Справа № 802/3933/14-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

05 лютого 2015 р. Справа № 802/3933/14-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Томчука А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Кошевого Б.А.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представників відповідача: Герус Р.В., Олійник А.М.

представника третьої особи: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: голови Вінницької обласної ради Свитка Сергія Михайловича, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_7

про: визнання протиправним та скасування розпорядження

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2014 року депутат Вінницької обласної Ради ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування Розпорядження голови Вінницької обласної ради №257 від 09 вересня 2014 року «Про призначення ОСОБА_7 на посаду головного лікаря Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні».

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що оскаржуване розпорядження є незаконним та прийняте з порушенням норм п.20 ч.1 ст.43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", а саме призначення і звільнення керівників об'єктів спільної власності територіальних громад здійснюється виключно на пленарних засіданнях обласної ради, чого головою Вінницької обласної Ради зроблено не було. Зокрема, відповідачем при винесені ним даного розпорядження, всупереч нормам чинного законодавства, не проведено засідання Вінницької обласної ради, на якому б обговорювалось питання призначення головного лікаря Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні. У зв'язку з чим, позивач вважає, що головою Вінницької обласної Ради було перевищено свої повноваження, щодо одноособового призначення керівника об'єкта територіальних громад - Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні, а також порушено його права, як депутата Вінницької обласної Ради.

25.11.2014 року в судовому засіданні судом протокольно ухвалено залучити до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_7.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд задовольнити позов.

Представники відповідача заперечували проти позову та просили суд відмовити у задоволенні адміністративного позову. В матеріалах справи містяться письмові заперечення на адміністративний позов (а.с.35-39, 82-84).

Представник третьої особи просила відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши в сукупності письмові докази, надані на обґрунтування, а також на заперечення позовних вимог, суд встановив наступне.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та оскаржуваному рішенню, суд виходить з критеріїв, закріплених у частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з чим перевіряє, окрім іншого, чи прийняте рішення на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються, перш за все, Конституцією України та Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року №280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР).

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Статтею 5 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

Відповідно до ст. 17 цього ж Закону відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування.

Частинами 1, 2 статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування (ратифікована Законом України від 15.07.1997 № 452/97-ВР) закріплено, що головні повноваження і функції місцевих властей визначаються конституцією або законом. Однак це положення не перешкоджає наділенню місцевих властей повноваженнями і функціями для спеціальних цілей відповідно до закону. Місцеві власті в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу.

Отже, предметом відання місцевого самоврядування є не будь-які питання суспільного життя, а питання саме місцевого значення, що пов'язані із життєдіяльністю певної територіальної громади, перелік яких визначений Конституцією і законами України, якщо їх вирішення не доручене жодному іншому органу державної влади.

Згідно з частиною 1 статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Частиною 1 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до пункту 1 частини 6 статті 55 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" голова районної, обласної, районної у місті ради скликає сесії ради, повідомляє депутатам і доводить до відома населення інформацію про час і місце проведення сесії ради, питання, які передбачається внести на розгляд ради, веде засідання ради. Частиною 7 цієї ж статті визначено, що голова районної, обласної, районної у місті ради в межах своїх повноважень видає розпорядження. Таке ж право передбачено і пунктом 8 статті 59 даного Закону, а саме сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної, обласної ради в межах своїх повноважень видає розпорядження.

Так, як з'ясовано судом 09.09.2014 року головою Вінницької обласної Ради видано Розпорядження №257 «Про призначення ОСОБА_7 на посаду головного лікаря Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні» (а.с.8).

Позивач, як депутат Вінницької обласної Ради керуючись пунктом 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" звернувся в суд про визнання протиправними та скасування вище вказаного розпорядження, як такого, що прийняте головою Вінницької обласної Ради всупереч вимогам ч.20 п.1 ст.43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та вимог ст.19 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад".

З такою позицією позивача суд погоджується з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується представниками сторін, постійні комісії Вінницької обласної Ради дали висновок щодо рекомендації голові обласної Ради, внести кандидатури ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 на заміщення вакантної посади головного лікаря Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні на розгляд президії та сесії обласної Ради. Складено протокол спільного засідання постійних комісій з питань зміцнення законності, правопорядку, боротьби з корупцією, охорони прав і свобод громадян, з питань охорони здоров'я, курортів та здорового способу життя, з питань регулювання комунальної власності та приватизації, з питань розвитку демократії, гласності, свободи слова, інформаційного простору №34/60/88/27 від 21-22 травня 2014 року (а.с.9-11).

