Справа № 813/3515/13-а
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2015-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2015 р. Справа № 876/10227/13

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

головуючого судді: Ліщинського А.М.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.

при секретарі судового засідання: Керод Х.І.

з участю представника позивача: Каминська Л.Р. та Васьківа І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2013 року у справі за позовом Державного підприємства «Стрийський вагоноремонтний завод» до Державної екологічної інспекції у Львівській області про визнання протиправним та скасування пункту припису,-

В С Т А Н О В И Л А:

07.05.2013 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправним та скасування пункту 10 припису від 05.04.2013 року за №352-04 (заборона щодо використання водних ресурсів при відсутності дозвільного документа: спеціального дозволу на користування надрами (підземні води) для видобування прісної підземної води з власного шахтного колодязя, для водопостачання на виробничі потреби).

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що їх зобов'язано отримати спеціальний дозвіл на користування надрами (підземні води) для видобування прісної підземної води з власного шахтного колодязя, для водопостачання на виробничі потреби з підстав та обґрунтувань, передбачених ст.ст.16, 19, 21, 23 Кодексу України «Про надра». Однак вважає, що обов'язок отримання спеціального дозволу на користування надрами, виходячи з добового видобутку води 55,57 м. куб. та враховуючи господарсько-побутову мету її використання, у нього відповідно до чинного законодавства відсутній.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2013 року в адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано п.10 припису Державної екологічної інспекції у Львівській області № 352-04 від 05.04.2013 року.

Відповідач постанову оскаржив, не погодившись із зазначеним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та є незаконною, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі покликається на те, що позивач у звітах форми №2-ТП, які подає до Львівського обласного управління водних ресурсів, відображає факт використання води на виробничі цілі та окремо на госпитні. Також не враховано позицію міждержавного стандарту «ГОСТ 17.1.1.04-80», затвердженого постановою Державного комітету СРСР по стандартах від 31.03.1980 №1452, який діє на Україні. Відповідно до статей 14,19 Кодексу України Про надра, надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на використання ділянкою надр.

У ході апеляційного розгляду представники позивача Васіків І.В. та Каминська Л.Р. надали пояснення та просять відхилити апеляційну скаргу.

Інші особи які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з ч.4 ст. 196 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що пункт 10 припису № 352-04 від 05.04.2013 р. винесений без врахування того, що ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» є власником земельної ділянки, на який розташований шахтний колодязь на воду, видобування підземних вод відбувається для власних господарсько-побутових потреб підприємства, а продуктивність водозабору підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу. Відтак, позивач не зобов'язаний отримувати спеціальний дозвіл на користування надрами (підземними водами), як це передбачено в п. 10 припису, оскільки формулювання п.10 даного припису забороняє будь-яке використання підземних вод до отримання спеціального дозволу на користування надрами, хоча у підприємства наявний дозвіл на спеціальне водокористування.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Частиною 1 ст. 195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Правильність вирішення справи відповідно до вимог ст.13 КАС України забезпечується системою: апеляційною та касаційною. Можливість апеляційного та касаційного оскарження судових рішень є принципом адміністративного судочинства, що спрямований на забезпечення прав осудності (законності та обґрунтованості) судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що в термін з 13.03.2013 року по 01.04.2013 року, на підставі наказу від 11.03.2013 року №144-і/п та направлення № 494 Державної екологічної інспекції у Львівській області проведено планову перевірку дотримання ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» вимог законодавства у сфері навколишнього природного середовища.

За наслідками перевірки складено Акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами №494/04 від 01.04.2013р. Перевіркою виявлено ряд порушень, зокрема: ст.ст.16, 19, 21, 23 Кодексу України про надра (далі- КУпН) - відсутній спеціальний дозвіл на користування надрами у зв'язку з цим, на адресу ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» було скеровано Припис Інспекції № 352-04 від 05.04.2013р.

Згідно п.10 Припису позивача зобов'язано отримати спеціальний дозвіл на користування надрами з підстав, передбачених ст.ст. 16, 19, 21, 23 КУпН.

Відповідно до статті 1 Кодексу України про надра ( далі - КупН ) від 27.07.1994 року № 132/94-ВР надра - це частина земної кори, що розташована під поверхнею суші та дном водоймищ і простягається до глибин, доступних для геологічного вивчення та освоєння.

