Справа № 808/7761/14
Суддя: Горобцова Ярослава Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року Справа № 808/7761/14 ДО/808/857/14 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши у місті Запоріжжі в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про скасування рішення, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

07 листопада 2014 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач або ФОП ОСОБА_1) до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області (далі - відповідач або Маріупольська ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області), в якому позивач просить скасувати рішення відповідача від 22.09.2014 №, від 22.09.2014 №, від 22.09.2014 № «Про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в жовтні 2013 року податковим інспектором надано ФОП ОСОБА_1 реквізити банку (р/р 0583), на які необхідно було сплачувати єдиний внесок. Упродовж року, кожного місяця, ФОП ОСОБА_1 своєчасно сплачувався єдиний внесок в сумі 422,65 грн. за вищевказаним розрахунковим рахунком. 15.09.2014 на адресу ФОП ОСОБА_1 надійшов лист вимога від 02.09.2014 №1098-25 про сплату боргу (недоїмки), з якого вбачається, що станом на 31.07.2014 по сплаті єдиного внеску в ФОП ОСОБА_1 наявна заборгованість 3 724,58 грн., яку необхідно сплатити протягом 10 днів. Того ж дня ФОП ОСОБА_1 звернулась до ОДПІ для з'ясування причини виникнення такої заборгованості та з'ясувалось, що внески сплачувались позивачем не на той розрахунковий рахунок. ФОП ОСОБА_1 було написано заяву з проханням перевести сплачені нею раніше внески з одного рахунку на інший, та 18.09.2014 працівниками ОДПІ гроші були перераховані. Однак, 22.09.2014 відносно ФОП ОСОБА_1 Маріупольською ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області винесено рішення «Про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску» у розмірі (10%) та нарахована пеня (0,1 % на суму недоїмки). Таким чином, єдиний соціальний внесок ФОП ОСОБА_1 був сплачений своєчасно, однак не на той рахунок з причин несвоєчасного повідомлення працівниками ОДПІ.

Заперечуючи проти позову з підстав, викладених в письмових запереченнях, відповідач зазначив, що ФОП ОСОБА_1 своєчасно надала звіт за 2013 рік «Про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску» по формі Д5, на підставі звіту здійснені поточні нарахування у сумі 4 800,74 грн за 2013 рік. Станом на 20.01.2014 на рахунку була переплата у сумі 29,99 грн. нарахування єдиного внеску проводились по строку на 20.01.2014, 22.04.2014, 21.07.2014 та, відповідно, склали 1.218,67 грн., 1 267,95 грн., 1 267,95 грн., але сплатити в установлені законодавством строки у сумі 422,65 грн. щомісяця проводились на рахунок НОМЕР_1 замість НОМЕР_2. На підставі заяви ФОП ОСОБА_1 зроблено перерахування помилково сплачених коштів з бюджетного рахунку НОМЕР_1 на потрібний рахунок НОМЕР_2 у сумі 4 624,51 грн. Таким чином, сума єдиного внеску своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки встановлені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 08.007.2010 №2464-ІV є недоїмкою.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2014 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду.

Позивача в судове засідання не прибув, через службу діловодства суду подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, через службу діловодства суду подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. У задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч.4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких обстави суд приходить до висновку, що є можливим розглянути адміністративну справу у порядку письмового провадження без участі представників сторін на підставі матеріалів, які містяться в адміністративній справі.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Витягу з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 29.11.2002 зареєстрована як фізична особа-підприємець за адресою: 87503, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код 6.

На виконання встановленого обов'язку ФОП ОСОБА_1 кожного місяця, упродовж року, своєчасно сплачувала єдиний внесок на розрахунковий рахунок №0583 до Маріупольської ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області, що підтверджується квитанціями від 11.11.2013, від 19.12.2013, від 16.01.2014, від 11.02.2014, від 18.03.2014, від 07.04.2014, від 15.05.2014, від 06.06.2014, від 17.07.2014, від 07.08.2014, від 11.09.2014, копії яких наявні в матеріалах справи.

15.09.2014 на адресу ФОП ОСОБА_1 надійшла вимога про сплату боргу (недоїмки) від 02.09.2014 №1098-25, якою позивача вимагають сплатити суму недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 3 724,58 грн.

Нарахування єдиного внеску проводились по строку на 20.01.2014, 22.04.2014, 21.07.2014, та відповідно склали 1 218,67 грн., 1 267,95 грн., 1 267,95 грн., але сплати в установлені законодавством строки у сумі 422,65 грн. щомісяця проводились на рахунок НОМЕР_1 замість рахунку НОМЕР_2.

На підставі заяви ФОП ОСОБА_1 зроблено перерахування помилково сплачених коштів з бюджетного рахунку НОМЕР_1 на потрібний рахунок НОМЕР_2 у сумі 4 624,51 грн.

