Справа № 826/16022/14
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е., при секретарі - Війтович Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Анверс» до державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Анверс» (надалі за текстом - «ТОВ «Анверс») звернулось до суду з позовом у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просило: визнати протиправними та скасувати рішення державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (надалі за текстом - «ДПІ у Солом'янському районі») про невизнання податкової звітності № 18854/10/26-58-15-03-13 від 18.09.2014 р. та № 20593/10/26-58-15-03-13 від 25.09.2014 р., а також визнати протиправними дії органу доходів та зборів щодо розірвання в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів №33201319 від 13.03.2013 р. Позивач просив також зобов'язати ДПІ у Солом'янському районі виконувати умови названого договору.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії ДПІ у Солом'янському районі щодо розірвання в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів № 33201319 від 13.03.2013 р. та визнано протиправними відмови у прийнятті податкових декларацій з ПДВ оформлених листами № 18854/10/26-58-15-03-13 від 18.09.2014 р. та № 20593/10/26-58-15-03-13 від 25.09.2014 р. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове про відмову e задоволенні позову в повному обсязі.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Київський апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Анверс» зареєстроване 19 грудня 2012 року.

Позивач, як платник податків, перебуває на обліку в ДПІ у Солом'янському районі.

17 вересня 2014 року позивачем подано до контролюючого органу податкову декларацію з податку на додану вартість за липень 2014 р., разом з необхідними додатками.

За даними квитанції № 2 податкову декларацію з податку на додану вартість за серпень 2014 р. ТОВ «Аверс» подало 18 вересня 2014 р.

Листами № 20656/10/26-58-15-03-13 від 25.09.2014 р. та № 20593/10/26-58-15-03-13 від 25.09.2014 р. ДПІ у Солом'янському районі повідомила позивача про те, що подана ним звітність не вважається податковою у зв'язку з тим, що декларації заповнені з порушенням вимог пункту 48.3 статті 48 Податкового кодексу України (надалі за текстом - «ПК України»).

Підпунктом 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 ПК України на платника податків покладено обов'язок подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Пункт 46.1 статті 46 ПК України визначає податкову декларацію, розрахунок, як документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до пункту 46.5 статті 46 ПК України форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Пунктом 48.1 статті 48 ПК України установлено, що податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання. Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Згідно пункту 48.2 статті 48 ПК України обов'язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

Пунктом 48.3 статті 48 ПК України до обов'язкових реквізитів податкової декларації віднесено: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Відповідно до пункту 48.7 статті 48 ПК України податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.

Згідно пункту 49.8 ПК України прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

За приписами пункту 49.9 статті 49 ПК України за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

Відповідно до пункту 49.10 статті 49 ПК України відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється.

Пунктом 49.13 статті 49 ПК України передбачено, що у разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.

З огляду на наведені правові норми та враховуючи, що подані позивачем декларації з податку на додану вартість за липень 2014 р. та серпень 2014 р. містять усі необхідні реквізити, визначені статтею 48 ПК України, слід погодитись з висновком суду попередньої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову у цій частині.

Посилання ДПІ у Солом'янському районі на те, що позивачем несвоєчасно подано звітність з податку на додану вартість за липень 2014 р. обґрунтовано не взято судом до уваги, оскільки порушення строків подання платником податків податкових декларацій не є підставою для їх неприйняття контролюючим органом.

Відповідальність за таке порушення передбачена ст. 120 ПК України.

13 березня 2013 р. між ТОВ «Анверс» та ДПІ у Солом'янському районі укладено договір № 33201319 «Про визнання електронних документів» предметом якого є визнання податкових документів, поданих позивачем в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису до органу доходів та зборів засобами телекомунікаційного зв'язку або на електронних носіях, як оригіналу.

За умовами пункту 4 статті 6 цього договору, податковий орган має право розірвати договір в односторонньому порядку у випадку ненадання платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни платником податків місця реєстрації.

