Справа № 824/2994/14-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/2994/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Спіжавка Г.Г.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

29 січня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Матохнюка Д.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом Кредитної спілки "Хімзавод" до Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Скрипник І.І., за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити дії ,

В С Т А Н О В И В :

Кредитна спілка "Хімзавод" звернулася до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до державного реєстратора речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Скрипник І.І., за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, в якому з урахуванням уточнень позовних вимог просила скасувати державну реєстрацію за ОСОБА_3 на виділене в натурі нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1, здійснену на підставі договору про виділ у натурі частки 1/1 нерухомого майна /ВЕМ №293830/16.03.2007, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького МНО ОСОБА_4, Реєстр № 708; скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за№ 8066633 від 18 листопада 2013р.; зобов'язати державного реєстратора речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції внести відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про право власності кредитної спілки "Хімзавод" на нежитлове приміщення (магазин), загальною площею 55,15 кв.м., що складає 30/100 (тридцять сотих) частин житлового будинку "А", що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року адміністративний позов задоволено частково, а саме: скасовано державну реєстрацію за ОСОБА_3 на виділене в натурі нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1, здійснену на підставі договору про виділ у натурі частки 1/1 нерухомого майна /ВЕМ №293830/16.03.2007р., посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького МНО ОСОБА_4, Реєстр № 708. Скасовано рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за № 8066633 від 18 листопада 2013 року. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим судом першої інстанції рішенням третя особа - відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції подала апеляційну скаргу, в якій порушила питання про скасування постанови Чернівецького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Аргументуючи доводи апеляційної скарги апелянт вказує на те, що суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення допустив невірне трактування норм матеріального права, формально підійшов до розгляду справи без належного аналізу існуючих фактів і доказів у справі.

В судове засідання учасники процесу не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином. Про причини неявки в судове засідання суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не направляли.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про його дату, час і місце, а також враховуючи те, що їх явка в судове засідання не визнавалась обов'язковою, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України, за наявними у справі матеріалами, при цьому, згідно ч.6 ст.12, ч.1 ст.41 КАС України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду заслухавши суддю-доповідача, перевіривши та дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, що згідно договору застави нерухомого майна від 04 листопада 2002 року громадянка ОСОБА_3, яка є поручителем громадянина ОСОБА_5 є заставодавцем, а КС "Хімзавод" є заставодержателем. Даний договір укладено на забезпечення кредитної угоди №00014 від 30.10.2002 року відповідно до якої заставодержатель - КС "Хімзавод" надає позичальнику ОСОБА_5 кредит в сумі 15 000 грн. терміном до 30 жовтня 2003 року.

В забезпечення своєчасного виконання зобов'язань за кредитною угодою, цим договором та додатковим договором від 03.04.2007 року заставодавець передала в заставу належне їй на праві приватної власності нежитлове приміщення (магазин), загальною площею 55,15 кв. м., що складає 3/100 частин житлового будинку "А", розташованого по АДРЕСА_1.

У зв'язку із невиконанням ОСОБА_5 зобов'язань за кредитним договором, 21.04.2008 р., у відповідності до ст.20 Закону України "Про заставу", приватним нотаріусом - ОСОБА_6 було здійснено виконавчий напис нотаріуса №1396, про звернення стягнення на майно, яке було визначене в договорі застави. На підставі даного виконавчого напису Першотравневим відділом ДВС Чернівецького МУЮ, було відкрито виконавче провадження, в ході якого заставне майно було виставлене на прилюдні торги, які не відбулися через відсутність купівельного попиту. У зв'язку з цим, на підставі ч. 7 ст. 62 ЗУ "Про виконавче провадження", КС "Хімзавод" було вирішено залишити за собою заставне майно, про що була подана відповідна заява до Першотравневого відділу ДВС Чернівецького МУЮ.

