Справа № 826/19653/14
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2015-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 січня 2015 року 18:44 № 826/19653/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Катющенка В.П., суддів: Кармазіна О.А., Саніна Б.В. за участю секретаря судового засідання Савченко А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до про Державної фіскальної служби України визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,

за участю:

позивача - ОСОБА_1;

від відповідача - Шапор Л.П.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної фіскальної служби України (далі по тексту - відповідач, ДФС України) про:

визнання неправомірною бездіяльності відповідача при розгляді письмового запиту платника податків від 22.10.2014 року на отримання письмової податкової консультації;

визнання листа-відповіді від 17.11.2014 року № /Б/99-99-17-02-02-14 таким, що за своєю формою не відповідає чинному законодавству України, а за своїм змістом - не надає відповіді на конкретні зазначені запитання практичного використання конкретної норми закону;

зобов'язання ДФС України за змістом письмового запиту платника податків від 22.10.2014 року надати позивачу письмову податкову консультацію щодо роз'яснення податкового законодавства з наступних питань: 1. Чи є у ОСОБА_1 як у особи, яка здійснює адвокатську діяльність, обов'язок сплачувати єдиний соціальний внесок з доходів, отриманих від цієї діяльності, якщо він сплачує єдиний соціальний внесок у якості найманого працівника? 2. Чи є у ОСОБА_1 як у особи, яка здійснює адвокатську діяльність, обов'язок сплачувати єдиний соціальний внесок з доходів, отриманих від цієї діяльності, якщо він сплачує єдиний соціальний внесок в якості фізичної особи-підприємця? 3. Чи є у ОСОБА_1 як у особи, яка здійснює адвокатську діяльність, обов'язок сплачувати єдиний соціальний внесок з доходів, отриманих від цієї діяльності, якщо він сплачує єдиний соціальний внесок в якості фізичної особи-підприємця, яка надає господарські послуги за КВЕД 2010 - «діяльність у сфері права»?;

зобов'язання відповідача протягом десяти днів з моменту набрання постановою законної сили подати до суду для розгляду звіт про виконання судового рішення.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2014 року відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

У судовому засіданні 28 січня 2015 року позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях, долучених до матеріалів справи, зазначивши, що відповідачем не виконано свого обов'язку з надання податкової консультації, оскільки лист не відповідає вимогам чинного законодавства та не надає відповіді на запитання позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні 28 січня 2015 року заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову. При цьому звертала увагу на те, що ДФС України виконано у повному обсязі передбачений статтею 52 Податкового кодексу України обов'язок з надання податкової консультації, а відтак підстави для задоволення позову відсутні, як і відсутнє порушене право позивача.

У судовому засіданні 28 січня 2015 року ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, занесеною секретарем судового засідання до журналу судового засідання, відмовлено у задоволенні клопотання позивача про призначення судово-лінгвістичної експертизи у зв'язку з необґрунтованістю даного клопотання та категоричною відмовою позивача нести витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи всупереч частині першій статті 92 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 28 січня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступних висновків.

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем та станом на 29 січня 2010 року перебував на обліку Державної податкової інспекції у Солом'янському районі м. Києва за №33750 згідно довідки від 29 січня 2010 року №33750/29-221 про взяття на облік платника податків.

Крім того, як стверджує позивач, він займається адвокатською діяльністю та взятий на облік як платник податків з 08 січня 2002 року у Державній податковій інспекції у Залізничному районі м. Києва за №3787 згідно довідки форми №4-ОПП від 14 січня 2002 року №86/10/28105.

23 жовтня 2014 року позивачем на ім'я Голови ДФС України Білоуса І.О. було направлено запит від 22 жовтня 2014 року про надання письмової консультації щодо роз'яснення податкового законодавства, в якому останній просив надати письмову податкову консультацію щодо роз'яснення податкового законодавства, в якій зазначити: 1. Чи є у ОСОБА_1 як у особи, яка здійснює адвокатську діяльність, обов'язок сплачувати єдиний соціальний внесок з доходів, отриманих від цієї діяльності, якщо він сплачує єдиний соціальний внесок у якості найманого працівника? 2. Чи є у ОСОБА_1 як у особи, яка здійснює адвокатську діяльність, обов'язок сплачувати єдиний соціальний внесок з доходів, отриманих від цієї діяльності, якщо він сплачує єдиний соціальний внесок в якості фізичної особи-підприємця? 3. Чи є у ОСОБА_1 як у особи, яка здійснює адвокатську діяльність, обов'язок сплачувати єдиний соціальний внесок з доходів, отриманих від цієї діяльності, якщо він сплачує єдиний соціальний внесок в якості фізичної особи-підприємця, яка надає господарські послуги за КВЕД 2010 - «діяльність у сфері права»?

