Справа № 2а-509/11/1370
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2015 року № 2а-509/11/1370

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі Косів М.Б.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Панчишина Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому з асіданні у місті Львові справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова про скасування рішення про застосування фінансових санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа -підприємець ОСОБА_3 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Личаківському районі м.Львів, в якому просить скасувати рішення №601/04/НОМЕР_1 про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених внесків.

Позовні вимоги позивач мотивовує тим, що він не повинен нараховувати та відповідно сплачувати страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, оскільки сплачував єдиний податок відповідно до Указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва".

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з мотивів, вказаних в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач проти позову заперечив з мотивів, вказаних в письмовому запереченні на позовну заяву, де зазначив, що, у відповідності до положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", страхові внески не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування, на ці внески не поширюється податкове законодавство. А тому, продовжує відповідач, законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати, тобто, в даному випадку, застосовуються виключно норми зазначеного Закону.

Представник відповідача в судовому засіданні з викладених підстав заперечив проти позову, в його задоволенні просять відмовити.

Заслухавши думку представників сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з наступного.

Судом встановлено, що у період з 20.12.2010 по 21.12.2010 Управлінням Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова проведено перевірку суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_3 з питань дотримання вимог законодавства щодо нарахування, обчислення та сплати внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, про що було складено акт № 66 від 21.12.2010.

Згідно з висновками акта позивачем було занижено нарахування страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування на суму 14002,36 грн.

Також відповідачем було надіслано вимогу про сплату боргу від 21.12.2010 за №Ф-355 на суму 14002 грн 36 коп.

24 грудня 2010 Управлінням Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова було прийнято рішення про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступних обставин справи та норм чинного законодавства.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, зго на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпе ення. що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Цей Закон визначає принципи, засади, і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування накопичувального фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом

Також визначено, що страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону а страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону сплачують страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Статтею 5 Закону визначено, що виключне цим Законом регулюються відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, визначається коло осіб, які підлягають державному пенсійному страхуванню, платники страхових внесків, їх права та обов'язки, порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками.

У відповідності до вимог пункту 1 статті 14 цього ж Закону, страхувальниками цих осіб є їх роботодавці, які відповідно до частини 1 статті 15 згаданого Закону є платниками страхових внесків та зобов'язані на підставі пункту 6 частини 2 статті 17 зазначеного Закону нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Обов'язковість сплати страхових внесків на загальнообов'язкове пенсійне страхування не пов'язується із статусом платника податку як суб'єкта підприємницької діяльності, та не підпадає під правовідносини, що регулюються Указом Президента України від 03.07.1998 № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», оскільки статтею 18 Закону визначено, що страхові внески є цільовим загальнообовязковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом.

У статті 18 цього ж Закону, зазначено, що страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом; страхові внески не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування; на ці внески не поширюється податкове законодавство; законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Ставки, механізм справляння та пільги щодо сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування встановлені Законом України „Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування", яким разом із вже згаданим Законом не встановленої такої пільги, як звільнення від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування для суб'єктів підприємницької діяльності, котрі перейшли на спрощену систему оподаткування.

З аналізу наведених вище норм можна прийти до висновку, що страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не входять до системи оподаткування, на них не поширюється податкове законодавство, іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Таким чином, обов'язок сплачувати страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не зумовлюється статусом платника податку як суб'єкта підприємницької діяльності.

Дана позиція суду викладена в постанові Верховного суду України від 09.03.2010 року.

Що стосується Указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" за №727/98 від 03.07.1998 року, з наступними змінами та доповненнями, який регулює питання оподаткування суб'єктів малого підприємництва, то згідно з вимогами статті 16 Прикінцевих положень згаданого Закону, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення статті 6 зазначеного Указу про звільнення суб'єктів малого підприємництва, які сплачують єдиний податок, від збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, Закону суперечать, а тому застосуванню не підлягають.

Статтею 19 згаданого Закону також передбачено, що страхові внески до солідарної системи нараховуються для роботодавця -на суми фактичних витрат на оплату праці (грошового забезпечення) працівників, що включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України "Про оплату праці", виплату винагород фізичним особам за виконання робіт (послуг) за угодами цивільно-правового характеру, що підлягають обкладенню податком на доходи фізичних осіб, а також на суми оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності, яка здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Отже, посилання позивача на те, що він є платником єдиного податку, як на підставу неправомірності нарахування відповідачем стахових внесків, не можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 07.02.2011 у справі №2а-249/11/1370, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.04.2014, відмовлено ОСОБА_3 в задоволенні позову про скасування вимоги про сплату боргу 21.12.2010 за №Ф-355 на суму 14002 грн 36 коп.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що органом пенсійного фонду правомірно було нараховано позивачу суму страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

За наведених обставин, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необгрунтованими, а тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, зокрема, частин 2 та 4, судові витрати у формі судового збору, слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Суддя Р. Брильовський

Повний текст постанови виготовлено 09.02.2015