Справа № 752/11190/14-а
Суддя: Шостак О.О.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

03 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Шостака О.О.,

суддів: Мамчура Я.С., Желтобрюх І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксування технічними засобами, в порядку ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від « 05» листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Алупкінської міської ради Автономної Республіки Крим, Виконавчого комітету Алупкінської міської ради Автономної Республіки Крим, треті особи: ОСОБА_3, Приватне підприємство «Геркулес» про визнання незаконними та скасування рішень, визнання договору оренди таким, що втратив юридичну силу -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Алупкінської міської ради Автономної Республіки Крим, Виконавчого комітету Алупкінської міської ради Автономної Республіки Крим, треті особи: ОСОБА_3, Приватне підприємство «Геркулес» у якому просив визнати незаконними та скасувати рішення, визнати договір оренди таким, що втратив юридичну силу.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 05.11.2014 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими судовими рішеннями, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду від 05.11.2014 року та прийняте нове рішення, яким задовольнити позов. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 05.11.2014 року - без змін, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як було встановлено судом першої інстанції у червні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Алупкінської міської ради Автономної Республіки Крим, Виконавчого комітету Алупкінської міської ради Автономної Республіки Крим, треті особи: ОСОБА_3, ПП "Геркулес" з урахуванням уточнень позовних вимог просив визнати незаконними та скасувати рішення Алупкінської міської ради № 23 від 24 січня 2002 року "Про затвердження матеріалів попередніх узгоджень та дозвіл на виконання проекту відводу земельної ділянки гр. ОСОБА_3."; рішення Алупкінської міської ради № 10/13 від 11 грудня 2008 року "Про затвердження проекту землевпорядкування і передачі в оренду гр. ОСОБА_3 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)"; рішення виконавчого комітету Алупкінської міської ради № 45 від 17 лютого 1999 року "Про дозвіл виконання проекту відводу земельних ділянок для передання їх у постійне використання громадянам"; рішення виконавчого комітету Алупкінської міської ради № 53 від 14 лютого 2002 року "Про внесення змін у власне рішення № 45 від 17 лютого 1999 року "Про дозвіл виконання проекту відводу земельних ділянок для передання їх у постійне використання громадянам", а також визнати договір оренди земельної ділянки від 03 вересня 2009 року між Алупкінською міською радою та ОСОБА_3 таким, що втратив юридичну силу.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив про те, йому на підставі державного акту на земельну ділянку ЯИ № 448544 від 18 червня 2010 року належить земельна ділянка площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1. На частині належної йому ділянки третя особа у справі - ОСОБА_3 збудував бетонний паркан, мотивуючи тим, що ділянка знаходиться в його користуванні на підставі договору оренди, який укладений на виконання рішень Алупкінської міської ради та її виконавчого комітету.

Проте, вважає, що рішення відповідачів є незаконними, оскільки при їх прийнятті були порушені положення чинного законодавства України, зокрема, збір матеріалів погоджень був наданий ОСОБА_3 виконавчим комітетом Алупкінської міської ради, що суперечить п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", який в подальшому вніс зміни до свого рішення, що також суперечить положенням вказаного закону. При прийнятті рішення № 23 від 24 січня 2002 року міською радою не було враховане, що земельна ділянка знаходиться в користуванні: на ній існують житлові та нежитлові споруди. Зазначене рішення містить посилання на положення ЗК України, які не мають відношення до цього рішення, воно прийнято пізніше, ніж зазначено в самому рішенні, що підтверджується існуванням акту від 10 лютого 2003 року. Рішення ради від 11 грудня 2008 року прийняте на підставі висновку експертизи землевпорядної документації, який не повною мірою відповідає вимогам, встановленим стандартам, нормам і правилам. Договір між ОСОБА_3 та ПП "Геркулес" укладений раніше, ніж цим підприємством отримана ліцензія на провадження необхідних робіт. До того ж, на час ухвалення цього рішення третя особа перебував у громадянстві іншої держави, тому не мав права на отримання ділянки у користування, оскільки це суперечить положенням ст. 40 ЗК України.

