Справа № 466/4280/13-а
Суддя: Затолочний В.С.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 року Справа № 876/11460/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Затолочного В.С.,

суддів Каралюса В.М., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання Нефедової А.О.,

представника позивача Гнатковської М.І.,

представника відповідача Маєвського Т.Б.,

представників третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської міської ради на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 24.11.2014 року у справі за позовом Львівської міської ради до Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», треті особи ОСОБА_6, Реєстраційна служба Львівського міського управління юстиції про скасування державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В:

Львівська міська рада (далі - Позивач, ЛМР) звернулася до суду з адміністративним позовом до Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» (далі - Відповідач, ОКП ЛОР «БТІ та ЕО») про скасування державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна.

Постановою від 24.11.2014 року Шевченківський районний суд м. Львова в задоволенні позову відмовив.

Дане судове рішення позивач оскаржив в апеляційному порядку і просить скасувати постанову суду від 24.11.2014 року та винести нову про задоволення позову.

Вимоги апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відповідачем безпідставно здійснено реєстрацію права власності за іншою особою на будівлю, яка перебувала у власності ЛМР. На теперішній час різні адреси і різних власників має фактично одна й таж сама будівля, що підтверджується матеріалами справи. Даним обставинам суд першої інстанції не дав належної оцінки.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, яка просить задовольнити апеляційну скаргу, представників Відповідача та третіх осіб, які просять відмовити в задоволенні апеляційної скарги, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що територіальна громада м. Львова в особі Львівської міської ради є власником будівлі загальною площею 851,8 кв. м на АДРЕСА_2 у м. Львові, що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.01.2006 року №9539878.

04.11.2009 року відповідач ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» здійснило державну реєстрацію права власності ТзОВ «Облнафтобуд Альянс» на будівлю загальною площею 807,4 кв. м на АДРЕСА_1 реєстраційний номер 28744644.

В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 12.11.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 ТзОВ «Облнафтобуд Альянс» відчужило зазначену будівлю ОСОБА_6

13.11.2009 року ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» здійснило державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на будівлю загальною площею 807,4 кв. м на АДРЕСА_1 на підставі зазначеного вище договору купівлі-продажу 12.11.2009 року.

31.05.2013 року на запит юридичного управління позивача Львівської міської ради №1104-вих-689 відповідач надіслав відповідь від 31.05.2013 року №2989, в якій зазначає про те, що з матеріалів технічної інвентаризації і обстеження нерухомості за адресами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 технічно це є одна і та ж будівля.

Згідно матеріалів справи первинну технічну інвентаризацію об'єкту по АДРЕСА_2 проведено 05.10.2001р., експлікація внутрішніх площ на момент інвентаризації: по підвалу 392,8 кв. м, по 1-му поверху 424,0 кв. м, по 2-му поверху 309,4, всього по будинку 1126,2 кв. м.

Таким чином, позиція апелянта про проведення інвентаризації належної ЛМР будівлі ще у 1990-х роках не відповідає обставинам справи, оскільки у зв'язку із зарахування об'єкту по АДРЕСА_2 в квітні 2001р. до комунальної власності м. Львова у жовтні 2001р. проведено інвентаризацію.

В подальшому, а саме 28.11.2005р. у зв'язку наявністю поточних змін по об'єкту проведено інвентаризаційно-оцінювальні роботи.

Як вбачається з поверхових планів та експлікації приміщення по АДРЕСА_2 станом на 28.11.2005р. загальна площа приміщення літ. «Б-2» 851,8 кв. м: по підвалу 340,9 кв. м, по 1-му поверху 287,7 кв. м, по 2-му поверху 223,3.

Як вбачається з копії поверхових планів зазначених будівель, технічна інвентаризація будівлі на АДРЕСА_1 проводилась у 2009 році (13.10.2009 року), перед здійсненням державної реєстрації права власності за ТзОВ «Облнафтобуд Альянс», яке відбулось 04.11.2009 року. При цьому інвентаризацією визначено, що експлікація внутрішніх площ на момент інвентаризації: по підвалу 297,5 кв. м, по 1-му поверху 286,9 кв. м, по 2-му поверху 223,0, всього по будинку 807,4 кв. м.

