Справа № 2а-321/11
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року Справа № 9104/109215/12

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого: Довгополова О.М.,

суддів: Гудима Л.Я., Глушка І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Бродівському районі Львівської області на постанову Бродівського районного суду Львівської області від 23 грудня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Бродівському районі Львівської області про нарахування недоплаченого підвищення до пенсії як дитині війни, -

ВСТАНОВИВ:

30 грудня 2008 року позивач звернулася до суду з позовом до Міністерства фінансів України, Головного управління праці та соціального захисту населення Львівської області, Головного управління Державного казначейства України у Львівській області, Міністерства праці та соціальної політики України, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов'язання нарахувати та виплатити як дитині війни підвищення до пенсії за 2006-2008 роки в сумі 4471,20 грн. відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". При цьому заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку для звернення до суду з адміністративним позовом.

Ухвалою Бродівського районного суду Львівської області від 22 листопада 2011 року неналежних відповідачів замінено на належного відповідача - Управління Пенсійного фонду України в Бродівському районі Львівської області.

Постановою Бродівського районного суду Львівської області від 23 грудня 2011 року позов задоволено частково: визнано неправомірними дії відповідача та зобов'язано відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача щомісячне підвищення до пенсії як дитині війни в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком на підставі положень ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", виходячи з встановленого на 2008 рік розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року з врахуванням виплачених сум. Стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача судовий збір в сумі 3, 40 грн.

Рішення суду оскаржив відповідач, у скарзі, покликаючись на порушення судом першої інстанції при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, зокрема ст.ст. 6, 19 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 159, 163 КАС України, ч.3 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", просить постанову скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Апелянт вказує, що пенсійний фонд України діє на підставі Положення «Про Пенсійний фонд України», здійснює свої повноваження на підставі п.15 Положення через створені в установленому порядку його територіальні управління. Управління Пенсійного фонду України в Бродівському районі Львівської області здійснює свої повноваження по ефективному використанню коштів Пенсійного фонду України. Реалізація нормативних приписів і пенсійних програм здійснюється шляхом фінансування пенсійних виплат за рахунок чітко визначених прибутковою частиною бюджету Пенсійного фонду України. Пункт 9 Положення «Про Пенсійний фонд України» передбачає вичерпний перелік напрямів використання коштів управління Пенсійного фонду, які використовуються виключно за призначенням і вилученню не підлягають. Статтею 7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що фінансування виплат по даному закону проводиться із Державного бюджету України, який затверджує Верховна Рада України, а не з бюджету Пенсійного фонду України, який затверджу Кабінет Міністрів України. Оскільки Кабінетом Міністрів, Міністерством фінансів та Державним казначейством не здійснювалося асигнувань грошових коштів у бюджет Пенсійного фонду, управління Пенсійного фонду України в Бродівському районі Львівської області не вважає свої дії протиправними.

Крім того, апелянт не погоджується з застосуванням «мінімальної пенсії за віком» як розрахункової величини для підвищення пенсії згідно ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", оскільки ч. 3 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений на рівні прожиткового мінімуму, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим законом.

Постанова в частині відмови в позові не оскаржена, тому відповідно до ч.1 ст. 195 КАС України в апеляційному порядку не розглядається.

Враховуючи те, що від усіх осіб, які беруть участь у справі, клопотань про розгляд справи за їх участю до суду не надходило, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку про часткове її задоволення, враховуючи наступне.

Встановлено, що позивач є дитиною війни, що підтверджується відповідним посвідченням.

Судом першої інстанції правильно замінено (визначено) відповідачем за позовом Управління Пенсійного фонду України в Бродівському районі Львівської області, як це передбачено ст. 52 КАС України, оскільки згідно з пп. 7 п. 2.2 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 року № 8-2, функції з призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсій покладено на Управління Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" від 18.11.2004 року № 2195 (далі - Закон № 2195) дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, розмір якої, у свою чергу, обчислюється за правилами, встановленими частиною 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Враховуючи, що відповідно до законодавства держава взяла на себе обов'язок щодо виплати позивачу 30% підвищення до пенсії та поклала виконання цього обов'язку на центральний орган виконавчої влади - Пенсійний фонд України, який діє через свої місцеві органи, що входять в його систему, але вони не вчинили необхідних дій для нарахування цих коштів та їх виплати, суд першої інстанції вірно зазначив про те, що вони не виконали своїх повноважень без поважних причин.

Наявність у позивача права на отримання підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком є визначальною для вирішення даного спору, крім того це право гарантується Конституцією України (стаття 46 Конституції України).