Не погоджуючись із вищевикладеними обставинами, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Голосіївський районний суд м. Києва прийшов до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Алупкінської міської ради 37-ї сесії 4-го скликання від 29 жовтня 2005 року № 34/88 позивачу наданий дозвіл на виконання проекту землеустрою по відводу земельної ділянки орієнтовною площею 0,05га за адресою: АДРЕСА_1, район зупинки сан. Боброва для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд .

Рішенням Алупкінської міської ради 16-ї сесії 5-го скликання від 09 червня 2007 року і внесено зміни до рішення № 34/88 від 29 жовтня 2005 року та позивачу наданий дозвіл на виконання проекту землеустрою по відводу земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,08га за адресою: м. Алупка, район ХараБаір для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), із земель, що знаходяться у Алупкінської міської ради.

Рішенням Алупкінської міської ради 35-ї сесії 5-го скликання від 24 липня 2009 року внесено зміни до рішення № 17/5 від 09 червня 2005 року та позивачу наданий дозвіл на виконання проекту землеустрою по відводу земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,10 адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

Відповідно до рішення Алупкінської міської ради 39-ї сесії 5-го скликання від 30 грудня 2009 року № 19/3 ОСОБА_2 затверджений проект землеустрою та передана у власність земельна ділянка площею 0,1000га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

На виконання зазначеного рішення позивачу виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 448544, який був зареєстрований 18 червня 2010 року, що посвідчує право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку (кадастровий номер :01:004:0197) площею 0,1000га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи також вбачається, що п. 1.1 рішення виконавчого комітету Алупкінської міської ради № 45 від 17 лютого 1999 року, ОСОБА_3 був наданий дозвіл на виконання відводу земельної ділянки для передачі її у постійне користування за адресою: м. Алупка, район вертолітного майданчику.

Рішенням виконавчого комітету Алупкінської міської ради № 53 від 14 лютого 2002 року внесені зміни до рішення № 45 від 17 лютого 1999 року та ОСОБА_3 наданий дозвіл збір матеріалів погоджень на земельну ділянку орієнтовною площею 0,1га для будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та вертолітним майданчиком.

Рішенням Алупкінської міської ради 39-ї сесії 23-го скликання № 23 від 24 січня 2002 року ОСОБА_3 затверджені матеріали попередніх погоджень місця розташування земельної, орієнтовною площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_1 та вертолітним майданчиком, йому наданий дозвіл на виконання проекту відводу земельної ділянки орієнтовною площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку за вказаною адресою.

Рішенням Алупкінської міської ради 29-ї сесії 5-го скликання № 10/13 від 11 грудня 2008 року ОСОБА_3 затверджений проект землеустрою по відводу земельної ділянки та передано в оренду останньому земельна ділянка площею 0,1000 га (кадастровий номер :01:004:0079) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 та вертолітним майданчиком, із земель жилої та суспільної забудови, в тому числі землі, що не передана у власність, не передана у користування в межах населеного пункту (рядок 12.3, шифр 96 форми 6-зем.), по угіддям: "відкриті землі без рослинного покриву або з незначним покривом", в т.ч. "інші відкриті землі" (графа 67, 71 форми 6-зем.).

На підставі вказаного рішення між третьою особою - ОСОБА_3 та Алупкінською міською радою 03 вересня 2009 року укладений договір оренди земельної ділянки, згідно якого у користування ОСОБА_3 була передана земельна ділянка площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та вертолітним майданчиком (кадастровий номер :01:004:0079), надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель (присадибна ділянка). Зазначений договір був зареєстрований у ЯВ КРФ ДБ "ЦЦЗК", про що в Державному реєстрі земельних ділянок зроблений запис від 29 листопада 2010 року за № 78.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Згідно ст. ст. 10, 11 зазначеного закону сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: власні (самоврядні) повноваження, зокрема, підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо встановлення ставки земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад, а також делеговані повноваження, такі як: організація і ведення земельно-кадастрової документації; погодження питань про надання дозволу на спеціальне використання природних ресурсів загальнодержавного значення; підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; погодження проектів землеустрою (ст. ст. 25, 26, 33 Закону).

