Справа № 9101/96538/2012
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

26 березня 2014 року

справа № 2а/0470/5777/11

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Туркіної Л.П.

суддів: Проценко О.А. Дурасової Ю.В.

за участю секретаря: Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу

Закритого акціонерного товариства «Оветри»

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від

13 жовтня 2011 року у справі №2а/0470/5777/11

за позовом

до відповідача

про

Управління Пенсійного фонду України в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області

Закритого акціонерного товариства «Оветри»

стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2011 року у справі №2а/0470/5777/11 адміністративний позов задоволено.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що відповідач у встановлені законом строки суму єдиного внеску не сплатив, у зв’язку з чим у нього виникла заборгованість. Факт порушення відповідачем вимог діючого законодавства, згідно з позицією суду першої інстанції, є доведеним.

Відповідач – Закрите акціонерне товариство «Оветри», не погодившись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення вимог діючого законодавства, неповноту з’ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2011 року у справі №2а/0470/5777/11 та відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційних вимог відповідач зазначив, що відносно нього порушено провадження у справі про банкрутство і введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Також відповідач звертає увагу суду на те, що з моменту введення мораторію боржник не може виконувати грошові зобов’язання та зобов’язання щодо сплати податків і зборів (обов’язкових платежів), що виникли до введення мораторію, а заходи, спрямовані на забезпечення виконання цих зобов’язань, не діють.

11 жовтня 2013 року на адресу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких відповідач, посилаючись на практику розгляду аналогічних позовних заяв та зміни до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», що набрали чинності 19 січня 2013 року, просить закрити провадження по справі.

Позивачем по справі письмових заперечень на апеляційну скаргу надано не було.

Позивач та відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому порядку, своїх представників для участі у її розгляді не направили.

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представників сторін по справі.

Відповідно до частини 1 статті 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У судовому засіданні, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування є консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Частиною 2 статті 2 вищевказаного Закону встановлено, що виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску.

Згідно вимог частини 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску зобов’язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом.

Також, відповідно до матеріалів справи, 16 жовтня 2009 року ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області відносно Закритого акціонерного товариства «Оветри» порушено справу про банкрутство та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

З приводу посилань відповідача, викладених в апеляційній скарзі, стосовно наслідків введення мораторію на задоволення вимог кредиторів колегія суддів зазначає наступне.

Згідно статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мораторієм на задоволення вимог кредиторів є зупинення виконання боржником грошових зобов’язань і зобов’язань щодо сплати податків і зборів (обов’язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов’язань та зобов’язань щодо сплати податків і зборів (обов’язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Положення статті 12 Закону №2343-ХІІ, яка встановлює, зокрема, заборону нараховувати протягом дії мораторію неустойку (штраф, пеню), інші фінансові (економічні санкції) за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов’язань і зобов’язань щодо сплати податків і зборів (обов’язкових платежів), стосується вимог, зобов’язань, які підпадають під поняття мораторію. Таким чином, це положення слід застосовувати у контексті статті 1 цього Закону, де наведене саме визначення мораторію.

Системний аналіз змісту вищезазначених норм права свідчить про те, що мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов’язань і зобов’язань щодо сплати податків і зборів (обов’язкових платежів), які виникли після дня введення мораторію, а отже, і не припиняє заходів, спрямованих на їх забезпечення.

Невиконання таких зобов’язань є правопорушенням. Отже, нарахування санкцій, застосування заходів забезпечення за невиконання згаданих зобов’язань та примусове стягнення на підставі виконавчих документів коштів на виконання таких грошових зобов’язань та зобов’язань щодо сплати податків і зборів (обов’язкових платежів), а також штрафних санкцій, ґрунтується на законі.

З огляду на викладені правові норми, враховуючи, що строк виконання зобов’язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування у позивача настав після 16.10.2009 року, тобто після порушення провадження у справі про банкрутство, дія мораторію на виконання цих зобов’язань не розповсюджувалась.

Відповідно до частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов’язковим для всіх суб’єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов’язані привести судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

При винесенні рішення по суті заявлених апеляційних вимог колегія суддів враховує позицію Верховного суду України, викладену у постанові від 04 липня 2011 по справі 21-144а11.

Виходячи із зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає спростованою позицію відповідача стосовно неможливості задоволення вимог про стягнення заборгованості зі сплати єдиного внеску, яка виникла після порушення провадження у справі про банкрутство та введення мораторію.

Крім того, на думку суду апеляційної інстанції, помилковими є посилання відповідача на необхідність закриття провадження у даній адміністративній справі з огляду на положення редакції Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» станом на 19 січня 2013 року, статтями 10, 16 і 23 якого передбачено, що вимоги поточних кредиторів (окрім податкової інспекції і митної служби) до боржника, відносно якого розпочато справу про банкрутство, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Так, вказаною редакцією Закону, а саме п. 1-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», передбачено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Оскільки провадження у справі про банкрутство відповідача порушено ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2009 року, тобто до набрання чинності вищезазначеним Законом, положення зазначеного закону не можуть застосовуватись господарськими судами у відношенні такого боржника, в тому числі не підлягають застосуванню до спірних правовідносин і положення ч. 4 ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, що вступила в дію 19 січня 2013 року.

Слід також зазначити, що зміни до Господарського процесуального кодексу України в частині доповнення п. 7 ч. 1 ст. 12 ГПК України внесені саме згідно п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 22.12.2011 року №4212-VI, а відтак підлягають застосуванню з урахуванням положень ч. 4 ст. 10 Закону у вказаній редакції саме у відношенні вимог до боржників, процедура банкрутства яких регулюється законом в новій редакції.

Цими ж змінами у Кодексі адміністративного судочинства України у пункті 1 частини першої статті 3 слова «крім випадків, встановлених законом» виключено, а пункт 5 частини третьої статті 17 виключено.

Внесення вказаних змін до процесуального закону, яким є Кодекс адміністративного судочинства України, обумовлює необхідність встановлення адміністративним судом обставин щодо належності розгляду в порядку адміністративного судочинства вимог до боржника у відношенні якого порушено провадження у справі про банкрутство з урахуванням положень спеціального закону (Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»).

Також колегія суддів критично ставиться до твердження відповідача про порушення судом норм процесуального права у частині його неповідомлення про час слухання справи, оскільки про дату, час та місце судового розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, що вбачається із відповідної судової повістки про виклик у судове засідання та повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.48-49). Посилання відповідача на ненадіслання останньому копії позовної заяви також спростовуються копією опису вкладення до цінного листа, долученою позивачем до матеріалів справи. (а.с.15)

Виходячи з вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для задоволення адміністративного позову, доводи апеляційної скарги відповідача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування постанови суду від 13 жовтня 2011 року, з огляду на що дане судове рішення необхідно залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.195,196,198,200,205,206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2011 року у справі №2а/0470/5777/11 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом, а в разі складення судового рішення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення судового рішення в повному обсязі.

Головуючий: Л.П. Туркіна

Суддя: О.А. Проценко

Суддя: Ю.В. Дурасова