справі № 2а/0470/9876/11 за адміністративним позовом фізичної особи - підприємець ОСОБА_1 до Державна податкова інспекція у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

05.08.2011 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення. Просить суд визнати недійсним і скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.07.2011 року № -0 з вимогою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сплатити податкове зобов'язання у розмірі 507 138, 01 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 липня 2012 року адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення - задоволено повністю. Визнано недійсним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 08.07.2011 року № -0 Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська з вимогою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сплатити податкове зобов'язання у розмірі 507 138, 01 грн.

Не погодившись з вищевказаною постановою відповідач подав апеляційну скаргу, мотивуючи тим, що під час винесення судом першої інстанції постанови, суд порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до не правильного вирішення спору та просив постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.07.2012 року скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги за матеріалами справи та перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.02.2000 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради було здійснено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, код ЄДРПОУ - НОМЕР_1, що підтверджується копією Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця.

Судом встановлено, що у період з 22.04.2011 року по 22.06.2011 року відповідачем була проведена документальна планова виїзна перевірка дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, код ЄДРПОУ - НОМЕР_1, за період з 01.10.2008 року по 31.12.2010 року.

Про проведення документальної планової перевірки керівником органу державної податкової служби приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Відповідачем були зроблені наступні висновки щодо виявлених в ході перевірки порушень вимог чинного законодавства, а саме:

пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", в результаті завищення суми від'ємного значення податку на додану вартість за грудень 2009 року у розмірі 18 333, 00 грн.; ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" № 13-92 від 26.12.1992 року, в результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності за 4 квартал 2008 року - 2010 рік у розмірі 507 138, 01 грн., у томі числі: 4 квартал 2008 рік - 98 464, 03 грн., 2009 рік - 117 397, 57 грн.,2010 рік - 291 276, 41 грн., абз. 5, п. 6 ст. 128 Господарського кодексу України в частині неналежного ведення обліку доходів та витрат; порушення ст. 1 Указу Президента України "Про невідкладні заходи по поверненню на Україну валютних цінностей, що належать резиденту України і знаходяться за її межами" в частині несвоєчасного проведення декларування в Національному банку України станом на 01.10.2009 року та станом на 01.01.2010 року, нарахування за даним актом перевірки не здійснювалось.

На підставі вищевказаного Акту перевірки відповідачем було винесене оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 08.07.201 року № -0, відповідно до якого позивачу було збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок з доходів від підприємницької діяльності у сумі 507 138, 01 грн.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протиправно були виключені зі складу валових витрат суму у розмірі 8 932, 69 грн. за період, що перевірявся. Відповідачем також протиправно були виключені витрати позивача, що сплачені останнім за послуги банку згідно виписок на суму 31 975, 22 грн., наявних в матеріалах справи. Також, судом під час судового засідання були досліджені записи книги обліку доходів та витрат позивача, акт звіряння розрахунків, інші копії первинних документів, наявних в матеріалах справи, отже відповідачем помилково були включені до складу валового доходу кошти, отримані позивачем на поточний рахунок за договором комісії від контрагента Приватного підприємства "Дружба Тим". Адже комісійна винагорода за 4 квартал 2008 року за даним договором складала всього 2 700, 00 грн. з урахуванням суми податку на додану вартість, тобто 2 250, 00 грн. без податку на додану вартість. Крім того, позивач звертав увагу суду на те, що сума валових доходів була визначена відповідачем за 4 квартал 2008 року в розмірі 2 579 797, 17 грн. без урахування податку на додану вартість та розрахована з допущенням арифметичної помилки, а саме: 3 095 081, 79 грн. (з урахуванням податку на додану вартість), відповідно, без податку на додану вартість - 2 579, 234, 83 грн., тобто на 562, 39 грн. (без урахування податку на додану вартість) менше, ніж вказано відповідачем. Також до складу валових доходів відповідачем помилково включено суми авансів, що були повернені покупцям в загальному розмірі 41 354, 62 грн. з урахуванням податку на додану вартість, тобто 34 462, 18 грн. без урахування податку на додану вартість. При розрахунку валових доходів відповідачем не враховані суми, що вже були включені позивачем самостійно до складу валових доходів помилково у попередніх періодах за пп. 5.2.5 п. 5.2 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", що також підтверджується даними книги обліку доходів та витрат позивача, на підставі якої складались декларації про доходи позивача, які й надавались відповідачу. Загальний розмір грошових коштів, які було отримано позивачем на поточний рахунок за 4 квартал 2008 року як погашення заборгованості клієнтами за товари, відвантажені позивачем до 01.10.2008 року - 792 589, 00 грн. з податку на додану вартість (660 490, 83 грн. без урахування податку на додану вартість відповідно). Дебіторська заборгованість цих клієнтів була підтверджена актами звірки станом на 01.10.2008 року, а до складу валових доходів підприємцем ця сума включена у 3 кварталі 2008 року, що підтверджується записами у книзі обліку доходів та витрат підприємця.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що висновки відповідача, викладені в Акті перевірки є такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Статтею 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994 року № 334/94-ВР (в редакції станом на момент виникнення правовідносин між сторонами), визначено, що валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Позивачем до складу валового доходу та витрат відносились суми відповідно до вимог пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 вищевказаного Закону, а саме: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Обмеження, встановлені пунктами 5.3-5.7 ст. 5 вищевказаного Закону передбачають, зокрема, що відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (в редакції станом на момент виникнення правовідносин між сторонами), не включаються до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до п. 5.11 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (в редакції станом на момент виникнення правовідносин між сторонами), установлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат платника податку, крім тих, що зазначені у цьому законі, не дозволяється.

