Справа № 813/3398/14
Суддя: Макарик В.Я.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 року Справа № 5438/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Макарика В.Я.

суддів - Глушка І.В., Судової-Хомюк Н.М.

за участю секретаря судового засідання - Федак С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 12.05.2014 року про повернення позовної заяви у справі № 813/3398/14 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Головного управління юстиції у Львівській області, Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними дій та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

08 травня 2014 року Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернулося в суд з позовом до Головного управління юстиції у Львівській області, Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області в якому просило задовольнити позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України у Львівської області. Визнати протиправними дії державного виконавця при винесенні постанови від 22.04.2014 ВП №39614456 про накладення штрафу в розмірі 1020,00 грн.. Скасувати постанову державного виконавця від 22.04.2014 ВП №39614456 про накладення штрафу в розмірі 1020,00 грн..

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 12.05.2014 року Позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Головного управління юстиції у Львівській області, Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними дій державного виконавця при винесенні постанови та скасування постанови про накладення штрафу від 22.04.2014 року ВП №39614456 - повернуто позивачу разом з усіма доданими до неї матеріалами.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 12.05.2014 року у справі № 813/3398/14; направити справу для продовження розгляду до Львівського окружного адміністративного суду.

Апелянт свої вимоги мотивує тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області 05.05.2014 за №4817/06-17 подано позовну заяву про визнання протиправними дій та скасування постанови від 22.04.2014 ВП №39614456 про накладення штрафу в розмірі 1020,00 грн., винесеної у виконавчому провадженні щодо примусового виконання виконавчого листа виданого 10.04.2013 Шевченківським районним судом м. Львова.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 21.05.2012 №5, за змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу належить до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно, можуть бути виконаними примусово в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Таким чином, постанова державного виконавця про накладення штрафу не є рішенням суду, у справах передбачених п.1-4 ч. 1 ст. 18 КАС України, а є самостійним рішенням державного виконавця, який є посадовою особою, та його дії можуть бути оскаржені із врахуванням вимог предметної підсудності адміністративних справ.

Представники Головного управління юстиції у Львівській області, управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області в судове засідання на виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи у його відсутності згідно із ч.4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно ч. 6 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1 - 4 частини першої статті 18 цього Кодексу, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 18 КАС України, до якої відсилає зазначена вище норма ст. 181 КАС України, зазначено, що такими справами є усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною четвертою статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Врахувавши вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

Отже, аналіз вищенаведених норм вказує, що справи про оскарження постанов державного виконавця про накладення штрафу за невиконання рішень, ухвалених у справах, що визначені у п.п. 1 - 4 ч. 1 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України, предметно підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам з приводу рішень державного виконавця щодо виконання судових рішень, ухвалених цими судами.

Згідно п. 9 Постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року № 3 визначаючи предметну та територіальну підсудність справ з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби, судам необхідно враховувати, що за приписами пункту 5 частини першої статті 18, частини шостої статті 181 КАС України адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1 - 4 частини першої статті 18 цього Кодексу, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист, незалежно від статусу позивача у виконавчому провадженні.

Справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконавчих документів, виданих цими судами в інших справах, крім передбачених пунктами 1 - 4 частини першої статті 18 КАС України, підлягають розгляду місцевими загальними судами як адміністративними судами, які видали виконавчий лист, у разі звернення сторін виконавчого провадження.

Відповідно до матеріалів справи постанови ВП №39614456 від 22 квітня 2014 року, виконавче провадження відкрито з виконання виконавчого листа №2а-2014/11, виданого 10.04.2013 року Шевченківським районним судом м. Львова про зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити донарахування та виплату з 01.05.2011 року по 22.07.2011 року включно згідно діючого законодавства ОСОБА_1 щомісячного підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з урахуванням абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум за даний період.

Також судом першої інстанції було враховано практику Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується національними судами як джерело права.

А саме, Європейський Суд у рішенні від 12 травня 2011 року у справі «Ліпісвіцька проти України» (заява №11944/05) під час визначення тривалості провадження врахував періоди, коли справа фактично розглядалась судами, та період виконання судового рішення. При цьому зазначив, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні. Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом.

Врахувавши вищенаведені аргументи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що даний спір підсудний місцевому загальному суду, який видав виконавчий документ.

Взявши до уваги наведені норми, суд апеляційної інстанції вірно прийшов до висновку, що позовну заяву належить повернути позивачу та роз'яснити, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

В зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, на підставі правильно встановлених обставин справи та визначених їм правовідносин, прийшов до обґрунтованих і законних висновків. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи і відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, ст. 199, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 12.05.2014 року про повернення позовної заяви у справі № 813/3398/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: В.Я. Макарик

Судді: І.В. Глушко

Н.М. Судова-Хомюк

Повний текст ухвали складений 30 січня 2015 року.