Відповідно до статті 19 КУпН надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу. Користування надрами здійснюється без надання гірничого відводу чи спеціального дозволу у випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 21 КУпН встановлено, що надання надр у користування для видобування прісних підземних вод і розробки родовищ торфу надаються без надання гірничого відводу на підставі спеціальних дозволів, що видаються після попереднього погодження з органами Міністерства охорони навколишнього природного середовища України, Державного комітету України по нагляду за охороною праці та Міністерства охорони здоров'я України на місцях.

Нормами частини 1 статті 23 КУпН визначено, що землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати для своїх господарських і побутових потреб корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу, та використовувати надра для господарських і побутових потреб.

Таким чином отримання спеціального дозволу на використання надр необхідна у всіх випадках окрім використання добутої води для господарських та побутових потреб, а кількість добутої води не повинна перевищувати 300м. куб. на добу.

Питання надання спеціальних дозволів на користування надрами регулюється Постановою КМ України № 615 від 30.05.2011р., якою затверджено Порядок надання спеціальних дозволів на користування надрами ( далі - Постанова № 615).

Так, п.8 Постанови № 615 наведено випадки надання дозволу без проведення аукціону, зокрема, серед іншого, для:

- геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки та видобування підземних питних і технічних вод для забезпечення технологічного процесу виробництва та для потреб сільського господарства;

- геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки та видобування підземних вод для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого господарсько-питного водопостачання (крім виробництва фасованої питної води), за умови, що обсяг видобування підземних вод з водозаборів перевищує 300 куб. метрів на добу.

З огляду на наведене, надання спеціального дозволу без аукціону необхідне при видобуванні підземних питних і технічних вод для забезпечення технологічного процесу виробництва, а також для власних господарсько-побутових потреб за умови, що обсяг видобування підземних вод з водозаборів перевищує 300 куб. метрів на добу.

Відповідач не заперечує, що обсяг використаних підприємством підземних вод не перевищує 300 куб м. на добу, та зазначає що спеціальний дозвіл на використання надр необхідний підприємству у зв'язку з використанням підземних вод для здійснення технологічного процесу виробництва.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців позивач здійснює наступні види діяльності: ремонт і технічне обслуговування інших транспортних засобів (КВЕД 33.17). При цьому позивач не здійснює технологічний процес виробництва продукції, а відтак у нього відсутній обов'язок отримувати спеціальний дозвіл на використання надр.

Представники відповідача в запереченнях та поясненнях зазначають, що згідно представленої позивачем довідки про кількість використаних підземних прісних вод, за 2012 рік підприємством було використано 72,33 тис. м куб. технічної води з власного шахтного колодязя, з яких 12,5 тис. куб. м води для забезпечення виробничих потреб. Незаперечними доказами забору води для виробничих потреб є звіти про використання води (форма 2-ТП), подані у Львівський облводресурсів. Відповідно до таких звітів позивач у колонці фактичного використання води для виробничих потреб зазначив 12,5 тис. куб.м води. Такі дії позивача підтверджують використання ним підземних вод для виробничих потреб, зокрема для технологічного процесу виробництва.

Суд не погоджується з такими доводами відповідача, зважаючи на те, що зазначена цифра 12,5 куб м. була внесена у звіт за І квартал 2012р., в подальших звітах не змінювалась, оскільки звіти формувались до кінця року з наростаючим підсумком. Згідно пояснень головного енергетика підприємства ОСОБА_4 дана цифра була внесена до звітності помилково. Щодо форм звітності, на які посилається відповідач як на основний доказ використання води для технологічного процесу виробництва слід зазначити таке.

Будь-які потреби підприємства у водних ресурсах є його виробничими потребами. При цьому кожне підприємство має власні господарсько-побутові потреби, наприклад забезпечення санітарно-гігієнічних вимог працівникам, миття території, обладнання, прання одягу тощо. При цьому вказані цілі водоспоживання не пов'язані безпосередньо з забезпеченням технологічного процесу виробництва продукції.

З долучених позивачем документів вбачається, що видобуті підземні води використовуються для господарсько-побутових потреб підприємства, а саме на побутові потреби працівників (вмивання, душ, туалет), прання одягу, миття приміщень та обладнання, опалення, полив зелених насаджень. Як наслідок, відображення позивачем в звітах форми №2-ТП (водгосп) факту використання води на виробничі цілі не є доказом того, що вода була використана товариством не на господарсько-побутові цілі. Фактично зазначена в графі "виробничі потреби" кількість води була використана відповідачем на миття обладнання та інші побутові потреби.

