Справа № 820/20182/14
Суддя: Чудних С.О.
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

04 лютого 2015 р. № 820/20182/14

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Чудних С.О.,

за участю секретаря судового засідання - Золотаренко А.П.,

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Рубіжанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Луганській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення Рубіжанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Луганській області № від 27.11.2014 року, № від 27.11.2014 року, № від 27.11.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що відповідачем була проведена документальна планова невиїзна перевірка позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо складання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, за результатами якої складено акт. На підставі вказаного акту перевірки № 619/1702/ від 03.11.2014 року відповідачем були прийняті оскаржувані податкові повідомлення - рішення від 27.11.2014 року № , №2, №. Обставини, які викладені в акті перевірки, неправомірно кваліфіковані як порушення, що передбачені ст. 135, ст. 164, ст. 167, ст. 177, ст. 185, ст. 186, ст.198 Податкового кодексу України, вищевказані порушення встановлено відповідачем при довільному трактуванні норм права та при грубому порушенні норм податкового законодавства та свідчить про поверхневе проведення перевірки. У зв'язку із чим, позивач вважає, що податкові повідомлення - рішення від 27.11.2014 року № , №2, № є протиправними та підлягають скасуванню, у зв'язку з чим просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні 04.02.2015 року представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання 04.02.2015 року не прибув, про дату час та місце розгляду справи буд повідомлений належним чином, поряд із тим надав до суду письмові заперечення проти позову, відповідно до яких зазначив, що порушення, встановлені в ході перевірки позивача, зафіксовані належним чином в акті перевірки, підставою для винесення спірних податкових повідомлень - рішень слугував відображений в акті перевірки висновок про не включення до складу оподаткованого доходу сум, які надходили на рахунки позивача у вигляді безповоротної фінансової допомоги. Крім того, позивач не надав до контролюючого органу за основним місцем реєстрації повідомлення про об'єкти оподаткування та об'єкти, пов'язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, в результаті чого контролюючим органом було застосовано штраф. Також, перевіркою встановлено, що позивач зайво включив до податкового кредиту суми податку на додану вартість від придбання устаткування у ТОВ"Рубіж-Текс", оскільки позивачем не підтверджено реальність укладеного правочину із контрагентом. У зв'язку з чим просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем була проведена документальна планова невиїзна перевірка позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо складання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, за результатами якої складено акт № 619/1702/ від 03.11.2014 року (а.с. 9-28).

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п.п. 135.5.4 п. 135.4 ст. 135, п.п. 164.1.1 п. 164.1 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п. 177.1 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 34182,36 грн.; п.185.1 ст. 185, п. 186.1 ст. 186, п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податок на додану вартість всього у сумі 35400 грн. (зв.бік а.с. 28).

На підставі вказаного акту перевірки № 619/1702/ від 03.11.2014 року відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення від 27.11.2014 року № , №2, № ( а.с.29-31).

Щодо податкового повідомлення-рішення від 27.11.2014 року № , яким встановлено порушення п.185.1 ст. 185, п. 186.1 ст. 186, п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України суд зазначає наступне.

Підставою для встановлення вказаних порушень та прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення стали висновки акту про не підтвердження реальності правовідносин із ТОВ"Рубіж-Текс".

Однак, суд не погоджується з такими висновками відповідача виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у перевіряємий період мав господарські відносини з ТОВ"Рубіж-Текс".

Судом встановлено, що між позивачем та ФОП ОСОБА_3 01.06.2010 року укладено договір про спільну діяльність (простого товариства) №1, відповідно до якого, сторони беруть на себе зобов'язання об'єднати кошти та/або матеріальні та немайнові цінності, професійні знання, навички та вміння, ділову репутацію і ділові зв'язки з метою одержання прибутку та успішного вирішення інших господарських завдань на взаємовигідних засадах (а.с. 153-157).

У підтвердження виконання вказаного договору позивачем надано до матеріалів справи акт прийому-передачі об'єкта нежитлового приміщення за адресою м.Рубіжне, вул. Маяковського, 1 площею 52,4 кв. м, відповідно до договору оренди №01/08 від 01.08.2010 року (а.с. 158, 206-211).

На виконання умов договору про спільну діяльність, між позивачем (покупець) та ТОВ"Рубіж-Текс" укладено договори купівлі-продажу №27/06 від 27.06.2012 року, №31/03 від 32.03.2013 року та №31/07 від 31.07.2013 року. За умовами укладених правочинів продавець приймає на себе зобов'язання поставити та продати, а покупець зобов'язується сплатити товар ( а.с. 118-121, 131-134, 142-145).

Реальність виконання умов укладених договорів №27/06 від 27.06.2012 року підтверджується залученими до матеріалів справи документами первинного та бухгалтерського обліку: актом приймання-передачі товару по договору купівлі-продажу, специфікацією, податковою накладною, виписками з банку, рахунком фактурою, видатковою накладною ( а.с. 122-125, 129-130, 135-138, 140-141, 146-148, 151-152).

Крім того, позивачем надано до матеріалів справи угоди про проведення взаємозаліку зі зменшення заборгованості (а.с. 126-127, 139, 149).

Суд зазначає, що про фактичне виконання умов договору свідчать первинні бухгалтерські та податкові документи, виписані відповідно до п.9.2. ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" і п.2.4. ст.2 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку".

