Справа № 642/10216/14-а
Суддя: Водолажська Н.С.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський апеляційний адміністративний суд
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 р.Справа № 642/10216/14-а

Головуючий 1 інстанції: Проценко Л.Г.

Доповідач: Водолажська Н.С.

Колегія суддів у складі:

Головуючий суддя Водолажська Н.С.,

Суддя Філатов Ю.М., Суддя Бенедик А.П.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Харкова на постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 23.12.2014р. по справі № 642/10216/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Харкова

про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання та проведення відповідних виплат,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом, в якому просив зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Харкова провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання та провести відповідні виплати за період з 01.01.14 р. по 31.07.14 р. в сумі 87561,32 грн. та з 01.08.14 р. по 01.10.14 р. в сумі 14494,0 грн., всього в сумі 102055,32 грн.

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 23.12.14 р. по справі № 642/10216/14-а позов був задоволений частково: зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Харкова здійснити перерахунок довічного грошового утримання ОСОБА_1 з 01.01.14 р. по 31.07.14 р. згідно довідки апеляційного суду Харківської області про заробітну плату (від 24.11.14 р.) та з 01.08.14 р. по 01.10.14 р. згідно довідки апеляційного суду Харківської області про заробітну плату (від 03.11.14 р.) та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні іншої частини вимог було відмовлено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 23.12.14 р. по справі № 642/10216/14-а та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач письмові заперечення на апеляційну скаргу не подав.

Колегія суддів на підставі ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши постанову суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з січня 1994 р. позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Харкова та отримує довічне грошове утримання. У травні 2014 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку довічного утримання, оскільки змінився заробіток працюючого судді, з посади якого він пішов у відставку. Однак, йому було відмовлено у проведенні перерахунку довічного грошового утримання з 01.01.12 р., 01.04.12 р., 01.07.12 р., 01.10.12 р., 01.12.12 р., 01.01.13 р. та з 01.12.13 р., так як Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачено проведення перерахунку довічного грошового утримання суддям у відставці, крім суддів Конституційного Суду України. Всі ці обставини було встановлено у постанові Ленінського районного суду м. Харкова від 19.06.14 р., залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.07.14 р., якою зобов'язано відповідача здійснити перерахунок довічного грошового утримання ОСОБА_1, починаючи з 01.01.12 р. згідно довідок апеляційного суду Харківської області про заробітну плату за 2012 рік та згідно довідки апеляційного суду про заробітну плату з 01.01.13 р. та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум; зобов'язано Управління пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Харкова здійснити ОСОБА_1 перерахунок довічного грошового утримання з 03.06.13 р. згідно довідок апеляційного суду Харківської області про заробітну плату за 2012 р. та згідно довідки апеляційного суду про заробітну плату з 03.06.13 р. та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум на підставі вимог ст. 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», без обмеження граничного розміру, як визначено Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.13 р.

Підставою для звернення позивача до суду першої інстанції слугувала та обставина, що відповідач відмовився проводити з 01.01.14 р. перерахунок щомісячного довічного грошового утримання без наявності рішення суду.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що оскільки діючим законодавством чітко визначено, що розмір довічного утримання, яке призначено та виплачується судді у відставці, розраховується із розміру грошового утримання працюючого судді, тому у разі збільшення розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, повинен збільшуватися розмір довічного грошового утримання судді у відставці без обмеження максимального розміру грошового довічного утримання судді у відставці.

В ч. 1 ст. 126 Конституції України закріплено положення, згідно з яким незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України. Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у ч. 1 ст. 126 Конституції України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу передбачених законом гарантій самостійності судів, незалежності та правової захищеності суддів.

Правові засади організації судової влади, загальний порядок забезпечення діяльності судів та інші питання судоустрою і статусу суддів урегульовані Законом України «Про судоустрій і статус суддів». Гарантії незалежності суддів закріплені, зокрема, у ч. 4 ст. 47 даного Закону, згідно з якою незалежність судді забезпечується окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установленим законом, належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

Як встановлено ч. 1 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, передбачених ст. 37 Закону України «Про державну службу», або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення віку, встановленого першим реченням цієї частини, право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 р. народження і старші після досягнення ними такого віку: 60 років - які народилися по 31 грудня 1952 року; 60 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1953 року по 31 грудня 1953 року; 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

В ч. 4 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/2013 від 03.06.13 р.) передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання, збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни розміру грошового утримання діючих суддів Конституційного Суду України відповідно здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Перерахунок щомісячного довічного грошового утримання здійснюється з усієї суми заробітної плати діючих суддів Конституційного Суду України з дня виникнення права на відповідний перерахунок (ч.4 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно ст. 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Таким чином, розмір довічного грошового утримання безпосередньо пов'язаний із розміром заробітної плати суддів відповідних судів.