По-перше, нормою положення пункту 5 частини 6 статті 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що голова районної, обласної, районної у місті ради координує діяльність постійних комісій ради, дає їм доручення, сприяє організації виконання їх рекомендацій.

В той же час, голова обласної Ради знехтуючи у сприянні організації внесення питання щодо кандидатур на заміщення вакантної посади головного лікаря Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні на розгляд президії та сесії обласної Ради, всупереч п.20 ст.43 Закону №280/97-ВР, виніс одноосібно розпорядження, перебираючи на себе функції колегіального органу. Оскільки, останній реалізував оскаржуване розпорядження без призначення керівника закладу на сесії обласної Ради, що суперечить п.5 ч.6 ст.55 та п.20 ст.43 Закону №280/97-ВР.

Так, дійсно відповідно до частини 7 статті 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» голова районної, обласної, районної у місті ради в межах своїх повноважень видає розпорядження. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що питання про призначення керівника комунального закладу є виключним повноваженням сесії обласної Ради. Дана позиція викладена у справі №802/2557/14-а, що перебувала на розгляді Вінницького окружного адміністративного суду.

В силу частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, що встановленні судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Щодо посилань представників відповідача на те, що пунктом 5 рішення 22 сесії обласної Ради 6 скликання від 22.02.2014 року №671 «Про суспільно-політичну ситуацію в Україні», яким визначено: «З метою оперативного вирішення питань та підвищення ефективності управління об'єктами спільної власності територіальних громад області доручити голові обласної Ради в міжсесійний період укладати контракти і припиняти їх дію, призначати і звільняти керівників об'єктів спільної власності територіальних громад області з наступним затвердженням розпоряджень на сесіях обласної Ради», суд не погоджується, оскільки, постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 31.07.2014 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.10.2014 року, визнано протиправним та скасовано пункт 5 Рішення №671 "Про суспільно-політичну ситуацію в Україні" 22 сесії 6 скликання. Рішення набрало законної сили. Тобто, скасування вище вказаного пункту рішення №671, не породжує жодних правових наслідків і не може бути застосованим для визначення повноважень голови обласної Ради, оскільки таке делегування повноважень скасовано з моменту його прийняття.

По-друге, нормою пункту 20 частини 1 статті 43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" чітко визначено, що виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються в установленому законом порядку питання щодо управління об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад та призначення і звільнення їх керівників. Як вбачається з матеріалів справи та як встановлено в судовому засіданні, головою Вінницької обласної Ради всупереч даної норми Закону, якою прямо передбачено відповідний порядок прийняття рішень, оскаржуване рішення прийнято ним одноособово, а не на пленарному засіданні сесії Вінницької обласної Ради.

По-третє, судом з'ясовано, що 14.01.2015 року співголова «Об'єднавчої ради» при Вінницькій обласній раді звернувся до голови постійної комісії Вінницької обласної Ради щодо "... розгляду пропозиції "Об'єднавчої ради" при Вінницькій обласній раді і внести на розгляд 31 позачергової сесії Вінницької обласної Ради 6 скликання окремим питанням (пакетно) рішення про затвердження усіх кадрових розпоряджень голови обласної Ради щодо звільнень та призначень керівників медичних закладів, які знаходяться у спільній власності територіальних громад області, за виключенням питання про призначення керівника Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи" (а.с.85, 86).

16.01.2015 року Вінницькою обласної Радою на 31 сесії 6 скликання прийнято рішення №810 «Про розпорядження голови обласної Ради», яким зокрема схвалено та затверджено розпорядження голови обласної Ради, видане в міжсесійний період №257 від 09.09.2014 року «Про призначення ОСОБА_7 на посаду головного лікаря Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні» (а.с.88-90).

Щодо посилання відповідача на рішення 31 сесії 6 скликання від 16.01.2015 року "Про розпорядження голови обласної Ради", слід наголосити, що поняття "призначення" та "затвердження" є різними за своєю суттю, а тому одноосібне призначення керівника комунальної установи із його подальшим затвердженням не узгоджується із нормами Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Серед іншого необхідно вказати, що відповідно до пункту 9 частини 6 статті 55 Закону №280/97-ВР голова районної, обласної, районної у місті ради призначає і звільняє керівників та інших працівників структурних підрозділів виконавчого апарату ради.