Відповідно до ч.1 ст. 177 ЦК України, об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Відповідно до ст. 179 ЦК України, річчю є предмети матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 184 ЦК України, річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою.

Відповідно до п.1.2. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України №127 від 24.05.2001р., інструкція визначає порядок та методику проведення технічної інвентаризації збудованих (реконструйованих) будинків, допоміжних будівель та споруд з метою:

- визначення їх фактичної площі та об'єму (щодо проектних);

- обстеження та оцінки технічного стану наявних об'єктів;

- установлення вартості об'єктів.

Технічна інвентаризація передбачає:

- первинну технічну інвентаризацію об'єктів;

- поточні інвентаризаційно-оцінювальні роботи для встановлення змін за певний період часу після первинної інвентаризації.

Відповідно до п.2. вказаної Інструкції до об'єктів, що підлягають технічній інвентаризації, належать:

- житлові будинки квартирного типу різної поверховості;

- житлові будинки садибного типу, розташовані на окремих земельних ділянках;

- будинки і споруди громадського та виробничого призначення, інженерні мережі, елементи благоустрою тощо;

- господарські будівлі (сараї (хліви), гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції, сміттєзбірники тощо);

- господарські споруди (колодязі, вигрібні ями, огорожі, ворота, хвіртки, замощення тощо);

- садові та дачні будинки, гаражі (що не відносяться до господарських: багатоповерхові, підземні, одноповерхові-блокові).

Відповідно до п.3.1. тієї ж Інструкції технічній інвентаризації підлягають об'єкти (згідно з розділом 2) всіх форм власності, розташовані на земельних ділянках (за окремими поштовими адресами), незалежно від того, побудовані вони за відповідно оформленими документами чи самочинно: будинки, включаючи прибудови та надбудови, громадські та виробничі будинки, господарські будівлі та споруди. Під час інвентаризації повинні бути обстежені основні конструктивні елементи будинків: фундаменти, стіни, перегородки, надпідвальні, міжповерхові та горищні перекриття, підлога, вікна, двері, покрівля; внутрішнє і зовнішнє опорядження; опалення, вентиляція, водопровідно-каналізаційне обладнання, газифікаційне і електрообладнання, ліфти, сміттєпроводи тощо (додаток 11).

Зважаючи, що нежитлове приміщення літ. «А-1» по АДРЕСА_1 на момент оспорюваної інвентаризації та приміщення по АДРЕСА_2 станом на момент виявлення поточних змін були різними об'єктами цивільних прав, з індивідуально визначеними ознаками (окремі поштові адреси, різна площа приміщень, експлікація та різні технічні характеристики), а отже дії Відповідача щодо технічної інвентаризації вищевказаного об'єкта є правомірними.

Крім того, дані обставини підтверджуються висновком інженерно-технічного дослідження від 19.01.2015р. №22/14ц, наданого третьою особою ОСОБА_6 суду апеляційної інстанції, з якого вбачається, що нежитлова будівля по АДРЕСА_1 за своїми технічними характеристиками до моменту проведення реконструкції, виконаної ПП «ВІР-ЗАХІДБУД», що відбулася у період з червня 2011р. по листопад 2011р. (тобто і на момент спірної інвентаризації), не відповідає технічним характеристикам приміщення по АДРЕСА_2, а отже нежитлова будівля літ. «А-1» по АДРЕСА_1 та приміщення по АДРЕСА_2 є різними об'єктами цивільних прав та не є тотожними.

Порядок проведення державної реєстрації речових прав на час виникнення спірних відносин регулювався Законом України № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (далі - Закон № 1952-ІV) та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно.