01.03.2010 року приватним нотаріусом ОСОБА_6 було видано свідоцтво про придбання КС "Хімзавод" у власність нежитлових приміщень (магазин), загальною площею 55,15 кв.м., що складає 30/100 (тридцять сотих) частин житлового будинку "А", які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Для реєстрації даного права власності на нерухоме майно позивач звернувся до реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області, де йому було відмовлено на підставі ст.24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", п.16, 23 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868, з вказівкою, що подані для реєстрації документи не дають змоги установити відповідність заявлених прав.

Незгода позивача із зазначеними реєстраційними діями слугувала зверненню з цим позовом до суду.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача про необхідність скасування державної реєстрації за ОСОБА_3 права власності на виділене в натурі нерухоме майно, здійснену на підставі договору про виділ у натурі частки 1/1 нерухомого майна/ВЕМ №293830/16.03.2007, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького МНО ОСОБА_4, Реєстр № 708, а також скасування рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за № 8066633 від 18 листопада 2013 року.

При цьому, що стосується вимоги про зобов'язання державного реєстратора речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції внести відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про право власності кредитної спілки "Хімзавод" на нежитлове приміщення (магазин), загальною площею 55,15 кв.м., що складає 30/100 (тридцять сотих) частин житлового будинку "А", що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, суд першої інстанції дійшов висновку, що таке зобов'язання з боку суду буде втручанням в сферу повноважень, які реалізуються відповідачем самостійно, без будь-якого впливу, а тому відмовив в задоволенні такої вимоги.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що державна реєстрація за ОСОБА_3 права власності на виділене в натурі нерухоме майно, здійснену на підставі договору про виділ у натурі частки 1/1 нерухомого майна/ВЕМ №293830/16.03.2007, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького МНО ОСОБА_4, Реєстр № 708 не може вважатись законною та підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 16 березня 2007 року між виконкомом Чернівецької міської ради та ОСОБА_3, що є заставодавцем згідно договору від 04.11.2002р. укладено договір про припинення спільної часткової власності та виділу в натурі частки нерухомого майна, внаслідок чого ОСОБА_3 набула права власності на частку 1/1. В результаті укладення договору про виділ у натурі часток нерухомого майна, які є спільною частковою власністю, було змінено порядковий номер об'єкта нерухомості, який виступав предметом договору застави укладеного з позивачем.

КС "Хімзавод" набула права власності на нежитлове приміщення (магазин), загальною площею 55,15кв.м., що складає 30/100 (тридцять сотих) частин житлового будинку "А", що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, але не може внести відомості про це до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у зв'язку з зміною реєстраційного номеру предмету застави.

Таким чином, колегія суддів звертає увагу на те, що не є суттєвим факт - було чи не було позивачу відомо при придбанні у власність заставного майна про виділ частки з нього., а суттєвим є те, що згідно договору заставодавець передала в заставу належне їй на праві власності майно в частці 30/100, а згодом без відома заставодержателя здійснила дії, що змінили його призначення.

Статтею 10 Закону України "Про заставу" від 02.10.1992 № 2654-XII, заставодавець зберігає право розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом чи договором. Заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя.

Згідно до ст.586 ЦК України заставодавець має право користуватися предметом застави відповідно до його призначення, у тому числі здобувати з нього плоди та доходи, якщо інше не встановлено договором і якщо це випливає із суті застави. Заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором. Заставодавець має право заповідати заставлене майно. Правочин, яким обмежується право заставодавця заповідати заставлене майно, є нікчемним.

Такі дії, що відбувалися без згоди заставодержателя, унеможливлюють здійснення реєстрації його законного права власності на майно, що придбане ним відповідно до вимог чинного законодавства та самого договору про заставу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що реалізуючи своє право на розпорядження майном застави, на яку було надано добровільну згоду, ОСОБА_3, виділивши частку з заставленого майна змінила його призначення, в тому числі номер об'єкта нерухомості, який виступав предметом договору застави.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про порушення права позивача в цій частині і таке порушене право підлягає захисту шляхом скасування державної реєстрації за ОСОБА_3 права на виділене в натурі майно за адресою АДРЕСА_1, здійснену на підставі договору про виділ у натурі частки 1/1 нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_4

Між тим, колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду не може погодитись з висновками суду першої інстанції про скасування рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за №8066633 від 18 листопада 2013 року, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав).