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

Згідно ст. 3 ЗК України від 18 грудня 1990 року в редакції 22 червня 1993 року власність на землю в Україні має такі форми: державну, колективну, приватну. Усі форми власності є рівноправними.

Розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх.

Повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування.

До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядженнями землями територіальних громад (п. а ч. 1 ст. 12 ЗК України).

Згідно п. 34 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Згідно п. 12 Перехідних положень ЗК України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади.

Згідно з ч. 1 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст. 93 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Оренда земельної ділянки може бути короткостроковою - не більше 5 років та довгостроковою - не більше 50 років.

Право оренди земельної ділянки може відчужуватися, у тому числі продаватися на земельних торгах, а також передаватися у заставу, спадщину, вноситися до статутного капіталу власником земельної ділянки - на строк до 50 років, крім випадків, визначених законом.

Орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ст. 4 Закону України "Про оренду землі" орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи.

Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом.

Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у спільній власності територіальних громад, є районні, обласні ради та Верховна Рада Автономної Республіки Крим у межах повноважень, визначених законом.

Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування.

Орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою.

Орендарями земельних ділянок можуть бути:

а) районні, обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та Кабінет Міністрів України в межах повноважень, визначених законом;

б) сільські, селищні, міські, районні та обласні ради, Верховна Рада Автономної Республіки Крим у межах повноважень, визначених законом;

в) громадяни і юридичні особи України, іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи, міжнародні об'єднання та організації, а також іноземні держави (ст. 5 зазначеного Закону).

Згідно з ч. 2 ст. 16 вказаного Закону укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: зміни цільового призначення земельних ділянок; надання в користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості).

Надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення, здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом її відведення, звертається з клопотанням про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації.

До клопотання додаються матеріали, передбачені частиною п'ятою статті 151 цього Кодексу.

Вибір місця розташування земельної ділянки та надання дозволу і вимог на розроблення проекту її відведення здійснюються у порядку, встановленому статтею 151 цього Кодексу.

Умови і строки розроблення проектів відведення земельних ділянок визначаються договором, укладеним замовником з виконавцем цих робіт відповідно до типового договору. Типовий договір на розробку проекту відведення земельної ділянки затверджується Кабінетом Міністрів України.

Розроблений проект відведення земельної ділянки погоджується з територіальним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини, природоохоронним санітарно-епідеміологічним органами, а також з відповідним територіальним органом виконавчої влади з питань лісового або водного господарства (у разі вилучення (викупу), надання, зміни цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення чи водного фонду).

Погоджений проект відведення земельної ділянки після одержання позитивного висновку державної землевпорядної експертизи у випадках, передбачених законом, подається разом з клопотанням про надання земельної ділянки до відповідної державної адміністрації, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, які розглядають його в місячний строк і в межах своїх повноважень, визначених цим Кодексом, приймають рішення про надання земельної ділянки у користування.

Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом її відведення здійснюється: затвердження проекту відведення земельної ділянки; вилучення (викуп) земельних ділянок у землекористувачів (землевласників) із затвердженням умов вилучення (викупу) земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням категорії земель та її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва, встановлення обґрунтованих граничних термінів забудови земельної ділянки.

Відмову органів місцевого самоврядування або органів державної влади в наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду в установлений законом строк може бути оскаржено в судовому порядку. Рішення про відмову в наданні земельної ділянки в користування має містити мотивовані пояснення з посиланням на відповідні положення нормативно-правових актів, затвердженої містобудівної документації та документації із землеустрою (ст. 123 ЗК України).

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу (ст. 124 ЗК України).

Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону (ст. ст. 125, 126 ЗК України).

Згідно Перехідних положень ЗК України 2001 року рішення про надання в користування земельних ділянок, а також про вилучення (викуп) земель, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу.

У разі прийняття відповідними органами рішення про погодження місця розташування об'єкта або про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки до 1 січня 2008 року передача в оренду таких земельних ділянок із земель державної та комунальної власності здійснюється без проведення земельних торгів (аукціонів).

Клопотання і заяви щодо відведення земельних ділянок, не вирішені на момент введення в дію цього Кодексу, реалізуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції у порядку та з додержанням вимог цього Кодексу.