Згідно із п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, послуг.

Отже, для цілей перевірки дотримання вимог податкового законодавства та можливого визначення грошових зобов'язань у разі неналежного дотримання платником податків цього законодавства, контролюючому органу у даному випадку первинно слід встановити зміст та реальність господарської операції.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.04.2008 року між фірмою "GIPS GELISTIRILMIS INSAAT MALZEMELERI VE PERLITLI SIVA SANAYI TIC.A.S." Туреччина, та Фізичною особо-підприємцем ОСОБА_1, Україна, було укладено контракт № UA2/04/08, відповідно до умов якого продавець продає, а покупець купує будівельні матеріали на умовах CIF, м. Дніпропетровськ, Україна, відповідно до Інкотермс-2000 в кількості та за цінами, відповідно до Специфікації до контракту. Загальна вартість контракту - 5 000 000, 00 дол. США. Розрахунки відповідно до умов вказаного контракту здійснювали в іноземній валюті, що підтверджується також й відповідними первинними документами, наявними в матеріалах справи. Як зазначив позивач, будівельні матеріали за вказаним контрактом - шпаклівка гіпсова.

Крім того, як зазначив позивач, 01.04.2008 року між ним та компанією KARAKAS INSAAT TEKS.SAN VE DIS TIK LTD STI було укладено контракт на поставку пенополістірола.

Відповідно до вказаного акту перевірки відповідач не включив до складу валових витрат курсові різниці від перерахунку іноземної валюти при здійснені розрахунків із постачальниками-нерезидентами.

Так, відповідно до пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (в редакції станом на момент виникнення правовідносин між сторонами), не включаються до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до пп. 7.3.2 п. 7.3 ст. 7 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (в редакції станом на момент виникнення правовідносин між сторонами), витрати, понесені (нараховані) платником податку в іноземній валюті протягом звітного періоду у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до валових витрат такого платника податку, визначаються у сумі, що має дорівнювати балансовій вартості такої іноземної валюти, визначеної згідно із положеннями підпунктів 7.3.1, 7.3.4, 7.3.6 цієї статті, і не підлягають перерахуванню у зв'язку із зміною обмінного курсу гривні протягом такого звітного періоду.

Відповідно до пп. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (в редакції станом на момент виникнення правовідносин між сторонами), датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку;

або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг).

Датою збільшення валових витрат платника податку при здійсненні ним операцій з особами, які є нерезидентами, зокрема, є дата оприбуткування платником податку товарів (а при їх імпорті - також робіт (послуг), супутніх чи допоміжних такому імпорту товарів), а для робіт (послуг), - дата їх фактичного отримання від таких осіб, незалежно від наявності їх оплати (у тому числі часткової або авансової).

Судом встановлено, що для оплати вартості отриманого товару іноземна валюта спеціально придбавалась позивачем, а тому на підставі пп. 7.3.4 п. 7.3 ст. 7 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", сума гривень, сплачена позивачем у зв'язку з купівлею іноземної валюти (без урахування комісійних або вартості інших послуг осіб, що здійснюють конверсійні (обмінні) операції за дорученням платника податку), є балансовою вартістю такої іноземної валюти.

Таким чином судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що висновки відповідача щодо виключення зі складу валових витрат суми курсової різниці загальним розміром 423 492, 76 грн. є протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства.

З урахуванням вищенаведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції вірно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв'язку чим суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 липня 2012 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: Д.В. Чепурнов

Суддя: В.Ю. Поплавський