Справа № 826/18325/14
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

27 січня 2015 року м. Київ № 826/18325/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Державної міграційної служби України у м. Києві
про визнання дій протиправними,

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві про визнання неправомірними дії Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві щодо незаконного та безпідставного виписування з місця проживання, а саме: перевищення повноважень посадових осіб, які на підставі фальсифікованого акта 22.07.1993 незаконно виписали з місця проживання за адресою: АДРЕСА_1, громадянина ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Крім того, позивач у своїй позовній заяві просить суд визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними через порушені права його батька ОСОБА_2

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що його батько ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 1955 року по 1989 рік проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2. На підставі рішення Київського міськвиконкому від 26.12.1989 № 1153 ОСОБА_2 04.01.1990 був знятий з реєстрації постійного місця проживання та переселений за адресою: АДРЕСА_1 на підставі ордеру № 14 серії К від 08.01.1990. Зазначає, що 05.07.1993 начальником ЖЕК було затверджено акт про смерть його батька, а 22.07.1993 на підставі вказаного акта відділом внутрішніх справ Московського району м. Києва було виписано ОСОБА_2 з його місця проживання. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 03.08.2006 скасовано запис акту про смерть № 46 від 11.01.1993, виданого Печерським районним управлінням юстиції м. Києва, та свідоцтво НОМЕР_1 про смерть ОСОБА_2 Крім того, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.10.2006 визнано безвісти відсутнім ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, початком безвісної відсутності слід вважати 01.01.2000. У довідці Голосіївського районного управління Головного управління МВС України в м. Києві від 13.02.2007 № 53/1346 зазначено, що 07.09.2006 ОСОБА_1 звертався до Голосіївського районного управління Головного управління МВС України в м. Києві із заявою про встановлення місця знаходження ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, який раніше проживав за адресою: АДРЕСА_1. Разом з тим, у зазначеній довідці вказано, що на теперішній час місце знаходження ОСОБА_2 не встановлено, останній перебуває в розшуку як безвісно відсутній. Згідно свідоцтва про смерть, актовий запис № 1 від 08.04.2014 серія НОМЕР_2, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, останнім місцем його реєстрації є АДРЕСА_1. Вважає, що дії посадових осіб Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві призвели і стали наслідком незаконного і безпідставного виписування з місця проживання його батька, у зв'язку з чим було порушено право на приватизацію квартири АДРЕСА_1.

У судове засідання позивач не з'явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, з підстав, викладених у письмових запереченнях, та пояснив, що Головне управління Державної міграційної служби України у м. Києві не є правонаступником паспортного столу відділу внутрішніх справ Московського району м. Києва та не відповідає за дії посадових осіб останнього.

Згідно з ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи положення ч. 6 ст. 128 КАС України, суд ухвалив перейти до розгляду справи у письмовому провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановлено цим Кодексом або іншими законами.

Таким чином, правовий припис «в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом» означає, що позов має подаватися лише в тих межах часу, які встановлені законом. Крім того, можливість захисту прав та інтересів залежить від дотримання строків, встановлених на цей випадок законом.

Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Необхідно зазначити, що строком є проміжок часу, у який особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про необґрунтованість вимоги позивача про визнання поважними причин пропуску строку на звернення до суду та наявність правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду, з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи, в лютому 2004 року мати позивача ОСОБА_3 (в шлюбі прізвище ОСОБА_3) звернулась із заявою до ТОВ «ЖЕК-108» щодо встановлення факту проживання, прописки ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1.

ТОВ «ЖЕК-108» листом від 20.02.2004 № 25 повідомило заявника, що ОСОБА_2 22.07.1993 був виписаний з квартири АДРЕСА_1 в зв'язку зі смертю.

Зазначена інформація була підтверджена і 12.10.2006 у судовому засіданні Голосіївського районного суду м. Києва по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про визнання безвісно відсутнім ОСОБА_2, під час якого представник заявника вказала, що батько її довірителя проживав у АДРЕСА_1, та зазначила, що ОСОБА_1 стало відомо, що ОСОБА_2 виписали з даної квартири у зв'язку зі смертю ще в 2004 році.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 03.08.2006 по справі № 2а-681/06 за позовом ОСОБА_1 до Печерського районного управління юстиції було скасовано запис акту про смерть № 46 від 11.01.1993, виданого Печерським районним управлінням юстиції м. Києва, та свідоцтво НОМЕР_1 про смерть ОСОБА_2

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.10.2006 визнано безвісти відсутнім ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, початком безвісної відсутності слід вважати 01.01.2000.

Таким чином, позивач, володіючи інформацією ще у 2004 році, що ОСОБА_2 було виписано з його місця проживання, та що 12.10.2006 останнього було визнано безвісно відсутнім, фактично знав на той час про незаконне та безпідставне виписування його батька з місця проживання, проте з листом чи із заявою з приводу надання інформації до уповноважених органів не звертався, і дружина, якій, як убачається з матеріалів справи, було відомо про те, що її чоловік був виписаний з його місця проживання ще у 2004 році також не зверталася до уповноважених органів з цього приводу.

Разом з тим, суд звертає увагу, що листом від 10.04.2014 № 51/75-14 (123с-14) прокуратура Голосіївського району міста Києва повідомила, що кримінальну справу, яку було порушено 28.04.2006 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 Кримінального кодексу України, та за результатами досудового розслідування, 08.12.2006 було закрито на підставі п. 2 ст. 6 Кримінально-процесуального кодексу України (в редакції 1960 року).

Оцінивши надані позивачем докази в сукупності, суд приходить до висновку, що причини пропуску строку звернення до суду, на які посилається у своїй позовній заяві позивач, є неповажними, оскільки з наявних матеріалів справи убачається, що ще з 2004 року ОСОБА_1 та його мати ОСОБА_3 знали про те, що ОСОБА_2 був виписаний з квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, позивачем до суду не надано жодного документу, який би свідчив про звернення з 2004 року по час розгляду справи у суді з порушеними в позові питаннями як до паспортного столу, так і до Державної міграційної служби.

Отже, із позовної заяви та документів, доданих до неї, вбачається значне пропущення позивачем строків звернення до суду, встановлених статтею 99 КАС України, із вимогою про визнання дій протиправними.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Статтею 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Враховуючи, що доводи позивача про обґрунтування причин пропуску строків звернення до суду є необґрунтованими, а причини пропуску строку звернення суд не визнав поважними, позовна заява підлягає залишенню без розгляду на підставі статей 99, 100, 155 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на викладене, керуючись статтями 99, 100, 155, 160 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.С. Мазур