Справа № 802/4442/14-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

03 лютого 2015 р. Справа № 802/4442/14-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дончика Віталія Володимировича,

за участю:

секретаря судового засідання: Медвідь І.О.,

позивача: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держземагенства у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії

в с т а н о в и в:

В грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Держземагенства у Вінницькій області в якому просив визнати протиправною бездіяльність щодо не прийняття рішення по суті клопотання від 18.03.14р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду та зобов'язати розглянути клопотання від 18.03.2014р., надавши дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.03.2014р. позивач звернувся до відповідача із письмовим клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду з метою створення та ведення фермерського господарства орієнтовною загальною площею 97, 7281 га, із числа земель запасу Бортницької сільської ради Тульчинського району Вінницької області. Листом від 07.04.2014р. за № 31-2-0.3-3038/2-14 відповідач повідомив позивача про те, що в поданому клопотанні не достатньо обґрунтовано розмір бажаної земельної ділянки, крім того, надані позивачем викопіювання земельних ділянок не дають можливості встановити їх бажане місце розташування. В зв'язку із наведеним, позивач вбачає протиправну бездіяльність відповідача щодо не прийняття рішення по суті клопотання, що слугувало підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Позивача в судове засідання не з'явився, 03.02.2015р. надав суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження, наголошуючи на тому, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, письмових пояснень з обґрунтуванням причини неявки суду не надав, про дату час та місце судового засідання повідомлявся завчасно та належним чином, що підтверджується розпискою про одержання повістки (а.с. 99). В матеріалах справи містяться письмові заперечення представника відповідача на адміністративний позов (а.с. 87-88).

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.03.2014р. позивач звернувся до відповідача, у відповідності до ст.ст. 123, 124 Земельного кодексу України, ст. ст.1-7 Закону України «Про фермерське господарство», із письмовим клопотанням про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства загальною орієнтовною площею 97, 7281 га, котрі перебувають у землях запасу Бортницької сільської ради Тульчинського району Вінницької області, а саме:

- земельна ділянка кадастровий номер :01:003:0268, площею 41, 7762 га;

- земельна ділянка кадастровий номер :01:003:0070, площею 8,4935 га;

- земельна ділянка кадастровий номер КОАТУУ 524380600, зона 01, квартал 003, площею 7,9 га;

- земельна ділянка кадастровий номер :01:003:0271, площею 23,5271 га;

- земельна ділянка кадастровий помер :01:002:0248, площею 16,0313 га.

Разом з тим, позивач додав викопіювання вказаних земельних ділянок, із копією відповіді відділу Держземагенства у Тульчинському районі від 07.03.2014р. № 0311 в змісті якої зазначено, що дані ділянки є вільними.

В змісті поданого клопотання від 18.03.2014р. позивач додатково повідомив про те, що кількість членів фермерського господарства буде налічувати 9 осіб, з яких вісім осіб з правом на безоплатне одержання земельних ділянок у власність.

Також зазначив, що вказаний орієнтовний розмір земельних ділянок загальною площею 97, 7281 га обґрунтовується тим, що земельні ділянки розташовані на схилах, а це призведе до додаткових затрат із застосуванням грунто-захисної сівозміни з перспективою вирощування відповідних сільськогосподарських культур їх переробки та реалізації з метою отримання прибутку, сплати податку, наповнення бюджету відповідно до законодавства.

Головне управління Держземагентства у Вінницькій області листом від 07.04.2014р. за № 31-2-0.3-3038/2-14 (а.с. 30) повідомило позивача про те, що в наданому клопотанні не в повній мірі зазначається інформація щодо обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. Крім того, зазначили, що з доданого до заяви викопіювання не можливо встановити бажане місце розташування земельної ділянки. На підставі викладеного, відповідачем було висловлено прохання позивачу подати на розгляд до Головного управління Держземагенства клопотання, яке відповідає чинним нормам законодавства.

В подальшому між позивачем та Державним агентством земельних ресурсів України, Головним управлінням Держземагенства у Вінницькій області, відділом Держземагенства у Тульчинському районі Вінницької області, Генеральною прокуратурою України здійснювалась переписка, що не призвела до вирішення питання поставленого в клопотанні позивача від 18.03.2014р.

