Справа № 817/3603/14
Суддя: Хаюк С.М.
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Гломб Ю.О.
Суддя-доповідач:Хаюк С.М.
УХВАЛА

іменем України

"04" лютого 2015 р. Справа № 817/3603/14

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Хаюка С.М.

суддів: Бондарчука І.Ф.

Моніча Б.С.,

при секретарі Лялевич С.С. ,

за участю представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Житомирі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Рівненська кондитерська фабрика" на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "22" грудня 2014 р. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Рівненська кондитерська фабрика" до Головного управління ДФС у Рівненській області про скасування податкових повідомлень - рішень ,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Рівненська кондитерська фабрика" звернулося з позовом до Головного управління Міндоходів у Рівненській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 03.09.2014 року № та № (а.с.3-7).

Судом першої інстанції відповідно до ст. 55 КАС України допущено заміну Головного управління Міндоходів у Рівненській області її процесуальним правонаступником Головним управлінням ДФС у Рівненській області (а.с.97-98).

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2014 року відмовлено в задоволенні позову повністю.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Рівненська кондитерська фабрика" на користь Державного бюджету України судовий збір в розмірі 1644,30 грн.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та постановити нову, якою позов задовольнити.

Представник позивача підтримав апеляційну скаргу.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 195 КАС України, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачем на підставі зовнішньоекономічних договорів здійснено митне оформлення товарів за ВМД від 25 січня 2013 року №204050001/2013/000910 та від 17 травня 2013 року №204050001/2013/006396. Поставка товарів здійснювалось на базисних умовах FCA (Ця умова поставки передбачає обов'язок постачальника передати товар перевізнику (транспортній організації), якого найняв покупець, або ж передати його іншій особі, що призначена покупцем. Передача товару відбувається в місці, визначеному в договорі. Послуги перевізника оплачує покупець.).

Організацію перевезень імпортованих ПАТ "Рівненська кондитерська фабрика" товарів у міжнародному сполученні здійснював ФОП ОСОБА_3 на підставі договору на транспортно-експедиційні послуги по перевезенню вантажів автомобільним транспортом від 17.01.2011 № 17/01/2011 (а.с.106-111).

Місцем завантаження оформлення товарів за ВМД від 25.01.2013 року №204050001/2013/000910 та від 17.05.2013 року №204050001/2013/006396 було Wormerveer (Нідерланди) та Zaandam (Нідерланди), що підтверджується актами здачі-прийняття робіт надання послуг) від 25.01.2013 року №282 (а.с.63) та від 17.05.2013 року №310 (а.с.67).

20.08.2014 року Головним управлінням Міндоходів у Рівненській області проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання ПАТ "Рівненська кондитерська фабрика" вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за період з 01.07.2012 по 31.12.2013, за наслідками якої складено акт перевірки №0011/4/17-00-22-05/ (а.с.8-28), відповідно до висновків якого встановлено порушення вимог положень статей 52, 53, 58, ч.1 ст. 257 Митного кодексу України від 13.03.2012 в частині не включення декларантом ПАТ "Рівненська кондитерська фабрика" до митної вартості відомостей імпортованих товарів повної суми експедиційних витрат та, як наслідок, несплату у повному обсязі до Держбюджету ввізного мита на суму 531,34 грн.; вимог п.190.1 ст.190 Податкового кодексу України, що спричинило заниження податкового зобов'язання по сплаті податку на додану вартість на суму 2231,61 грн.

На підставі акта перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 03.09.2014 року:

- №, яким збільшено суму грошового зобов'язання Платника податку за платежем "Мито на товари, що ввозяться на територію України суб'єктами підприємницької діяльності" у сумі 797,01 грн., в т.ч. за основним платежем - 531,34 грн., за штрафними санкціями - 265,67 грн. (а.с.29);

- №, яким збільшено суму грошового зобов'язання Платника податку за платежем "Податок на додану вартість з товарів, увезених на територію України суб'єктами підприємницької діяльності" у сумі 3347,42 грн., в т.ч. за основним платежем - 2231,61 грн., за штрафними санкціями - 1115,81 грн. (а.с.30).

