Справа № 810/2534/14
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/2534/14 Головуючий у 1-й інстанції: Брагіна О.Є.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 січня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Вівдиченко Т.Р.

Суддів: Бєлової Л.В.

Гром Л.М.

За участю секретаря: Стеценко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Національного історико-етнографічного заповідника "Переяслав" на постанову Київського окружного адміністративного суду від 19 червня 2014 року у справі за адміністративним позовом Національного історико-етнографічного заповідника "Переяслав" до Баришівської об'єднаної державної фінансової інспекції, третя особа: Державне підприємство "Проектно-конструкторське технологічне бюро "Міністерства культури і туризму України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - Національний історико-етнографічний заповідник "Переяслав" звернувся до суду з позовом до Баришівської об'єднаної державної фінансової інспекції, третя особа: Державне підприємство "Проектно-конструкторське технологічне бюро" Міністерства культури і туризму України про визнання дій щодо зобов'язання позивача провести роботу по зверненню до судових органів з метою повернення зайво сплачених коштів вартості проектних робіт по капітальному ремонту нежитлової будівлі у сумі 89714 грн. 40 коп. без оформлення у первісних вимогах протиправними; зобов'язання утриматися від вчинення вказаних дій у майбутньому; визнання протиправною та скасування п.5 вимоги від 28 жовтня 2013 року №10-16/1890.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 19 червня 2014 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії відповідача щодо зобов'язання Національний історико-етнографічний заповідник "Переяслав" провести роботу по зверненню до судових органів з метою повернення зайво сплачених коштів вартості проетних робіт по капітальному будівництву нежитлової будівлі. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, позивач - Національний історико-етнографічний заповідник "Переяслав" звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Також, особа, яка не приймала участі у справі - ОСОБА_3 приєдналась до апеляційної скарги Національного історико-етнографічного заповіднику "Переяслав".

В суді апеляційної інстанції залучено до участі у справі особу, яка не приймала участі у справі - ОСОБА_3 у якості третьої особи.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Баришівською об'єднаною державною фінансовою інспекцією проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Національного історико-етнографічного заповідника «Переяслав» за період з 01 травня 2010 року по 31 липня 2013 року.

За результатами ревізії Баришівською об'єднаною державною фінансовою інспекцією складено Акт від 23 жовтня 2013 року № 10-25/74.

Під час ревізії правильності визначення вартості проектних робіт по капітальному ремонту нежитлової будівлі, яка знаходиться за адресою: Київська область, м. Переяслав-Хмельницький, вул. Ново-Київське шосе, 46, за наявними на об'єкті контролю документами, а саме: кошторисом № 1 на проектні роботи, завданням на виготовлення проектно-кошторисної документації на проведення капремонту та інше), встановлено, що підрядником ДП «Проектно-конструкторське технологічне бюро» Міністерства культури і туризму України в кошторисі на проектні роботи при розрахунку вартості проектних робіт у частині визначення вартості робочого проекту капітального ремонту приміщення під Музей народного одягу, застосовано Збірник цін на проектні та вишукувальні роботи для будівництва (розділ 39 таблиця 39-7 п. 12), тоді як відповідно до п.п. 2.2.4 розділу 2 ДБН Д.1.1-7-2000 «Правила визначення вартості проектно-вишукувальних робіт для будівництва, що здійснюється на території України», для визначення вартості проектно-вишукувальних робіт для ремонту застосовується Збірник цін та проектні роботи для капітального ремонту будівель та споруд.

В результаті встановленого порушення, вартість проектних робіт завищено на загальну суму 89 714 грн. 40 коп. (у тому числі ПДВ - 16 752 грн. 40 коп.).

Встановлене порушення спричинило матеріальну шкоду (збитки) нанесені Національному історико-етнографічному заповіднику «Переяслав» на загальну суму 89 714 грн. 40 коп.

28 жовтня 2013 року на адресу Національного історико-етнографічного заповідника "Переяслав" було направлено вимогу №10-16/1890 «Про усунення недоліків та порушень, виявлених ревізією фінансово-господарської діяльності Національного історико-етнографічного заповідника "Переяслав", у тому числі, щодо використання бюджетних коштів, передбачених для збереження історико-культурної спадщини.

Пунктом 5 вищевказаних вимог позивача зобов'язано провести роботу щодо повернення зайво сплачених коштів вартості проектних робіт по капітальному ремонту нежитлової будівлі в сумі 89 714 грн. 40 коп. В іншому випадку стягнути з особи, винної у зайвих грошових виплатах вищезазначені кошти у порядку та розмірах, встановлених ст. ст. 133-136 КЗпП України.

Не погоджуючись з вищевказаним пунктом вимог Баришівської об'єднаної державної фінансової інспекції та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011, інспекція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення про Держфінінспекцію).

Згідно п. 6 Положення № 499/2011, Держфінінспекція для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Положенням про Держфінінспекцію також передбачено, що у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція має право звернутися до суду в інтересах держави.

Вищевказані норми кореспондуються з положеннями п. 7 ст. 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" від 26 січня 1993 року N 2939-XII, згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

З аналізу вищенаведених норм слідує висновок, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів.

Так, при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

З наведеного слідує висновок про наявність в органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

При цьому, у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, Національний історико-етнографічний заповідник "Переяслав" звернувся до суду з позовом до суду про визнання протиправними дій щодо зобов'язання позивача провести роботу по зверненню до судових органів з метою повернення зайво сплачених коштів вартості проектних робіт по капітальному ремонту нежитлової будівлі у сумі 89714 грн. 40 коп. без оформлення у первісних вимогах.

Тобто, позивач оскаржує пункт вимоги Баришівської об'єднаної державної фінансової інспекції, який вказує на виявлені збитки, їхній розмір та містить зобов'язання повернути кошти до бюджету.

З огляду на те, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряється судом, який розглядає цей позов, а не за поданням адміністративного позову підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Дана позиція узгоджується з практикою Верховного Суду України, викладеною у постанові від 18 вересня 2014 року у справі № 21-332а14.

Аналізуючи обставини справи та норми законодавства, колегія суддів вважає, що позовні вимоги Національного історико-етнографічного заповідника "Переяслав" є необґрунтованими, безпідставно задоволені судом першої інстанції, а тому рішення суду підлягає скасуванню із винесенням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі, спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Національного історико-етнографічного заповідника "Переяслав" та особи, яка приєдналась до апеляційної скарги - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 19 червня 2014 року скасувати та прийняти нове рішення.

У задоволенні адміністративного позову Національного історико-етнографічного заповідника "Переяслав" відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Вівдиченко Т.Р.

Судді: Бєлова Л.В.

Гром Л.М.

Повний текст постанови виготовлено 03.02.2015 року.

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Бєлова Л.В.

Гром Л.М.