Слід зазначити, що своїм листом № 10-02/3366/14 від 26.08.2014р. Державна інспекція сільського господарства у Вінницькій області роз'яснила позивачу, що фактично Головним управлінням Держземагенства у Вінницькій області, яке є розпорядником земель сільськогосподарського призначення державної власності, відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України, надано відповідь листом від 07.04.2014р. № 31-2-0.3-3038/2-14 в якому зазначено, що клопотання яке надав позивач відповідає чинним нормам законодавства, чим порушено вимоги ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України, оскільки не задоволено подане клопотання та не надано мотивовану відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Крім того, зазначено, що як для заяви, так і для клопотання законодавцем не встановлена форма та зміст цих документів тому як правило, заява чи клопотання повинні містити повні анкетні дані заявника, зазначення його добровільного волевиявлення і бажання одержати в оренду земельну ділянку, ціль використання та розмір земельної ділянки, викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Також наголошено на тому, що Головне управління Держземагенства у Вінницькій області у відповіді на клопотання позивача посилається на ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України про порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, а не на ст.ст. 123, 124 Земельного кодексу України про порядок передач земельних ділянок в оренду.

Визначаючись стосовно позовних вимог суд виходить з наступного.

Частина четверта статті 122 Земельного кодексу України передбачає, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до підпункту 61 пункту 4 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого указом Президента України від 08.04.2011р. № 445, Держземагентство України відповідно до покладених на нього завдань передає відповідно до закону безпосередньо або через визначені в установленому порядку територіальні органи земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб.

Підпунктом 4.32 пункту 4 Положення про Головне управління Дерземагенства в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 10.05.2012р. № 258, Головне управління відповідно до покладених на нього завдань передає відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб в межах області.

Так, згідно частини другої ст. 123 Земельного кодексу України (ЗК України) особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. (ч.3 ст.123 ЗК України).

Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об'єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

Статтею 5 Закону України «Про фермерське господарство» встановлено, що право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство.

Частиною першою статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

З матеріалів справи та листа «Про розгляд звернення» Державної інспекції сільського господарства Вінницької області № 10-02/3366/14 від 26.08.2014р. (за дорученням прокуратури Вінницької області) судом встановлено, що Головне управлінням Держземагенства у Вінницькій області своїм листом № 31-2-0.3-3038/2-14 від 07.04.2014р. порушило вимоги ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України, оскільки не задовольнило подане клопотання позивача та/або не надало мотивовану відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Окремо слід зазначити, що як для заяви, так і для клопотання законодавцем не встановлена форма та зміст цих документів, тому як правило, заява чи клопотання повинні містити повні анкетні дані заявника, зазначення його добровільного волевиявлення і бажання одержати в оренду земельну ділянку, ціль використання та розмір земельної ділянки, викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

За таких обставин, враховуючи, що за клопотанням позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду з метою створення та ведення фермерського господарства орієнтовною загальною площею 97, 7281 га. не прийняте будь-яке рішення, тобто відповідачем в порядку, передбаченому чинним законодавством, зокрема, Земельним кодексом України, не надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та не надано мотивовану відмову у його наданні, має місце бездіяльність відповідача щодо дотримання встановленої законом процедури розгляду земельних питань.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Держземагенства у Вінницькій області щодо не прийняття рішення по суті клопотання від 18.03.2014р.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача розглянути клопотання від 18.03.2014р. та надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду з метою створення та ведення фермерського господарства, суд зазначає наступне.

Згідно положень ч.1 ст.2 та ч.3 ст.2 КАС України в кореспонденції з приписами ст.6 Конституції України, якою закріплений принцип розподілу державної влади, слідує, що суд не може перебирати на себе функцій органу, дії або бездіяльність якого оскаржуються.

Аналізуючи зазначені у частині 2 статті 162 КАС способи захисту порушеного права, суд приходить до висновку, що вони не містять виняткового переліку. У абзаці другому зазначеної статті законодавець вказав, що суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оскільки наслідком розв'язання публічно-правового спору по суті має бути захист порушеного суб'єктивного права позивача, а суд не може підміняти орган, дії або бездіяльність якого оскаржуються, та враховуючи, що будь-яке рішення в частині надання дозволу позивачу на земельну ділянку не приймалось, то суд приходить до висновку, що на підставі ч. 2 ст. 11 КАС України, належним захистом порушених прав позивача у сфері публічно-правових відносин, буде зобов'язання відповідача прийняти рішення за клопотанням позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду з метою створення та ведення фермерського господарства орієнтовною загальною площею 97, 7281 га, із числа земель запасу Бортницької сільської ради Тульчинського району Вінницької області, відповідно до ст. 122 Земельного кодексу України.