22.09.2014 Маріупольською ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області відносно ФОП ОСОБА_1 винесено рішення про застосування штрафних санкцій та перерахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №, №, №.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи» №406-VI від 4 липня 2013 року та, відповідно до змін у Податковому Кодексі України, функцію з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування покладено на Міністерство доходів і зборів України.

Зважаючи на те, що кошти, які сплачував позивач по єдиному внеску на рахунок НОМЕР_1 замість рахунку НОМЕР_2 Маріупольська ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області дійшла висновку про прийняття 22.09.2014 рішення № про застосування штрафних санкцій у розмірі 118,87 грн. та нарахування пені у розмірі 286,47 грн. за період з 21.01.2014 до 18.09.2014, рішення № про застосування штрафних санкцій у розмірі 126,80 грн. та нарахування пені у розмірі 74,81 грн. за період з 22.07.2014 до 18.09.2014, рішення № про застосування штрафних санкцій у розмірі 126,80 грн. та нарахування пені у розмірі 188,92 грн. за період з 23.04.2014 до 18.09.2014.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих положень Закону України від 04.07.2013 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи» Пенсійний фонд України протягом десяти днів з дня набрання чинності цим Законом передає центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, реєстр страхувальників станом на дату набрання чинності цим Законом.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, формує новий реєстр страхувальників на підставі даних, отриманих із Пенсійного фонду України, відомостей, отриманих із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також інформаційного фонду єдиного банку даних про платників податків - юридичних осіб та Державного реєстру фізичних осіб - платників податків.

Згідно 41.1. ст. 41 Податкового Кодексу України (далі - ПК України) контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Пунктом 41.2. ст. 41 ПК України визначено, що органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень.

У відповідності до вищевказаних змін законодавства з 01.10.2013 року реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску здійснюють територіальні органи Міндоходів України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 07.07.2010 №2464-VI (далі - Закон України №2464-VI).

Пунктом 6 ч.1 ст.1 Закону України №2464-VI недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Частиною 8 ст.9 Закону України №2464-VI встановлено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Відповідно до п.1 ч.10 ст.9 Закону України №2464-VI днем сплати єдиного внеску вважається у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

Суд зазначає, що вказаною нормою врегульовано правила визначення дня сплати єдиного внеску в залежності від способу здійснення розрахунків з територіальними органами Міндоходів України, а саме, шляхом здійснення безготівкових розрахунків чи розрахунків готівкою. При розгляді справи встановлено, що перерахування єдиного внеску ФОП ОСОБА_1 у розмірі 422,65 грн. було здійснено шляхом перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на рахунок контролюючого органу.

Як встановлено зі спірних рішень про застосування штрафних санкцій, санкції застосовано на підставі ч. 14 ст. 25 Закону України №2464-VI, згідно якої суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти робочих днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки органів доходів і зборів , відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску.

Таким чином, оскільки 18.09.2014 кошти, сплачені позивачем, перераховані контролюючим органом на необхідний рахунок, суд дійшов висновку про необґрунтованість висновків Маріупольська ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області про несвоєчасність сплати єдиного внеску та наявність підстав для скасування рішень від 22.09.2014 №, №, № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску.

Крім того, суд вважає за необхідне відмітити, що із заперечень відповідача вбачається, що ФОП ОСОБА_1 своєчасно надала звіт за 2013 рік «Про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску» по формі Д5 на підставі якого здійснені поточні нарахування у сумі 4 800,74 грн. за 2013 рік.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, орган державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Аналіз викладених норм законодавства та встановлених у справі фактичних обставин, свідчить про те, що рішення контролюючого органу від 22.09.2014 №, №, № є помилковими та таким, що суперечить чинному законодавству, а тому вимоги позивача стосовно визнання їх не чинним та скасування підлягають задоволенню.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

«На підставі» означає, що суб'єкт владних повноважень: 1) повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що суб'єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

«У спосіб» означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

В контексті вищевикладеного Суд звертає увагу на те, що одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб'єкта владних повноважень, є принцип обґрунтованості, закріплений в пункті 3 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути мотивованим.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України виявлення невідповідності діяльності суб'єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності слугує підставою для задоволення адміністративного позову за умови, що встановлено порушення прав, свобод та інтересів позивача.

Суд звертає увагу на те, що дії відповідача при винесенні оскаржуваних рішень аналізуються судом на предмет їх правомірності та відповідності вимогам чинного законодавства України станом на момент вчинення цих дій та обсягу доказів та інших фактичних обставин, які існували на цей момент.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У ч. 2 ст. 71 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача є такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 69-71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати рішення Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області від 22.09.2014 №, від 22.09.2014 №, від 22.09.2014 № «Про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску».

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 182,70 грн. (сто вісімдесят дві гривні 70 копійок) судового збору.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини першої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя Я.В. Горобцова