Справа № 757/25473/14-а
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Ісаєнко Ю.А., Федотова І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Печерського районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа: Держава Україна в особі Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності та дій неправомірними, зобов'язання поновити виплату пенсії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулася до Печерського районного суду м. Києва із адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа: Держава Україна в особі Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльності Пенсійного фонду України та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незабезпечення своєчасного і в повному об'ємі фінансування і виплаті пенсії позивачу протиправною; визнання протиправною бездіяльності управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області щодо не поновлення, не нарахування і не виплати позивачу пенсії за вислугу років, а також щодо відмови в поновленні їй пенсії за відповідною заявою; зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області поновити з 11 вересня 1997 року позивачу нарахування і виплату пенсії за віком, з проведенням її індексації і здійсненням компенсації втрати частини доходу у зв'язку з несвоєчасною виплатою незаконно не поновленої, не нарахованої і не виплаченої пенсії позивачу визначити й стягнути на користь позивача понесені неї судові витрати у справі.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11 вересня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 за період з 11.09.1997 по 04.03.2014 р. залишені без розгляду, у зв'язку з пропуском встановленого ч.2 ст.99 КАС України шестимісячного строку звернення до суду.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Печерського районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову в повному обсязі.

В зв'язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке відповідно до п. 2 частини першої ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України прийнято у порядку скороченого провадження, згідно з абз. 4 частини 8 ст. 183-2, п. 3 частини першої ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, працювала на території України та має достатній страховий стаж, що обумовило призначення їй пенсії.

У 1995 року позивач виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю.

У липні 2014 році ОСОБА_2 звернулася до управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області із письмовою заявою про поновлення виплати пенсії.

На вказану заяву ОСОБА_2 отримала лист-відповідь управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, в якому відповідач роз'яснив позивачу, що на даний час триває робота спільно з Міністерством соціальної політики України щодо підготовки нормативно-правових актів, спрямованих на виконання рішення Конституційного Суду України, якими будуть передбачені умови, норми і механізм виплати пенсій громадянам, які проживають у країнах, з якими не укладено міждержавних договорів щодо пенсійного забезпечення.

Вважаючи вказану відмову у поновленні її пенсії протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Пунктом 2 ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України

Статтею 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009р. №25-рп/2009 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначені положення визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України визначено звернути увагу Верховної Ради України на необхідність приведення у відповідність до Конституції України положень інших Законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, а також прийняття Закону про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданою фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними. З прийняттям рішення Конституційним Судом України від 07 жовтня 2009 року виключена така підстава для припинення пенсійних виплат як проживання пенсіонера за кордоном, що є підставою для поновлення конституційного права позивача на виплату пенсії, незалежно від місця його постійного проживання.

Після прийняття зазначеного Рішення і на теперішній час інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, не прийнято.

Як встановлено ч.2 ст.152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, положення п.2 ч.1 ст.49 та другого речення ст.51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» втратили чинність з 07.10.2009р., тобто з дати прийняття Рішення Конституційним Судом України №25-рп/2009.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що проживаючи в Ізраїлі, позивач має такі ж самі конституційні права як і інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі ВАСУ від 06.06.13р. у справі №К/9991/51100/12 та у постанові ВАСУ від 11.06.13р. у справі № К/9991/81240/12.

Таким чином, позовні вимоги позивача визнати бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області щодо не призначення, не нарахування і не виплати позивачу пенсії за віком, а також дії щодо відмови в призначенні пенсії за його відповідною заявою протиправними є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Водночас, колегія суддів зазначає, що з врахуванням встановленого ст. 99 КАС України строку звернення до суду, позовні вимоги підлягають задоволенню починаючи з 05 березня 2014 р.

Так, як було зазначено вище, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11 вересня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 за період з 11.09.1997 по 04.03.2014 р. залишені без розгляду, у зв'язку з пропуском встановленого ч.2 ст.99 КАС України шестимісячного строку звернення до суду.

Вказана ухвала набрала законної сили.

Щодо позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, то вони не підлягають задоволенню, оскільки пенсія за віком призначається та виплачується територіальним управлінням за місцем реєстрації, відтак, у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не виникло обов'язку по призначенню та виплаті пенсії позивачу.

Стосовно посилання суду першої інстанції на не дотримання позивачем порядку звернення, то ця обставина не є підставою для відмови в поновленні виплати пенсійного забезпечення та позбавлення права особи на соціальний захист.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Печерського районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року - скасувати та ухвалити нову постанову, якою вимоги адміністративного позову ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа: Держава Україна в особі Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності та дій неправомірними, зобов'язання поновити виплату пенсії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльності управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області щодо не поновлення, не нарахування і не виплати ОСОБА_2 пенсії за вислугу років, а також щодо відмови в поновленні їй пенсії за відповідною заявою.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області поновити ОСОБА_2 з 05 березня 2014 р. нарахування і виплату пенсії за віком.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Постанова набирає законної сили у порядку, визначеному ст. 254 КАС України, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: О.М. Оксененко

Судді:

Ю.А. Ісаєнко

І.В. Федотов

Головуючий суддя Оксененко О.М.

Судді: Ісаєнко Ю.А.

Федотов І.В.