Справа № 819/1398/13а
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2015-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2015 р. Справа № 876/10305/13

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

головуючого судді: Ліщинського А.М.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.

при секретарі судового засідання: Керод Х.І.

з участю представника позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 червня 2013 року у справі за позовом Тернопільського прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері в інтересах держави в особі урядового органу, що діє у складі Міністерства інфраструктури України і йому підпорядковується - Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в особі його структурного підрозділу - Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Тернопільській області до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення фінансових санкцій,-

В С Т А Н О В И Л А:

24.05.2013 року Тернопільський прокурор з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері в інтересах держави в особі позивача звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про стягнення фінансових санкцій в розмірі 1700 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачем порушено ст.39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме надання послуг з регулярних перевезень пасажирів при наявності паспорта маршруту, який не відповідає вимогам чинного законодавства. У зв`язку з цим у відповідності до ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» на відповідача накладено штраф в розмірі 1700 грн. та надано строк для добровільного оплати, однак в добровільному порядку не був сплачений.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 червня 2013 року адміністративний позов задоволено. Стягнуто з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, с.Н.Луб'янки, Збаразький район, Тернопільська область) на користь Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в особі його структурного підрозділу - Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Тернопільській області несплачені фінансові санкції в сумі 1700 грн. згідно постанови №157352 від 21.11.2012 року в дохід Державного бюджету України.

Відповідач постанову оскаржив, не погодившись із зазначеним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та є незаконною, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі покликається на те, що твердження про те, що ним при наданні послуг з регулярних пасажирських перевезень допустив порушення вимог чинного законодавства є безпідставним. Також вказує на те, що його фактично не було належним чином повідомлено про час та місце розгляду даної справи.

У ході апеляційного розгляду представник позивача ОСОБА_1 надала пояснення та просить відхилити апеляційну скаргу.

Інші особи які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з ч.4 ст. 196 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що не встановлені будь-які докази, які б свідчили про те, що винесена Територіальним управлінням Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Тернопільській області постанова №157352 від 21.11.2012 року про застосування до відповідача фінансових санкцій, - оскаржувалась останнім у встановленому законом порядку.

На час судового розгляду справи, фінансові санкції у розмірі 1700,00 грн. відповідачем в добровільному порядку - не сплачені, відповідні докази, які б підтверджували погашення такого боргу та спростовували б доводи позивача, - відповідачем не надані, а судом - не здобуті.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Частиною 1 ст.195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Правильність вирішення справи відповідно до вимог ст.13 КАС України забезпечується системою: апеляційною та касаційною. Можливість апеляційного та касаційного оскарження судових рішень є принципом адміністративного судочинства, що спрямований на забезпечення прав осудності (законності та обґрунтованості) судових рішень.

У відповідності до ст.6 Закону України «Про автомобільний транспорт» №2344-III від 05.04.2001 року та ст.1 постанови Кабінету Міністрів України №1190 від 08.09.2004 року, Головна державна інспекція на автомобільному транспорті є урядовим органом державного управління, що діє у складі Міністерства транспорту та зв'язку і йому підпорядковується. Згідно Положення про територіальні органи Головної державної інспекції на автомобільному транспорті, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України №888 від 14.12.2005 року та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України №1573/11853 від 28.12.2005 року, територіальні органи Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в областях, Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі є територіальними структурними підрозділами Головавтотрансінспекції.

Відповідно до п.4 Положення «Про територіальні органи Головної державної інспекції на автомобільному транспорті», основними завданнями територіальних управлінь у відповідному регіоні є: здійснення відповідно до законодавства державного нагляду за дотриманням правил безпечного функціонування автомобільного транспорту загального користування; здійснення державного контролю за дотриманням суб'єктами господарювання усіх форм власності нормативно-правових актів, стандартів і норм перевезення вантажів і пасажирів автомобільним транспортом загального користування; забезпечення дотримання вимог законодавства у сфері ліцензування в автомобільному транспорті загального користування.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб'єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, наявністю відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням ними ліцензійних умов, а також процедуру здійснення державного нагляду за забезпеченням такими суб'єктами господарювання безпеки автомобільних перевезень визначає порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567.

Відповідно до п.3 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Головавтотрансінспекція, її територіальні управління в областях, Автономній Республіці Крим, м. Києві та Севастополі.

Державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що 17 вересня 2012 року працівниками територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Тернопільській області було проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом транспортного засобу марки БАЗ А079.14, д.н.з. НОМЕР_2, який належить ФОП ОСОБА_2, результат якої оформлено відповідним актом №035653 від 17.09.2012 року (а.с. 4).

В ході проведення перевірки виявлено порушення ст.39 Закону України «Про автомобільний транспорт» та вимогам наказу Міністерства транспорту та зв'язку України №278 від 07.05.2010 року «Про затвердження Порядку розроблення та затвердження паспорта автобусного маршруту», а саме надання послуг з регулярних перевезень пасажирів по маршруту Збараж - Тернопіль при наявності паспорта маршруту, який не відповідає вимогам. (а.с.5, 6).

У відповідності до абзацу 3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за вищевказане правопорушення позивачем винесено постанову №157352 від 21.11.2012 року про застосування до відповідача фінансових санкцій в розмірі 1700,00 грн.

Вищезазначена постанова була направлена відповідачу та отримана ним, що підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення. (а.с.11).

Однак сума фінансових санкцій, визначених цією постановою, відповідачем в добровільному порядку у п'ятнадцятиденний термін - не сплачена.

Відповідно ч.1 ст.39 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Згідно ч.2 ст.39 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що документами для регулярних пасажирських перевезень є: для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, ліцензійна картка, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України; для пасажира - квиток на проїзд в автобусі та на перевезення багажу (для пільгового проїзду - посвідчення особи встановленого зразка).

Статтею 30 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що автомобільний перевізник, який здійснює перевезення пасажирів на договірних умовах, зобов'язаний забезпечувати водіїв необхідною документацією.

Згідно абз.2 п.1.3. наказу Міністерства транспорту та зв'язку України №278 від 07.05.2010 року «Про затвердження Порядку розроблення та затвердження паспорта автобусного маршруту» автомобільний перевізник повинен забезпечити водія автобуса, що здійснює перевезення пасажирів за маршрутом регулярних перевезень, - витягом з паспорта маршруту, який виготовляється як фотокопія паспорта, засвідчена печаткою організатора перевезень.

Відповідно до п.2,1. наказу Міністерства транспорту та зв'язку України №278 від 07.05.2010 року «Про затвердження Порядку розроблення та затвердження паспорта автобусного маршруту» паспорт маршруту включає: схему автобусного маршруту; умови здійснення перевезень на маршруті; характеристику маршруту; розклад руху автобусів; графік режиму праці та відпочинку водіїв; таблицю вартості проїзду для регулярних приміських та міжміських маршрутів або відомості про вартість проїзду для міських маршрутів; список пасажирів (для регулярних спеціальних перевезень), перевезення яких передбачено договором про регулярні спеціальні перевезення та які застраховані в установленому законодавством порядку (крім маршрутів регулярних спеціальних перевезень в межах населеного пункту та маршрутів, що виходять за межі території населеного пункту, протяжність яких не більше ніж 50 кілометрів, а також туристично-екскурсійних перевезень); відомості про зміни на маршруті; акт відповідності паспорта маршруту умовам перевезень; договір про надання послуг (для регулярних спеціальних перевезень); відомості про виявлені порушення умов здійснення перевезень пасажирів на маршруті регулярних спеціальних перевезень, що розміщуються на зворотному боці титульного аркуша паспорта.

Відповідно до абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Керуючись вищенаведеним та матеріалами справи, колегія суддів приходить до переконання, що відповідач при винесенні постанови №157352 від 21.11.2012 року про застосування до відповідача фінансових санкцій в розмірі 1700,00 грн. діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами та іншими нормативними актами України, а відповідач у свою чергу добровільно в наданий строк не сплатив даний штраф.

Окрім цього колегія суддів вважає покликання апелянта на те, що його фактично не було належним чином повідомлено про час та місце розгляду даної справи безпідставним, оскільки згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, його було повідомлено 29.05.2013 року про розгляд даної справи, що підтверджується підписом уповноваженої особи. (а.с.13) .

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з статтею 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Мотивація та докази, наведені у апеляційній скарзі, не дають адміністративному суду апеляційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію суду першої інстанції.

За таких обставин справи колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм у оскаржуваному судовому рішенні належну правову оцінку, відтак подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не являються суттєвими і не складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 червня 2013 року у справі №819/1398/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.М.Ліщинський

Судді О.І.Довга

І.І.Запотічний