Як зазначив Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.11 р. № 18-рп/2011, щомісячне довічне грошове утримання судді є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу. Правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання працюючого судді є однаковою, а самі ці поняття - однорідними та взаємопов'язаними. Щомісячне грошове утримання судді, який, маючи право на відставку, продовжує працювати на посаді судді, встановлюється у зв'язку з виконанням ним своїх обов'язків щодо здійснення незалежного, неупередженого та справедливого правосуддя, а щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці є належним утриманням цього судді після припинення виконання ним своїх професійних обов'язків та особливою формою його соціального забезпечення.

При цьому твердження відповідача про те, що Законом України «Про судоустрій і статус суддів» проведення перерахунку довічного грошового утримання судді передбачено виключно для суддів Конституційного Суду України, є безпідставними з огляду на наступне.

Згідно ст. 3 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди загальної юрисдикції утворюють єдину систему судів. Єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні є Конституційний Суд України. Як встановлено положеннями ч. 4 ст. 17 вказаного Закону, єдність системи судів загальної юрисдикції забезпечується, зокрема: єдиними засадами організації та діяльності судів; єдиним статусом суддів; єдиним порядком організаційного забезпечення діяльності судів; фінансуванням судів виключно з Державного бюджету України. В ст. 51 цього Закону визначено, що суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений чи обраний суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі. Судді в Україні мають єдиний статус незалежно від місця суду в системі судів загальної юрисдикції чи адміністративної посади, яку суддя обіймає в суді. Згідно ч. 5 ст. 109 даного Закону за суддею, звільненим за його заявою, про відставку, зберігається звання судді га гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що судді, що працюють або працювали у системі судів загальної юрисдикції, не повинні ставитись у менш вигідне становище в питаннях пенсійного забезпечення, а саме нарахування та виплати довічного грошового утримання судді у відставці, порівняно із суддями Конституційного Суду України.

Відповідно п. 2.2 Рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2013 від 03.06.13 р. у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абзацу другого пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці), визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Наведене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10.07.98 р., за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

У п. 7 Рішення № 3-рп/2013 від 03.06.13 р. Конституційний Суд України вказав, що Закон № 3668, поширюючи дію положень абз. 2 п. 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення», як вбачається з їх змісту, на правовідносини щодо виплати суддям пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), залишив незмінним зміст права на пенсію та щомісячне довічне грошове утримання суддів, але звузив обсяг цього права та встановив обмеження в перерахунках передбачених законами України пенсій та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, чим знизив досягнутий рівень гарантій незалежності суддів. Таким чином, зазначені положення Закону № 3668 в частині поширення їх дії на Закон № 2453 стосовно виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) суддів у відставці суперечать вимогам ч. 1 ст. 126 Конституції України. У зв'язку з чим, дія абз. 2 п. 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3668 не поширюється на правовідносини щодо виплати суддям пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (п. 8 Рішення).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність у позивача права на перерахунок довічного грошового утримання з 01.01.14 р. по 31.07.14 р. згідно довідки апеляційного суду Харківської області про заробітну плату (від 24.11.14 р.) та з 01.08.14 р. по 01.10.14 р. згідно довідки апеляційного суду Харківської області про заробітну плату (від 03.11.14 р.).

Наведені вище обставини стали підставою для висновку суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Зважаючи на те, що постанова Ленінського районного суду м. Харкова від 23.12.14 р. по справі № 642/10216/14-а прийнята з дотриманням вимог чинного законодавства, колегія суддів не виявила підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 209, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Харкова на постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 23.12.14 р. по справі № 642/10216/14-а - залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 23.12.14 р. по справі № 642/10216/14-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Харкова про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання та проведення відповідних виплат - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Водолажська Н.С.
Судді(підпис) (підпис) Філатов Ю.М. Бенедик А.П.