У відповідь ДФС України направила позивачу лист від 17 листопада 2014 року №3241/Б/99-99-17-02-02-14 «Про розгляд звернення», в якому зазначило, що, по-перше, умова щодо не перебування найманим працівником чи підприємцем стосується виключно визначення терміна незалежної професійної діяльності, а не кола платників єдиного внеску; по-друге, фізична особа, яка є підприємцем та одночасно займається незалежною адвокатською діяльністю, при цьому сплачує єдиний внесок з доходів, отриманих від підприємницької діяльності, не має обов'язку щодо обліку та сплати єдиного внеску із сум доходу, отриманого від незалежної професійної діяльності. Крім того, у листі зазначено, що якщо особа перебуває на обліку платників єдиного внеску в органах ДФС як підприємець, але підприємницьку діяльність не здійснює та доходів від цієї діяльності не отримує, така особа повинна стати на облік як платник єдиного внеску - фізична особа, яка забезпечує себе роботою самостійно - займається незалежною професійною діяльністю, та сплачувати єдиний внесок з доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності. Також у вказаному листі роз'яснено, хто відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464 є платником єдиного внеску, а також порядок та строки сплати єдиного внеску.

Не погоджуючись з викладеним у вказаному листі, позивач 21 листопада 2014 року направив відповідачу скаргу на неналежний розгляд запиту щодо надання письмової податкової консультації, в якій просив повернутися до розгляду письмового запиту від 22 жовтня 2014 року та з урахуванням його змісту надати податкову консультацію на поставлені в ньому питання.

Листом від 03 грудня 2014 року №3746/Б/99-99-17-02-02-14 відповідач повідомив ОСОБА_1, що листом від 17 листопада 2014 року №3241/Б/99-99-17-02-02-14 відповідь надана згідно вимог чинного законодавства.

Не погоджуючись з відповіддю відповідача від 17 листопада 2014 року, позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до пп. 14.1.172 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податкова консультація - це допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування, нарахування та сплати податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Відповідно до пункту 52.1 статті 52 Податкового кодексу України за зверненням платників податків контролюючі органи надають безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Згідно з пунктом 52.2 статті 52 Податкового кодексу України податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

Пункти 52.4 та 52.5 Податкового кодексу України встановлюють, що консультації надаються контролюючими органами. Контролюючі органи мають право надавати консультації виключно з тих питань, що належать до їх повноважень.

У пункті 53.1 статті 53 Податкового кодексу України визначено наслідки застосування податкових консультацій, а саме: не може бути притягнуто до відповідальності платника податків, який діяв відповідно до податкової консультації, наданої йому у письмовій або електронній формі, а також узагальнюючої податкової консультації, зокрема, на підставі того, що у майбутньому така податкова консультація або узагальнююча податкова консультація була змінена або скасована.

Пунктом 53.3 статті 53 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків може оскаржити до суду як правовий акт індивідуальної дії податкову консультацію контролюючого органу, викладену в письмовій або електронній формі, яка, на думку такого платника податків, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Визнання судом такої податкової консультації недійсною є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

З наведених норм Податкового кодексу України вбачається, що хоча індивідуальна податкова консультація не має обов'язкового характеру, однак може бути оскаржена платником податків до суду, якщо, на його думку, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Таким чином, суду належить встановити, чи є відповідь на запит позивача індивідуальною податковою консультацією та чи відповідає вона нормам і змісту відповідного податку чи збору.

Виходячи з нормативного визначення податкової консультації та змісту наданої відповіді ДФС України, суд встановив, що роз'яснення, викладене у листі 17 листопада 2014 року №3241/Б/99-99-17-02-02-14 (далі по тексту - лист від 17.11.2014 року), містить у собі питання практичного використання конкретних норм Податкового кодексу України та законодавства про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а тому вважається податковою консультацією. Крім того, про належність викладеної в листі інформації до податкової консультації свідчить лист ДФС України від 03 грудня 2014 року №3746/Б/99-99-17-02-02-14, в якому зазначено, що надана в листі від 17.11.2014 року відповідь узгоджується з вимогами чинного законодавства.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність бездіяльності відповідача при розгляді письмового запиту позивача від 22 жовтня 2014 року та відповідність викладеної в листі від 17.11.2014 року податкової консультації вимогам чинного законодавства, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Як свідчить зміст запиту від 22 жовтня 2014 року, позивач просив надати податкову консультацію та надати відповіді на наступні питання: 1. Чи є у ОСОБА_1 як у особи, яка здійснює адвокатську діяльність, обов'язок сплачувати єдиний соціальний внесок з доходів, отриманих від цієї діяльності, якщо він сплачує єдиний соціальний внесок у якості найманого працівника? (далі по тексту - питання №1) 2. Чи є у ОСОБА_1 як у особи, яка здійснює адвокатську діяльність, обов'язок сплачувати єдиний соціальний внесок з доходів, отриманих від цієї діяльності, якщо він сплачує єдиний соціальний внесок в якості фізичної особи-підприємця? (далі по тексту - питання №2) 3. Чи є у ОСОБА_1 як у особи, яка здійснює адвокатську діяльність, обов'язок сплачувати єдиний соціальний внесок з доходів, отриманих від цієї діяльності, якщо він сплачує єдиний соціальний внесок в якості фізичної особи-підприємця, яка надає господарські послуги за КВЕД 2010 - «діяльність у сфері права»? (далі по тексту - питання №3).