Невідповідностей в діях відповідачів та третьої особи ОСОБА_3 вказаним вимогам закону в ході розгляду справи судом не встановлено та наявність протилежного перед судом не доведена.

Так, з матеріалів справи вбачається, що винесенню відповідачем оскаржуваних рішень передували отримання та складання третьою особою у справі ОСОБА_3 проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки в оренду для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 та вертолітним майданчиком АР Крим, який був погоджений з Управлінням головного архітектора Алупкінського держвиконкому, СЕС м. Алупки, Комітетом по охороні культурної спадщини, Управлінням держекологічної інспекції Південнокримського регіону, Ялтинським міським управлінням земельних ресурсів, та відповідно до якого межі та площа земельної ділянки, яка проектується для відводу в оренду, визначені відповідно до проектних меж об'єкту, які, в свою чергу, відповідають акту вибору та обстеження земельної ділянки від 10 лютого 2003 року; запроектована ділянка зі всіх сторін межує з землями м. Алупка, раніше для відводу нікому не надавалась, відводиться за рахунок земель Алупкінської ради та її відвід суттєво не вплине на використання суміжних земельних ділянок.

Доказів того, що зазначені вище документи на момент винесення Алупкінською міською радою оскаржуваних рішень не відповідали положенням чинного законодавства, в розпорядження суду надано не було.

При цьому суд не погоджується з посилання позивача на те, що третя особа ОСОБА_3 не має права на отримання земельної ділянки для будівництва та обслуговування земельної ділянки, оскільки є іноземним громадянином, зокрема, громадянином Російської Федерації. До вказаного висновку суд приходить з огляду на наступне.

Так, Конституція України (ст. 13) у формі загальних засад закріплює право кожного громадянина на користування природними об'єктами, у тому числі і землею.

Згідно ст. 26 Конституції України Іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно ч. 1 ст. 67 ЗК України від 18 грудня 1990 року в редакції 22 червня 1993 року громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач.

Отже, на момент виникнення спірних правовідносин ні нормами Конституції України, ні положеннями ЗК України не було встановлено прямої заборони щодо надання іноземним громадянам у користування земельної ділянки.

Проте, в подальшому через зміну земельного законодавства України таке поняття як "користування земельною ділянкою" було виключено, однак ЗК України допустив використання земельних ділянок громадянами на праві власності і праві орендного землекористування. У першому випадку громадянин здійснює експлуатацію земельної ділянки, яка належить йому на праві приватної власності, у другому - земельна ділянка надана йому на умовах оренди.

Здебільшого використання земельних ділянок у межах населених пунктів як їх власниками, так і орендарями пов'язане із забудовою цих ділянок. Найбільш поширеним і характерним для населених пунктів є використання земельних ділянок для індивідуального житлового та гаражного будівництва. Здійснення індивідуального житлового будівництва - одна із форм реалізації конституційного права громадян на житло. Спорудження жилого будинку громадянином нерозривно пов'язане з необхідністю отримання ним відповідної земельної ділянки. Тому, можливість отримання земельних ділянок громадянами для зазначених цілей передбачена ст. 40 ЗК України. Згідно з цією нормою, громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду відповідні земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва. Із змісту цієї статті випливає, що на безоплатну передачу у власність або надання в оренду земельних ділянок можуть претендувати лише громадяни України.

Разом з тим, ст. 93 ЗК України допускає передачу в оренду земельних ділянок не тільки громадянам України, а й іноземним громадянам та особам без громадянства. Іноземці та особи без громадянства можуть бути суб'єктами приватної власності на земельні ділянки у населених пунктах, на яких розташовані належні їм будівлі, споруди чи інша нерухомість.

Вказане випливає також і з положень п. в ч. 2 ст. 5 Закону України "Про оренду землі".

Тому, на думку суду, звернення ОСОБА_3 до відповідача із заявою про надання йому земельної ділянки на умовах оренди повністю узгоджується із положеннями ст. 126 Конституції України та ст. 93 ЗК України, а тому суд не погоджується з твердженнями позивача щодо відсутності у третьої особи такого права, через що не приймає його до уваги.