Статтею 1 розділу 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно з ст. 14.1.181 Податкового кодексу України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим законом.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з ст. 198.3. Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до ст.198.6. Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Однак, в даному випадку виконання договору між позивачем та його контрагентом підтверджується податковими накладними, видатковими накладними, актами здачі-прийняття товару, специфікаціями, рахунками-фактурами, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 198.2 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Як підтверджено матеріалами справи, правочин укладений між позивачем та ТОВ"Рубіж-Текс" виконано кожною стороною цих договорів, що підтверджується первинними документами, а саме податковими накладними. Сторони претензій одна до одної не мали.

Відповідно до ст.201.1 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Слід звернути увагу на те, що зауваження щодо форми та змісту наданих податкових накладних з боку податкового органу в акті перевірки відсутні.

Таким чином, позивачем виконані всі умови для формування податкового кредиту. Суд звертає увагу на те, що податкові накладні відповідають вимогам закріпленими в ст.201 Податкового кодексу України.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивач та ТОВ"Рубіж-Текс" належним чином оформили договірні правовідносини та на виконання вимог податкового законодавства оформили первинні документи податкової та бухгалтерської звітності, які відповідають вимогам чинного законодавства України, а тому податкове повідомлення-рішення від 27.11.2014 року № є неправомірним та підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 27.11.2014 року №, яким встановлено порушення п.п. 135.5.4 п. 135.4 ст. 135, п.п. 164.1.1 п. 164.1 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п. 177.1 ст. 177 Податкового кодексу України суд зазначає наступне.

Відповідно до акту перевірки позивачем не включено до складу оподаткованого доходу сум, які надходили на рахунки позивача у вигляді безповоротної фінансової допомоги, в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 34182,36 грн.

Однак, суд не погоджується із вказаним висновком виходячи із наступного.

Відповідно до п.п. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, безповоротна фінансова допомога - це: сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних).

Підпунктом 135.5.5 пункту 135.5 статті 135 Податкового Кодексу України визначено, до доходу включається суми поворотної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, що залишаються неповерненими на кінець такого звітного періоду, від осіб, які не є платниками цього податку (в тому числі нерезидентів), або осіб, які згідно із цим Кодексом мають пільги з цього податку, в тому числі право застосовувати ставки податку нижчі, ніж установлені пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу.

Виходячи із вищевикладеного, суд приходить до висновку, що сума коштів передається платнику податків іншою особою внаслідок вчинення двостороннього правочину, тобто визначальним тут є наявність двох сторін.

Проте, в даному випадку сума в розмірі 213198,40 грн. отримана позивачем не від іншої особи за двостороннім правочином, а лише є переведенням власних грошових коштів, які ним же як підприємцем отримані у попередніх податкових періодах як прибуток, із готівкової форми у безготівкову, а тому не може бути розцінене як отримання безповоротної фінансової допомоги.

Виходячи з вище викладеного суд приходить до висновку, що висновок відповідача в цій частині щодо порушення з боку Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 п.п. 135.5.4 п. 135.4 ст. 135, п.п. 164.1.1 п. 164.1 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п. 177.1 ст. 177 Податкового кодексу України в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 34182,36 грн. є необґрунтованим, а податкове повідомлення-рішення від 27.11.2014 року № таким, що підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 27.11.2014 року № , яким встановлено порушення гл. 6 ст. 63 п. 63.3 Податкового кодексу України, суд зазначає наступне.

Як вбачається з самого податкового повідомлення-рішення від 27.11.2014 року № , підставою для його прийняття слугував акт перевірки № 619/1702/ від 03.11.2014 року.

Проте, висновками акту № 619/1702/ від 03.11.2014 року такого порушення з боку позивача як п. 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України не встановлено.

Суд звертає особливу увагу, що у висновках акту перевірки не знаходять своє підтвердження вказані порушення з боку позивача.

Крім того, посилання відповідача у запереченнях на те, що Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 не надано до контролюючого органу за основним місцем реєстрації повідомлення про об'єкти оподаткування та об'єкти, пов'язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, в результаті чого контролюючим органом було застосовано штраф, суд не приймає до уваги, оскільки зазначені порушення на знайшли свого відображення у висновках акту перевірки від 03.11.2014р., а податкове повідомлення-рішення приймається за наслідками перевірки та на підставі висновків, викладених у акті перевірки.

Таким чином, вказане податкове повідомлення-рішення від 27.11.2014 року № прийнято контролюючим органом безпідставно та необґрунтовано, а тому є таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання чи зменшені податкові вигоди, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Відповідачем вказаного процесуального обов'язку стосовно податкового повідомлення - рішення від 27.11.2014 року № , №2, №, не виконано, тому суд приходить до висновку про невідповідність прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення дійсним обставинам справи та вимогам діючого законодавства, а отже є таким, що підлягає скасуванню.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 94, 159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України Харківський окружний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Рубіжанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Луганській області про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити у повному обсязі.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Рубіжанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Луганській області № від 27.11.2014 року, № від 27.11.2014 року, № від 27.11.2014 року.

Постанова може бути оскаржена в Харківський апеляційний адміністративний суд через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено 09.02.2015р.

Суддя С.О. Чудних