Статтею 182 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, порядок проведення якої та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно з абзацом другим статті 2 Закону № 1952-ІV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Державний реєстр прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - Реєстр прав) містить дані про зареєстровані речові права, їх обмеження, суб'єктів речових прав, об'єкти нерухомого майна, відомості про осіб, в інтересах яких вчинено обмеження речового права, копії документів про правочини, на підставі яких проведено реєстрацію прав, обмежень цих прав.

У Реєстрі прав на кожний об'єкт, право власності на яке заявлено вперше, за рішенням реєстратора (бюро технічної інвентаризації) про реєстрацію права власності відкриваються відповідний розділ та реєстраційна справа, які містять дані про нерухоме майно (в тому числі дані технічного стану будівель, споруд, їх частин), а також дані про право власності на нього та суб'єкта цього права (розділ ІІІ «Державний реєстр прав на нерухоме майно» Закону № 1952-ІV, розділ VІІ Тимчасового положення).

Згідно з вимогами частини другої статті 17 Закону № 1952-ІV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводиться, зокрема, за наявності даних технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, речові права стосовно яких підлягають реєстрації.

Крім того, положення статті 24 Закону № 1952-ІV містять виключні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності.

Зважаючи на той факт, що станом на момент реєстрації права власності 04.11.2009р. технічна інвентаризація об'єкта по АДРЕСА_1 проводилась, а отже реєстрація права власності є правомірною та не підлягає скасуванню.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

12.11.2009р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Облнафтобуд альянс» та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі літ. «А-2», загальною площею 807,4 кв. м за адресою: АДРЕСА_1.

13.11.2009р. ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» проведено реєстрацію права власності за ОСОБА_6 та отримано витяг №24447906.

Ухвалою Львівської міської ради від 16.12.2010р. ОСОБА_6 Позивачем надано в оренду терміном на 10 років земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 для обслуговування кафе та 15.03.2011р. укладено відповідний договір оренди, на виконання умов якого зі сторони ОСОБА_6 в користь місцевого бюджету сплачуються інвестиційні внески та орендна плата.

В подальшому ОСОБА_6 проведено реконструкцію вказаної нежитлової будівлі, розпорядженням голови Шевченківської районної адміністрації №509 від 20.08.2011р. дана реконструкція узаконена та погоджена з відповідними службами.

Відповідно до ч.3 ст. 72 КАС України, обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Шляхом надання в оренду земельної ділянки по АДРЕСА_1 та погодження реконструкції відповідними структурними підрозділами ЛМР нежитлової будівлі по АДРЕСА_1, отримання в продовж тривалого часу інвестиційних внесків та орендної плати, ЛМР у такий спосіб визнала правомірність набуття права власності зі сторони ОСОБА_6 на нежитлову будівлю літ. «А-2», загальною площею 807,4 кв. м за адресою: АДРЕСА_1, а отже і факт нетотожності нежитлового приміщення літ. «А-1» по АДРЕСА_1 та приміщення по АДРЕСА_2.

В провадженні Галицького районного суду м. Львова знаходилася справа №1304/6547/2012 за позовом ОСОБА_6 до Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради про визнання протиправним дій та зобов'язання до вчинення дій.

Представником управління до суду подавались заперечення де озвучувалися факти тотожності спірних приміщень.

Відповідно до Положення про Управління комунальної власності Львівської міської ради, затвердженого рішенням ЛМР від 07.12.2007р. №1100, Управління є структурним підрозділом департаменту економічної політики Львівської міської ради, утвореним відповідно до ухвали міської ради від 06.07.2006р. №94 «Про затвердження структури виконавчих органів Львівської міської ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів, витрат на їх утримання».