В обґрунтування своєї позиції відповідач посилається на ГОСТ 17.1.1.04-80 Класифікація підземних вод за цілями водокористування, що затверджений постановою Державного комітету СССР по стандартам від 31.03.1980 року за № 1452. Відповідно до вказаного ГОСТу, класифікація цілей користування підземними водами здійснюється на: Господарсько-питні та комунально-побутові потреби населення, лікувальні, курортні та оздоровчі цілі, потреби сільського господарства (без зрошення та обводнення), зрошення та обводнення, промислові потреби (без теплоенергетики), потреби теплоенергетики, територіальний перерозподіл стоку поверхневих вод та поповнення запасів підземних вод, скидання стічних вод, інші потреби. В свою чергу кожен вид водокористування з переліченої класифікації поділяється на підкласи з визначенням відповідного класу підземних вод, що застосовується в кожному конкретному виді водокористування. З огляду на зазначене, судом відхиляються доводи відповідача, що згідно ГОСТу 17.1.1.04-80 господарсько-побутовими потребами є виключно: господарсько-питне водопостачання (централізоване та нецентралізоване) територій житлової забудови та громадських будівель міських промислових районів та сільськогосподарських районів; кондиціонування повітря в громадських та житлових будівлях; полив та миття територій населених пунктів (вулиць, площ, зелених насаджень), робота фонтанів тощо; полив посадок в міських та селищних теплицях і парниках; інші потреби (в тому числі гасіння пожеж, промивання водопровідних та каналізаційних мереж). В даному випадку відповідач використовує детальну класифікацію цілей користування підземними водами для потреб населення. І законодавцем наводяться в даному розділі виключно ті цілі користування, які здійснюються тільки населенням і не здійснюються підприємствами. Тому даний розділ не може містити переліку цілей водокористування підприємств, оскільки є переліком цілей користування виключно населення. Водночас зазначений ГОСТ містить розділ «Помислові потреби (без теплоенергетики)», який з поміж іншого включає в себе: господарсько-питні та комунально-побутові потреби промислових підприємств (і гасіння пожеж) з використанням як води питної так і води технічної. Цим підтверджується, що підприємство може мати свої власні господарсько-питні та комунально-побутові потреби, які водночас є промисловими (виробничими) потребами і не є потребами населення. Також даний розділ включає технічні потреби будівництва, підприємств по переробці сировини (виготовлення харчових продуктів, хіміко-фармацевтичних препаратів, промислових виробів, які передбачають забезпечення водою виробничих процесів), а також потреби кондиціювання повітря.

Як вже зазначалось судом, позивач не здійснює виробництво продукції, яке потребує використання підземних вод.

Факт використання позивачем підземних вод на господарсько-побутові (господарсько-питні) та виробничі потреби підтверджується також і копією дозволу на спеціальне водокористування від 20.06.2012 року. Отримання спеціального дозволу на водокористування здійснюється за клопотанням заявника, який до відповідного клопотання додає орієнтований перелік нормативного водоспоживання підприємства на майбутні періоди, оскільки такий дозвіл видається строком на 3 роки. Як вбачається із звітів використаних підземних вод за 2012 рік, кількість використаної води є значно меншою, аніж прописано у дозволі (дозволом на спеціальне водокористування передбачено 228,45 тис. м.куб. на рік, а підприємство використало 72,44 тис.м.куб. води).

Згідно зі статтею 23 Кодексу України про надра (у редакції від 4 березня 2004 року) землевласники та землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів (ліцензій) видобувати для своїх господарських і побутових потреб прісні підземні води до 20 метрів. Також слід зазначити, що до компетенції Державної екологічної інспекції не входить визначення виду водокористування.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з статтею 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Мотивація та докази, наведені у апеляційній скарзі, не дають адміністративному суду апеляційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію суду першої інстанції.

За таких обставин справи, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, оскільки вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм у оскаржуваному судовому рішенні належну правову оцінку.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не являються суттєвими і не складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2013 року у справі №813/3515/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.М.Ліщинський

Судді О.І.Довга

І.І.Запотічний