Відсутність бюджетного фінансування, на яку вказує відповідач, не може бути підставою невиконання відповідним суб'єктом владних повноважень покладених на нього обов'язків. В свою чергу реалізація особою права на отримання соціальних виплат не може бути поставлена у залежність від наявності відповідних бюджетних асигнувань.

Доводи апелянта про неправильне застосування судом вимог ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" колегія суддів до уваги не приймає, оскільки розмір мінімальної пенсії за віком визначається за правилами лише цього Закону, чинним законодавством інший мінімальний розмір пенсії не визначений, тому слід застосовувати цей розмір.

При цьому колегія суддів зазначає наступне.

Нормативно-правові акти, рішення Конституційного Суду України доводяться до відома населення у встановленому законом порядку та за загальним правилом набирають чинності з дня їх опублікування, з чим й слід пов'язувати момент, коли особа повинна була дізнатися про порушення свого права. Водночас надання контролюючими органами різного роду відповідей, роз'яснень на звернення громадян не повинні пов'язуватися з днем, від якого підлягає обчисленню строк з якого особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 2 статті 99 КАС України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частинами 1, 2 статті 100 цього Кодексу (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом.

Враховуючи пропущення позивачем річного строку звернення до адміністративного суду без поважних причин, наполягання відповідача на відмові у позові на цій підставі, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги за період з 01 січня 2006 року по 29 грудня 2007 року задоволенню не підлягають.

Аналізуючи зазначені правові норми колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку застосуванню підлягає ч. 2 ст. 5 КАС України, за якою провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про залишення позову без розгляду за вказаний період, як це передбачено ст. 100 КАС України, в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції.

Частиною 2 статті 152 Конституції України встановлено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення підпункту 2 пункту 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року, яким внесено зміни до статті 6 Закону № 2195, а тому з 22.05.2008 року дію статті 6 Закону № 2195 відновлено. Таким чином, позовні вимоги за 2008 рік підлягають задоволенню з 22 травня по 31 грудня.

Водночас відмова у задоволенні позову за період до 22.05.2008 року у межах цього року є обґрунтованою, так як відповідач керувався чинними на той час положеннями Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», а тому його дії є правомірними.

Позовна вимога про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити конкретні суми спірних виплат задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" позивач має право на отримання підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, а тому захист такого порушеного права полягає у зобов'язанні відповідача вчинити кореспондуючі цьому праву дії.

Попри правильне по суті вирішення справи колегія суддів вбачає підстави для зміни оскаржуваної постанови з огляду на помилкове застосування судом першої інстанції норм процесуального права.

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.201 КАС України, підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є: правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Згідно п. 4 ч.1 ст. 163 КАС України резолютивна частина постанови має містити: висновок суду про задоволення адміністративного позову або про відмову в його задоволенні повністю чи частково; висновок суду по суті вимог; розподіл судових витрат;

інші правові наслідки ухваленого рішення; строк і порядок набрання постановою законної сили та її оскарження.

У мотивувальній частині постанови суд першої інстанції приходить до висновку, що позивачем пропущений строк звернення до суду, передбачений ст. 99 КАС України, проте резолютивна частина постанови не вказує на правові наслідки пропущення строку позивачем, що є підставою для зміни постанови в цій частині.

Згідно ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

В силу ч.3 ст.94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

В контексті наведених правових норм, колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції при вирішенні питання про розподіл судових витрат та визначення їх розміру було порушено вимоги ст.94 КАС України, зокрема суд стягнув із Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3,40 грн. судового збору, попри те, що судові витрати підлягали стягненню з Державного бюджету України в розмірі частково задоволених позовних вимог. Слід зазначити, що на дату звернення позивача до суду, судовий збір за подання позовної заяви Законом України «Про судовий збір» був встановлений у розмірі 3,40 грн. Оскільки позовні вимоги були задоволені частково, то стягненню підлягає 1,70 грн.

Оскільки судом першої інстанції правильно вирішено спір по суті, але із помилковим застосуванням норм процесуального права, то у відповідності до ст. 201 КАС України, оскаржену постанову слід змінити.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 195, 197, 198, 201, 205, 207, 254 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Бродівському районі Львівської області задовольнити частково.

Постанову Бродівського районного суду Львівської області від 23 грудня 2011 року у справі № 2а-321/11- змінити, виклавши третій абзац резолютивної частини постанови в наступній редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1 грн. 70 коп.» та доповнивши резолютивну частину постанови абзацом такого змісту: «Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Бродівському районі Львівської області в частині позовних вимог щодо зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити підвищення до пенсії як дитині війни за період з 01 січня 2006 року по 29 грудня 2007 року залишити без розгляду».

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий: О.М. Довгополов

Судді: Л.Я. Гудим

І.В. Глушко