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон).

Платниками єдиного внеску відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону є працівники - громадяни України, які працюють на підприємствах, в установах та організаціях, в інших юридичних осіб.

При цьому, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону платниками єдиного внеску є особи, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються незалежною професійною діяльністю, а саме науковою, літературною, артистичною, художньою, освітньою або викладацькою, а також медичною, юридичною практикою, в тому числі адвокатською, нотаріальною діяльністю, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід безпосередньо від цієї діяльності, за умови, що такі особи не є найманими працівниками чи підприємцями.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що особа, яка є найманим працівником та, одночасно, займається адвокатською діяльністю, є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування як найманий працівник. Така особа не має обов'язку щодо сплати єдиного внеску із сум доходу (прибутку), отриманого від її незалежної професійної діяльності.

При цьому, оскільки відповідно до ч. 9 ст. 9 Закону обчислення і сплата єдиного внеску за платників, зазначених у пунктах 2, 3, 6, 7, 8, 9 та 11 частини першої статті 4 цього Закону (тобто, у тому числі наймані працівники), здійснюються платниками, зазначеними у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону (тобто роботодавцями), за рахунок сум, на які внесок нарахований.

Отже, в даному випадку, на думку суду, зі змісту листа від 17.11.2014 року вбачається, що роботодавець сплачує за найманого працівника єдиний внесок за рахунок сум, на які внесок нараховується, що цілком відповідає вимогам чинного законодавства.

Крім того, судовою колегією враховується, що згідно п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

В контексті співвідношення правових норм, закріплених в п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону та в п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону, колегія суддів вважає, що особа, яка є підприємцем - платником єдиного податку та одночасно займається незалежною професійною діяльністю, є платником єдиного внеску як фізична особа - підприємець. Така особа не має обов'язку щодо обліку та сплати єдиного внеску із сум доходу, отриманого від її незалежної професійної діяльності.

При цьому, на думку суду, зміст п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону дає підстави для висновку про обґрунтованість позиції податкового органу, який зазначив, що у випадку перебування на обліку платників єдиного внеску в органах ДФС України як підприємця, але не здійснення підприємницької діяльності та неотримання доходів від неї, така особа повинна стати на облік єдиного внеску як фізична особа, яка забезпечує себе роботою самостійно, та сплачувати єдиний внесок з доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності.

Поряд з іншим, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону платниками єдиного внеску є фізичні особи, які виконують роботи (надають послуги) на підприємствах, в установах та організаціях, в інших юридичних осіб, зазначених в абзаці другому пункту 1 цієї частини, чи у фізичних осіб - підприємців або осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, за цивільно-правовими договорами (крім фізичних осіб - підприємців, якщо виконувані ними роботи (надані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).

На думку суду, зазначена норма свідчить про те, що фізичні особи-підприємці, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами, і така діяльність відповідає видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, є платниками єдиного внеску згідно п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону, про що фактично і зазначено в абзаці п'ятому сторінки другої листа від 17.11.2014 року.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання неправомірною бездіяльності відповідача при розгляді письмового запиту платника податків від 22 жовтня 2014 року на отримання письмової податкової консультації, а також визнання листа-відповіді від 17.11.2014 року № /Б/99-99-17-02-02-14 таким, що за своєю формою не відповідає чинному законодавству України, а за своїм змістом - не надає відповіді на конкретні зазначені запитання практичного використання конкретної норми закону, з огляду на те, що, як було встановлено раніше, податкова консультація була надана відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавства, а її суть не суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання ДФС України за змістом письмового запиту платника податків від 22 жовтня 2014 року надати позивачу письмову податкову консультацію щодо роз'яснення податкового законодавства, суд приходить до висновку про відмову в її задоволенні, оскільки вказана вимога є похідною позовною вимогою.

Згідно частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене та виходячи із встановлених судом під час розгляду справи обставин, суд приходить до висновку про відповідність наданої відповідачем консультації вимогам чинного законодавства, з огляду на що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Згідно частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Оскільки відповідачем свідки не залучалися й судова експертиза не проводилася, судові витрати з позивача стягненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини першої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Головуючий суддя В.П. Катющенко

Судді О.А. Кармазін

Б.В. Санін