Справа № 603/42/14-а, 6а-603/11/14
Суддя: Левицька Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2015р. Справа № 876/5111/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Левицької Н.Г.,

судді Обрізка І.М.,

судді Попка Я.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові

апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області, м.Тернопіль

на ухвалу Монастириського районного суду Тернопільської області від 17.04.2014р. про відмову у задоволенні подання про встановлення способу і порядку виконання судового рішення у справі №603/42/14-а

за позовом ОСОБА_1, с.Криниця Монастириського району Тернопільської області

до управління Пенсійного фонду України в Монастириському районі Тернопільської області, м.Монастириська Монастириського району Тернопільської області

про зобов'язання нарахувати та виплатити підвищення до пенсії "дитині війни", -

ВСТАНОВИВ:

15.01.2014р. відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області звернувся до Монастириського районного суду Тернопільської області з поданням про встановлення способу і порядку виконання судового рішення, просив змінити спосіб виконання виконавчого листа №2-а-1462/2010, виданого Монастириським районним судом Тернопільської області 20.09.2013р., резолютивною частиною якого встановлено зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Монастириському районі Тернопільської області починаючи з 01.06.2010р. нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 підвищення до пенсії відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з урахуванням ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та з урахуванням виплачених сум, шляхом зміни зобов'язання здійснити виплати на стягнення цих виплат.

Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 17.04.2014р. у справі №603/42/14-а у задоволені подання начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області про зміну способу і порядку виконання рішення відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, її оскаржив відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області, який в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на те, що при постановленні ухвали судом першої інстанції неповністю з'ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи і порушено норми процесуального права, просив скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою задоволити заяву про зміну способу і порядку виконання рішення суду.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до вимог ст.197 КАС України, вважає можливим розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегією суддів апеляційного суду встановлено наступне:

Згідно із вимогами ст.263 КАС України, за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Суд розглядає питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням державного виконавця або сторони виконавчого провадження, що звернулися із поданням (заявою), та осіб, які беруть участь у справі, та у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду. У разі прийняття рішення про відстрочення чи розстрочення виконання постанови в адміністративній справі суд змінює строк подання суб'єктом владних повноважень звіту про виконання такої постанови.

Під зміною способу і порядку виконання рішення розуміється прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Ці заходи повинні забезпечити виконання конкретного судового рішення і не поширюватися на відносини, які виникли після його ухвалення.

Тобто зі змісту вказаної норми випливає, що суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів, може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, або ж відмовити по даному питанню, не змінюючи при цьому його змісту.

Із матеріалів справи вбачається, що судовим рішенням, про зміну способу і порядку виконання якого клопоче заявник, задоволено позовні вимоги позивача стосовно зобов'язання відповідача здійснити нарахування та виплату підвищення до пенсії, як дитині війни.

За приписами п.2 ч.4 ст.105 КАС України, адміністративний позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії (п.2 ч.2 ст.162 КАС України).

Аналіз резолютивної частини судового рішення та синтез наведених процесуальних норм дають підстави зробити висновок про те, що зобов'язання, покладені на відповідача цим судом, є позовними вимогами як обраним судом видом захисту порушених прав позивача, які суд задовольнив.

За таких обставин позивач просив змінити не спосіб виконання постанови суду, а судове рішення по суті позовних вимог і вирішити додаткову позовну вимогу про стягнення коштів, яка не була предметом розгляду та дослідження адміністративного суду під час прийняття цієї постанови, хоча в адміністративному судочинстві повноваження щодо зміни постанови суду в частині задоволення позовних вимог мають тільки адміністративні суди апеляційної та касаційної інстанцій (ст.198, 223 КАС України).

Стаття 263 КАС України не містить виключного переліку обставин, що є підставою для вирішення питання про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення, однак основними обставинами для цього слід вважати такі, що роблять виконання судового рішення неможливим.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що "захист порушеного права у судовому рішенні" і "спосіб виконання судового рішення" не є тотожними поняттями (процесуальними інститутами).

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з рішенням Верховного Суду України, зокрема, з постановою від 11.11.2014р. у справі №21-394а14.

Відповідно до вимог ч.1 ст.244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Відтак, колегія апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, ухвала суду першої інстанції ґрунтується на правильно встановлених обставинах справи та прийнята з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відповідно до вимог ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись вимогами ст.ст.160, 195, 197, 199, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області, м.Тернопіль на ухвалу Монастириського районного суду Тернопільської області від 17.04.2014р. про відмову у задоволенні подання про встановлення способу і порядку виконання судового рішення у справі №603/42/14-а за позовом ОСОБА_1, с.Криниця Монастириського району Тернопільської області до управління Пенсійного фонду України в Монастириському районі Тернопільської області, м.Монастириська Монастириського району Тернопільської області про зобов'язання нарахувати та виплатити підвищення до пенсії "дитині війни", - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Монастириського районного суду Тернопільської області від 17.04.2014р. про відмову у задоволенні подання про встановлення способу і порядку виконання судового рішення у справі №603/42/14-а, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н.Г. Левицька

Суддя І.М. Обрізко

Суддя Я.С. Попко