Розділом 1 Положення, визначено, що управління є підзвітним і підконтрольним міській раді, виконавчому комітету, міському голові та підпорядкованим директору департаменту.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 10.08.2012р. визнано протиправними дії Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради щодо затягування в оформленні права власності ОСОБА_6 на нежитлові приміщення загальною площею 1216,1 м2, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язано Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради видати наказ щодо оформлення права власності ОСОБА_6 на нежитлові приміщення загальною площею 1216,1 м2, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2012р. апеляційну скаргу Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради залишено без задоволення, а постанову Галицького районного суду м. Львова від 10.08.2012р. в справі №1304/6547/12залишено без змін. Судом в мотивувальній частині встановлено наступне: «колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що відповідач зазначаючи, що об'єкт нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 та об'єкт нерухомого майна за адресою АДРЕСА_2 є одним і тим самим нежитловим приміщенням не довів цього.», а отже суд прийшов до висновку про не тотожність вищевказаних об'єктів нерухомості.

Відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України, обставини, встановленні судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №701509 від 22.02.2013р., за ОСОБА_6 зареєстровано право власності на нежитлову будівлю, загальною площею 1216,1 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Крім того, щодо позиції апелянта стосовно визнання відповідачем факту тотожності приміщень по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 (відповідно до листа відповідача №2989 від 31.05.2013р.) колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи на момент надання відповідачем відповіді №2989 від 31.05.2013р. матеріали відповідних інвентаризаційних справ, а саме на об'єкт нерухомості по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 були відсутні у віданні відповідача (ухвала Галицького районного суду м. Львова від 18.03.2013р., протокол від 01.04.2013р., опис від 01.04.2013р., лист №2773 від 17.06.2014р.), а отже висновки викладенні у відповіді №2989 від 31.05.2013р. є необґрунтованими та такими, що не базувалися на даних інвентаризаційних справ.

З матеріалів інвентаризаційних справ чітко вбачається не тотожність нежитлового приміщення літ. «А-1» по АДРЕСА_1 на момент оспорюваної інвентаризації та приміщення по АДРЕСА_2, оскільки останні є різними об'єктами цивільних прав, з індивідуально визначеними ознаками (окремі поштові адреси, різна площа приміщень, експлікація та різні технічні характеристики), а отже доводи апелянта є такими, що не відповідають обставинам справи.

Станом на момент розгляду справи Товариство з обмеженою відповідальністю «Облнафтобуд альянс» відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців є ліквідованим, а рішення суду в даній справі впливатиме виключно на права та обов'язки ОСОБА_6, який на даний час є власником нежитлового приміщення по АДРЕСА_1.

Згідно зі статтями 316 та 317 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону відповідно за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Виходячи зі змісту статті 319 Цивільного кодексу України, власник, володіючи користуючись та розпоряджаючись своїм майном на власний розсуд, може вчиняти щодо нього будь-які дії, в тому числі знищити майно чи відмовитись від нього.

Право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (стаття 321 Цивільного кодексу України). Конституція також гарантує власнику його право, закріплюючи норму, відповідно до якої ніхто не може бути протиправно позбавлений свого майна інакше, як за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін;

2) змінити постанову суду;

3) скасувати її та прийняти нову постанову суду;

4) скасувати постанову суду і залишити позовну заяву без розгляду або закрити провадження у справі;

5) визнати постанову суду нечинною і закрити провадження у справі.

Відповідно до ст. 200 КАС України підставами для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін є правильне встановлення судом першої інстанції обставин справи та ухвалення судового рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Зважаючи на преюдиційні обставини наявні в матеріалах справи та недоведеність з боку Позивача факту тотожності приміщень по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1, а навпаки вчинення дій з боку Позивача, що свідчать про визнання останнім правомірності володіння, користування та розпорядження ОСОБА_6 приміщенням по АДРЕСА_1, а отже і не тотожність приміщень про, що заявлялось Позивачем, крім того зважаючи на матеріали інвентаризаційних справ з яких вбачається, що об'єкт по АДРЕСА_2 та об'єкт по АДРЕСА_1 є самостійними об'єктами цивільних прав з індивідуально визначеними ознаками, доводи апеляційної скарги ЛМР є необґрунтованими та такими, що підлягають відхиленню, а тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Львівської міської ради залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 24.11.2014 року у справі 466/4280/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.С. Затолочний

Судді В.М. Каралюс

З.М. Матковська

Повний текст виготовлено 31.01.2015 року