Справа № 804/8010/14
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

804/8010/14

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

03 лютого 2015 року

справа № 804/8010/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Уханенка С.А.

суддів: Богданенка І.Ю. Кругового О.О.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 червня 2014 р. по справі за позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до публічного акціонерного товариства «Дніпроазот» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені ,-

в с т а н о в и в:

У червні 2014 року позивач звернувся з позовом до суду, в якому, посилаючись на статті 19, 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", просив стягнути з відповідача на його користь суму адміністративно-господарських санкцій за незайняті інвалідами робочі місця у розмірі 3012987,52 грн. та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 903,90 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 червня 2014 р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з постановою суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову суду та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції правильно виходив з того, що у 2013 році відповідач належним чином виконував покладені на нього обов’язки, передбачені ст. 19-20 закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Так, матеріали справи свідчать, що згідно даних, наданих відповідачем у звіті за 2013 рік, форма №10-ПІ «Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів», вбачається, що при середньообліковій чисельності працюючих на підприємстві відповідача у 2013 році – 4042 осіб, та виходячи з передбаченого законодавством нормативу, у відповідача мало бути працевлаштовані 162 інваліда. При цьому на підприємстві відповідача у 2013 році були працевлаштовані 98 інвалідів.

За підсумками роботи відповідача у 2013 році позивачем були нараховані адміністративно-господарські санкції у розмірі 3012987,52 грн та пеня 903,90 грн. за незайняті інвалідами робочі місця.

За приписами ч.ч.1 – 3, 5 статті 19 Закону України від 21.03.1991 р. "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" для підприємств, установ, організацій, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, –у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною 1 цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів, а також самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону. Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Згідно з частинами 1, 2 статті 20 Закону 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" підприємства, установи, організації, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 % річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

У відповідності з частиною 4 статті 20 Закону України від 01.03.1991 р. "Про зайнятість населення" підприємства, установи і організації незалежно від форми власності щомісяця подають центрам зайнятості населення адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів.

Судом першої інстанції встановлено, що у 2013 році відповідач належним чином виконував покладені на нього обов’язки щодо створення на підприємстві робочих місць для працевлаштування інвалідів, подання до центру зайнятості звітів про наявність на підприємстві вільних вакансій, передбачених для працевлаштування інвалідів.

За правилами частин 1, 3 статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підприємства, установи, організації, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З аналізу приведених норм вбачається, що законодавець передбачив для роботодавця обов’язок із забезпечення вакантних місць для працевлаштування інвалідів, а не обов’язок з пошуку для подальшого їх працевлаштування.

Таким чином, оскільки відповідачем у 2013 році було дотримано вимоги закону щодо забезпечення необхідної кількості робочих місць, передбачених для працевлаштування інвалідів, та організацію їх заповнення (у межах наданих прав та покладених обов’язків), у його діях відсутні ознаки правопорушення.

Разом з тим, адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв’язку із скоєнням правопорушення. То ж такі санкції не можуть застосовуватись у разі відсутності необхідної кількості працевлаштованих інвалідів, якщо при цьому суб’єкт господарювання вжив усіх передбачених Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» заходів для працевлаштування останніх, тобто коли у його діях відсутній склад правопорушення.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції було повно встановлено обставини справи та надана правильна правова оцінка, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 198, 200, 205, 206 КАС України суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів – залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 червня 2014 р.– залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: С.А. Уханенко

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: О.О. Круговий