Наведене узгоджується також з роз'ясненнями зазначеними у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 (в редакції із змінами і доповненнями, внесеними Постановою Пленуму ВСУ від 19.03.2010 року №2) "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", в п. 7 якої вказано, що при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Суд вирішує ці питання по суті, якщо це відповідає закону, в тому числі, вирішує відповідно до частини четвертої статті 7 Закону України від 19 червня 2003 р. N 973-IV "Про фермерське господарство" питання про надання земельної ділянки у власність або оренду для створення фермерського господарства, якщо відповідна районна (міська) державна адміністрація чи орган місцевого самоврядування безпідставно відмовили в цьому. В інших випадках суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про передачу земельних ділянок у постійне користування, оренду, укладення чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі тощо.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02.10.2014р. по справі № 802/2761/14-а.

За таких обставин, суд приходить до висновку, про зобов'язання відповідача розглянути клопотання від 18.03.2014р. та надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду з метою створення та ведення фермерського господарства.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Частиною першою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні.

Відповідно до підпункту 3 пункту 9 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України у разі безспірного списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) Державна казначейська служба України відображає в обліку відповідні бюджетні зобов'язання розпорядника бюджетних коштів, з вини якого виникли такі зобов'язання. Погашення таких бюджетних зобов'язань здійснюється виключно за рахунок бюджетних асигнувань цього розпорядника бюджетних коштів. Одночасно розпорядник бюджетних коштів зобов'язаний привести у відповідність з бюджетними асигнуваннями інші взяті бюджетні зобов'язання.

Водночас пунктом 19 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ (Постанова N 845) встановлено, що безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів і їх перерахування на рахунок, зазначений у виконавчому документі про стягнення надходжень бюджету та/або заяві про виконання рішення про стягнення надходжень бюджету, здійснюються органами Казначейства з відповідного рахунка, на який такі кошти зараховані, шляхом оформлення розрахункових документів.

З огляду на викладене та з урахуванням принципу пріоритетності законів над підзаконними актами, стягнути судові витрати із Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання із рахунка суб'єкта владних повноважень - відповідача.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд-

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держземагентства у Вінницькій області щодо неприйняття рішення по суті клопотання ОСОБА_1 від 18.03.2014 року по наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду з метою створення та ведення фермерського господарства орієнтовною загальною площею 97,7281 га із числа земель запасу Бортницької сільської ради Тульчинського району Вінницької області:

1. Земельна ділянка кадастровий номер :01:003:0268, площею 41,7762 га;

2. Земельна ділянка кадастровий номер :01:003:0070, площею 8,4935 га;

3. Земельна ділянка кадастровий номер КОАТТУУ 524380600, зона 01,квартал 003, площею 7,9 га;

4. Земельна ділянка кадастровий номер :01:003:0271, площею 23,5271 га;

5. Земельна ділянка кадастровий номер :01:002:0248, площею 16,0313 га.

Зобов'язати Головне управління Держземагентства у Вінницькій області розглянути клопотання - заяву ОСОБА_1 від 18.03.2014 року та надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду з метою створення та ведення фермерського господарства орієнтовною загальною площею 97, 7281 га із числа земель запасу Бортницької сільської ради Тульчинського району Вінницької області:

1. Земельна ділянка кадастровий номер :01:003:0268, площею 41,7762 га;

2. Земельна ділянка кадастровий номер :01:003:0070, площею 8,4935 га;

3. Земельна ділянка кадастровий номер КОАТТУУ 524380600, зона 01,квартал 003, площею 7,9 га;

4. Земельна ділянка кадастровий номер :01:003:0271, площею 23,5271 га;

5. Земельна ділянка кадастровий номер :01:002:0248, площею 16,0313 га.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, Тульчинський район, Вінницька область, ідентифікаційний код НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 73,08 грн.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дончик Віталій Володимирович