Листом № 22821/10/26-58-10-42 від 20 жовтня 2014 р. ДПІ у Солом'янському районі повідомила ТОВ «Анверс» про розірвання названого договору у зв'язку з тим, що відповідач не знаходиться за податковою адресою. Одночасно позивача повідомлено про те, що подана засобами електронного зв'язку податкова звітність, вважається неприйнятою.

Відповідно до пункту 49.3 статті 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: особисто платником податків або уповноваженою на це особою; надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Частиною 1 статті 14 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року № 851-IV визначено, що електронний документообіг здійснюється відповідно до законодавства України або на підставі договорів, що визначають взаємовідносини суб'єктів електронного документообігу.

Інструкція з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку затверджена наказом Державної податкової адміністрації України від 10 квітня 2008 р. № 233 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 16 квітня 2008 р. за № 320/15011 (надалі за текстом - «Інструкція»).

Відповідно до пункту 1 Розділу ІІ Інструкції платник податків здійснює формування та подання податкових документів в електронному вигляді відповідно до законодавства із застосуванням спеціалізованого програмного забезпечення формування податкових документів, засобу КЗІ, керуючись цією Інструкцією та договором.

Згідно пункту 5 Розділу ІІ Інструкції у разі подання податкового документа в електронному вигляді платник податків має право не подавати податкові документи на паперових носіях.

Із наведеного випливає, що подання звітності засобами електронного зв'язку в електронній формі є правом платника податків.

Підпунктом 6.4 пункту 6 Розділу ІІІ Інструкції передбачено, що орган ДПС, де зареєстрований платник податків, на його запит звіряє реквізити, вказані у договорі, з реєстраційними даними платника податків в органах ДПС. У разі невідповідності реквізитів повертає платнику податків його електронний носій та надані примірники договору.

З огляду на викладене суд попередньої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач ігноруючи наведені норми матеріального права та розірвавши в односторонньому порядку договір «Про визнання електронних документів» без належних правових підстав, порушив указане право позивача.

Відповідно ж до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а твердження скаржника про те, що позивач відсутній за податковою адресою з посиланням на довідку про встановлення фактичного місцезнаходження (місця проживання) платника податків від 13.10.2014 р., судом апеляційної інстанції не приймається як доказ.

Пунктом 45.2 статті 45 Податкового кодексу України визначено, що податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» від 15 травня 2003 року № 755-IV (надалі за текстом - «Закон № 755-IV») місцезнаходження юридичної особи - це адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені.

Згідно частини 2 статті 17 Закону № 755-IV в Єдиному державному реєстрі містяться, зокрема, відомості щодо місцезнаходження юридичної особи.

Відповідно до частини 5 названої статті Закону № 755-IV в Єдиному державному реєстрі містяться також відомості про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням, про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу, а також відомості про зарезервовані найменування юридичних осіб.

За приписами статті 18 Закону № 755-IV якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Стаття 1 Закону № 755-IV визначає виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, як документ, що містить відомості про юридичну особу або її відокремлені підрозділи, або фізичну особу - підприємця, визначені цим Законом, і використовується для їх ідентифікації під час провадження господарської діяльності та відкриття рахунку в банку.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням ТОВ «Анверс» є: м. Київ, бул. І.Лепсе, 16.

При цьому, згідно названому Витягу відомості про юридичну особу позивачем підтверджено.

Із наведеного випливає, що згадана вище довідка про встановлення фактичного місцезнаходження (місця проживання) платника податків від 13.10.2014 р. не є допустимим доказом з питання щодо фактичного місцезнаходження позивача, оскільки відповідно до ч. 4 статті 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

За правилами ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 198, 200, 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ

Апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі в 20-ти денний строк з дня складення ухвали в повному обсязі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, з подачею документу про сплату судового збору, а також копій касаційної скарги відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, та копій оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя Т.М.Грищенко

суддя В.Е.Мацедонська

Ухвала складена в повному обсязі 03 лютого 2015 р.

.

Головуючий суддя Лічевецький І.О.

Судді: Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.