Також, на думку суду, не заслуговують на увагу, твердження позивача з приводу використання переданої ОСОБА_3 в оренду земельної ділянки іншою особою, відсутності позитивного висновку державної експертизи землевпорядної документації та у ПП "Геркулес" відповідної ліцензії на виготовлення проекту відводу земельної ділянки з огляду на їх недоведеність. Вказана позиція ОСОБА_2 не знайшла свого підтвердження в ході розгляду справи та повністю спростовуються її матеріалами .

Посилання позивача на те, що рішення Алупкінської міської ради № 23 від 24 січня 2002 року ухвалено із некоректним посиланням на ст. ст. 6, 17, 67 ЗК України, на думку суду, не є підставою для скасування цього рішення та визнання його протиправним, оскільки по суті воно є законним та обґрунтованим.

Крім того, не приймається судом й визнання представником відповідача позову в порядку ст. ст. 112, 136 КАС України, з огляду на формальність причин такого визнання, а також те, що суд має сумнів щодо достовірності цих причин, тим паче, що таке визнання порушує права, свободи або інтереси не тільки третьої особи - ОСОБА_3, а й права гр. ОСОБА_5, щодо якого також було ухвалено рішення № 45 від 17 лютого 1999 року.

Відповідно до норм ст. ст. 90, 152 ЗК України відновленню підлягають порушені права власників землі або землекористувачів. Згідно зі до ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Проте, в ході розгляду справи позивачем не доведено перед судом факту видання відповідачами поза межами їх повноважень актів, які б сприяли захопленню з боку третьої особи належної позивачу на праві власності земельної ділянки, що, як наслідок, породило виникнення у нього права, які підлягають захисту в судовому порядку. Доказів з даного приводу в розпорядження суду не надано.

З огляду на викладене, судом не встановлено наявності порушених відповідачами чи третіми особами конкретних існуючих прав, свобод чи інтересів позивача, що виключає можливість задоволення позову.

Рішення Алупкінської міської ради № 23 від 24 січня 2002 року "Про затвердження матеріалів попередніх узгоджень та дозвіл на виконання проекту відводу земельної ділянки гр. ОСОБА_3.", № 10/13 від 11 грудня 2008 року "Про затвердження проекту землевпорядкування і передачі в оренду гр. ОСОБА_3 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)"; виконавчого комітету Алупкінської міської ради № 45 від 17 лютого 1999 року "Про дозвіл виконання проекту відводу земельних ділянок для передання їх у постійне використання громадянам", № 53 від 14 лютого 2002 року "Про внесення змін у власне рішення № 45 від 17 лютого 1999 року "Про дозвіл виконання проекту відводу земельних ділянок для передання їх у постійне використання громадянам ", які оскаржує позивач, є актами індивідуальної дії, які винесені стосовно іншої особи та прав позивача не порушують.

З огляду на викладене, заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла до висновку про те, що позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню, оскільки відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, а оспорюваними рішеннями права позивача не порушені.

Доводи позовної заяви щодо протиправності рішень відповідачів не знайшли свого підтвердження та були спростовані в ході розгляду справи.

До того ж суд приходить до висновку про неможливість задоволення вимоги позивача щодо визнання договору оренди земельної ділянки від 03 вересня 2009 року, укладеного між Алупкінською міською радою та ОСОБА_3, таким, що втратив юридичну силу, з огляду на те, що відповідно до п. 1. ч. 1 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльність.

Тому, враховуючи те, що оскаржуваний договір оренди не є нормативно - правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії, через що не може бути предметом оскарження в адміністративному судочинстві.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам та прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Голосіївського районного суду м. Києва від « 05» листопада 2014 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

В задоволені апеляційної скарги ОСОБА_2 - відмовити.

Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від « 05» листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили відповідно до вимог ч. 2 ст. 212 КАС України та може бути оскаржена в двадцятиденний термін шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Шостак

Судді Я.С. Мамчур

І.Л. Желтобрюх

.

Головуючий суддя Шостак О.О.

Судді: Желтобрюх І.Л.

Мамчур Я.С