Таким чином, вище вказаним Законом, чітко визначенні повноваження голови обласної Ради - право призначати та звільняти лише керівників та інших працівників структурних підрозділів виконавчого апарату ради.

Зрештою, суд звертає увагу на ту обставину, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного розпорядження порушені вимоги статті 43 та 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» якими прямо визначено, що призначення та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій не віднесено до компетенції голови обласної ради, а належить місцевій територіальній громаді.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскаржуване розпорядження голови Вінницької обласної Ради прийнято не в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Інших підстав в підтвердження правомірності таких повноважень представниками відповідача суду надано не було.

Крім того, щодо тверджень відповідача, що права позивача не порушені у розгляді даної справи, необхідно звернути увагу на те, що відповідно до ч.2 ст.59 Закону № 280/97-ВР рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Відповідно до положень статті 3 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" депутат місцевої ради є повноважним і рівноправним членом відповідної ради -представницького органу місцевого самоврядування. Депутат місцевої ради відповідно до цього Закону наділяється всією повнотою прав, необхідних для забезпечення його реальної участі у діяльності ради та її органів. На сесіях місцевої ради депутати місцевої ради на основі колективного і вільного обговорення розглядають і вирішують питання, віднесені до відання відповідної ради (ч.1 ст.20).

В силу статті 30 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" закладено принцип непорушності повноважень депутата місцевої ради, згідно якого депутат місцевої ради наділений усією повнотою повноважень, передбачених цим та іншими законами України. Ніхто не може обмежити повноваження депутата місцевої ради інакше як у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Пунктом 1 статті 2 даного закону встановлено, що депутат сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради є представником інтересів територіальної громади села, селища, міста чи їх громад, який відповідно до Конституції України і Закону України "Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів" обирається на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування на строк, встановлений Конституцією України.

За правилами частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто, протягом розумного строку.

Таким чином, із врахуванням вище вказаних норм, позивача було позбавлено права, передбаченого п.20. ст.43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", обговорення та надання голосу щодо вирішення питання про внесення пропозицій обрання кандидатів на призначення головного лікаря Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 74 Закону № 280/97-ВР визначено, що відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування. Органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.

У свою чергу, вчинення органом місцевого самоврядування дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними та незаконними і відповідно - підставою для їх подальшого скасування.

Як встановлено статтею 144 Конституцією України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Частиною 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Частиною 1 статті 6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Виходячи з аналізу вказаних норм права, суд дійшов висновку, що розпорядження №257 від 09.09.2014 рок прийняте головою Вінницької обласної Ради є таким, що здійснене в спосіб, не передбачений Конституцією та законами України.

За наведених обставин, суд вважає приймаючи оскаржуване Розпорядження «Про призначення ОСОБА_7 на посаду головного лікаря Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні» голова Вінницької обласної Ради вийшов за межі наданих йому законодавством України повноважень. За таких обставин суд зазначає, що при прийнятті оскаржуваного розпорядження порушено процедуру прийняття такого, що свідчить про ігнорування відповідачем вимог чинного законодавства України та його ж власних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суду не надано доказів на підтвердження того, що у голови Вінницької обласної Ради були обов'язки, передбачені Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", щодо прийняття одноособово оскаржуваного розпорядження, без вирішення останнього на пленарному засіданні сесії обласної Ради.

Таким чином, враховуючи приписи ч. 2 ст. 71 КАС України суд дійшов висновку, що Розпорядження відповідача №257 від 09.09.2014 року «Про призначення ОСОБА_7 на посаду головного лікаря Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні» прийняте головою цієї ради із перевищенням наданих йому повноважень та підлягає скасуванню.

Оскільки ані Конституцією України, ані Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" не наділений повноваженнями приймати та реалізовувати одноособово розпорядження з вищенаведених питань. У свою чергу, вчинення органом місцевого самоврядування дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними та незаконними і відповідно - підставою для їх подальшого скасування.

Згідно частини 1 статті 74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.

Частиною 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Питання про розподіл судових витрат у справі вирішується судом відповідно до вимог частини 1 статті 94 КАС України та частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Вінницької обласної ради №257 від 09.09.2014 року "Про призначення ОСОБА_7 на посаду головного лікаря Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні".

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 73 грн. 08 коп.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Томчук Андрій Валерійович