Відмовляючи в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Рівненська кондитерська фабрика" суд першої інстанції виходив з того, що Головним управлінням Міндоходів у Рівненській області оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято обґрунтовано, на підставі та в межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України, а також з врахуванням всіх обставин, що мали значення для їх прийняття.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 257 Митного кодексу України передбачено, що декларування товарів здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань здійснення державної митної справи, зокрема щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів (пункт 1 частини 3 статті 345 Митного кодексу України).

Згідно зі статтею 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У відповідності до частини 8 статті 264 Митного кодексу України з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

При визначенні митної вартості товарів до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості товарів), якщо вони не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема витрати на транспортування оцінюваних товарів, а також витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов'язані з їх транспортуванням (стаття 58 Митного кодексу України).

Відповідно до пункту 2 частини 11 статті 58 Митного кодексу України, до митної вартості не включаються витрати на транспортування після ввезення або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню.

Статтею 929 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу.

Відповідно до законодавства Європейського Союзу поняття "транспортні витрати" включає всі витрати, як основні (main), так і непрямі витрати (incidental), здійснені у зв'язку з переміщенням товарів.

Законом України від 01.07.2004 №1955-IV "Про транспортно-експедиторську діяльність" визначено, що транспортно-експедиторська діяльність - це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів.

Експедитор (транспортний експедитор) - суб'єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування. Платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування.

Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

У відповідності до статті 58 Кодексу митною вартістю товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби відповідно до частини другої (частини десятої) цієї статті.

До переліку витрат, які мають включатися до митної вартості товарів, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з пунктом 5 частини десятої статті 58 Кодексу входять витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Згідно з п.2 ч.11ст.58 Кодексу витрати на транспортування товару після його ввезення не включаються до митної вартості за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена за оцінювані товари, які документально підтверджено та які піддаються обчисленню.

Відповідно до Методичних рекомендацій з формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 05.02.2001 р. N 65, собівартість перевезень (робіт, послуг) - це виражені в грошовій формі поточні витрати транспортних підприємств, безпосередньо пов'язані з підготовкою та здійсненням процесу перевезень вантажів і пасажирів, а також виконанням робіт і послуг, що забезпечують перевезення.

У підпункті 8 пункту 29 Методичних рекомендацій зазначено, що до собівартості перевезень включаються також витрати, пов'язані з реалізацією перевезень (робіт, послуг), зокрема, оплата послуг транспортно-експедиторських, страхових та посередницьких організацій (включаючи комісійну винагороду).

Судом першої інстанції вірно зазначено, що плата експедитору за надання ним послуг з організації та забезпечення перевезень імпортованих вантажів на умовах поставки, які передбачають оплату транспортних витрат за рахунок покупця товару, в тому числі в разі надання послуги на всьому шляху прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення, нерозділеної до та після перетину митного кордону України, є частина загальних витрат на транспортування, тому в межах вимог законодавства з питань державної митної справи (зокрема, частини четвертої, десятої статті 58 Митного кодексу України), Податкового кодексу України (пункту 190.1 статті 190) є обов'язковою для включення до бази оподаткування таких товарів.

Колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції, дослідивши в судовому засіданні надані сторонами по справі докази, обґрунтовано відмовив в задоволення позову.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки постанову судом першої інстанції винесено відповідно до позовних вимог з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права і суд дав правильну оцінку обставинам справи, то колегія суддів апеляційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до зміни чи скасування рішення суду першої інстанції у даній справі.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому її потрібно залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Рівненська кондитерська фабрика" залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "22" грудня 2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя С.М.Хаюк

судді: І.Ф.Бондарчук

Б.С. Моніч

Повний текст cудового рішення виготовлено 05 лютого 2015 року

З оригіналом згідно: суддя ________________________________ С.М.Хаюк

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Публічне акціонерне товариство "Рівненська кондитерська фабрика" вул.Хмільна,30,м.Рівне,33000

3- відповідачу/відповідачам: Головне управління ДФС у Рівненській області вул.Відінська,12,м.Рівне,33023

- ,