Згідно до абз.2 Порядку реєстрації речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету міністрів України 17.10.2013 року за №868, державна реєстрація прав проводиться органом державної реєстрації прав та нотаріусом шляхом внесення записів до Державного реєстру прав.

Положеннями ч.1 ст.9 Закону передбачено, що державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт.

Як передбачено вимогами ст.15 Закону, порядок державної реєстрації прав включає: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Відповідно до абз.1 ч.2 ст.9 Закону до повноважень державного реєстратора належить встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Так, результати розгляду заяви КС "Хімзавод" та доданих до неї документів не дали змоги державному реєстратору встановити відповідність заявлених прав з тими, записи про які вже внесено до Державного реєстру прав.

Оскільки згідно пошуку відомостей в Державному реєстрі прав встановлено реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на нежитлове приміщення (магазин), загальною площею 55,15 кв.м., розташованого по АДРЕСА_1 в розмірі 1/1 (тобто виділене в натурі майно), а права, що заявляє позивач складають право власності на 30/100 частин вказаного майна, а тому державним реєстратором було застосовано положення ст.24 Закону та сформовано відмову у проведенні державної реєстрації прав на зазначений об'єкт нерухомого майно за КС «Хімзавод».

Враховуючи вищевикладене колегія суддів, приходить до висновку, що підстави вважати протиправним рішення про відмову у проведенні державної реєстрації речових прав на заявлене нерухоме майно та скасування останнього відсутні.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що скасування рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав не створює автоматичного зобов'язання для останнього по реєстрації права власності за позивачем, так як є можливістю знову звернутись до органів державної реєстрації прав із заявою, що відповідає заявницькому принципу звернення до органів державної реєстрації прав.

Частиною 1 ст.195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В решті рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову відповідачем не оскаржується і апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Апеляційний суд зазначає, що позивач, надавши письмові докази, що були предметом дослідження при розгляді справи судом першої інстанції, виконав вимоги ч.1 ст.71 КАС України і довів законність та обґрунтованість вимоги щодо скасування державної реєстрації за ОСОБА_3 права власності на виділене в натурі нерухоме майно, здійснену на підставі договору про виділ у натурі частки 1/1 нерухомого майна/ВЕМ №293830/16.03.2007, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького МНО ОСОБА_4, Реєстр № 708. Натомість, відповідач, не надав суду належні та допустимі докази в спростування позовних вимог.

Разом з тим, суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним вище обставинам, зібраним по справі доказам та не вірно застосував норми матеріального права, у зв'язку із чим, неправильно вирішив спір в частині позовних вимог про скасування рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за № 8066633 від 18 листопада 2013 року.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу п.3 ч.1 ст.198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції відповідно до п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст.202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції вирішив частково скасувати її в частині задоволення позовних вимог, а саме скасування рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за № 8066633 від 18 листопада 2013 року та прийняти в цій частині нову постанову про відмову в задоволенні позову, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В решті постанова Чернівецького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року є законною та обґрунтованою, відтак у відповідності до вимог ст.200 КАС України підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області задовольнити частково .

Постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом Кредитної спілки "Хімзавод" до Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Скрипник І.І., за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити дії скасувати в частині задоволення позовних вимог, а саме скасування рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за № 8066633 від 18 листопада 2013 року та прийняти в цій частині нову постанову про відмову в задоволенні позову.

В іншій частині постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий /підпис/ Біла Л.М.

Судді /підпис/ Гонтарук В. М.

/підпис/ Матохнюк Д.Б.

З оригіналом згідно:

секретар