Справа № 813/8240/14
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2015-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2015 року № 813/8240/14

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Гулкевич І.З.,

за участю секретаря - Галійчук А.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Лозинської М.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Самбірського міськрайонного центру зайнятості про скасування наказу, -

Встановив:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Самбірського міськрайонного центру зайнятості про скасування наказу №80 від 25 березня 2011 року .

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що центр зайнятості при відсутності обставин, що впливають на умови виплати забезпечення та відсутності в діях позивача умисного невиконання своїх обов'язків та зловживання ними, застосував наслідки частини 2 статті 36 закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», що свідчить про грубе порушення норм Конституції України. Позивач акцентує на тому, що публічна обіцянка винагороди не є договором, а відтак між ПАТ КБ "Приватбанк" та позивачем відсутня цивільно-правова угода (договір), тому застосування до спірних правовідносин, правових норм, що регулюють неправомірність отримання допомоги по безробіттю через укладення цивільно-правової угоди є неправомірним.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, з підстав наведених у позовній заяві, просить задоволити адміністративний позов повністю.

Представник відповідача подала письмові заперечення №159/07 від 22.01.2015 року, в яких вказує на те, що позивач перебуваючи на обліку у центрі зайнятості і отримуючи допомогу по безробіттю, отримувала дохід від ПАТ «Приватбанк», що суперечить вимогам Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та Закону України «Про зайнятість населення».

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, розглянувши матеріали справи, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази, давши їм оцінку,суд дійшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Позивач ОСОБА_3 в період з липня 2010 року по жовтень 2010 року перебувала на обліку у центрі зайнятості та отримувала допомогу по безробіттю.

З матеріалів справи встановлено, що 22 лютого 2011 року ПАТ КБ «Приватбанк» видав довідку в якій зазначив, що між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_3 було укладено договір про банківське обслуговування. В рамках якого банком публічно запропоновано усім клієнтам виплати за залучення нових клієнтів. Банком запроваджено нову систему та затверджені Правила, згідно з якими розширенні права клієнтів та визначено випадки, за яких банком проводяться виплати клієнтам, що надали інформацію, необхідну для випуску банківського продукту/послуг та для залучення нового клієнта діють спеціальні умови, які є частиною Умов та правил надання банківських послуг. Зазначені правила не можуть класифікуватися, як трудовий договір, або інший договір цивільно-правового характеру, предметом якого було б надання банку обов'язкової трудової функції чи надання послуги за зобов'язанням та який би міг визначатись, як обставина, що впливає на умови виплати допомоги по безробіттю.

Центром зайнятості відповідно до Порядку розслідування страхових випадків та обгрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 13.12.2009 р №60/62 було проведено звірку з ДПА та отримано інформацію про наявність факту отримання ОСОБА_3 заробітної плати у ПАТ КБ «Приватбанк» в період перебування на обліку в центрі зайнятості за цивільно-правовим договором, про що складено акт №157 від 30.11.2011 року.

25 березня 2011 року відповідачем видано наказ №80 про відшкодування коштів в якому зазначив, головному бухгалтеру провести розрахунок суми незаконно виплачених коштів ОСОБА_3 за період з липня 2010 року по жовтень 2010 року. Юрисконсульту протягом двох робочих днів з дня отримання розрахунку надіслати ОСОБА_3 вимогу із зазначенням суми коштів, які слід відшкодувати. У разі неповернення коштів у встановлений законодавством термін, вжити заходи щодо повернення коштів у судовому порядку.

28 березня 2011 року відповідачем було надіслано повідомлення № 755/07 про відшкодування коштів у сумі 1332,99 грн.

Не погодившись з вказаним наказом, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.

За правилами частини другої та третьої статті 36 «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», яка визначає права, обов'язки та відповідальність застрахованих осіб, такі особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Одним із видів матеріального забезпечення на випадок безробіття згідно із частиною першою статті 7 Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є допомого по безробіттю.

Відповідно до підпункту 1 пункту 5.5 розділу 5 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року №307, виплата допомоги по безробіттю припиняється, зокрема, у разі працевлаштування безробітного, зайняття підприємницькою або іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами (з дня працевлаштування, державної реєстрації як суб'єкта підприємницької або іншої діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами).

Абзацом другим підпункту 1 пункту 20 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 року №219 (чинного на час виникнення спірних правовідносин), встановлено, що громадяни, зареєстровані як такі, що шукають роботу, та безробітні, знімаються з обліку з дня працевлаштування, в тому числі на сезонні або загальнодержавні оплачувані громадські роботи, державної реєстрації фізичної особи-підприємця, укладення цивільно-правового договору, предметом якого є діяльність, спрямована на виконання власними силами робіт, надання послуг. При цьому в картці робиться запис про прийняття на роботу, зазначаються дата і номер наказу, дата державної реєстрації фізичної особи-підприємця, дата укладення цивільно-правового договору.

Судом встановлено, що Банк публічно запропонував усім агентам, у тому числі його клієнтам, виплати за залучення нових клієнтів згідно із затвердженими цією банківською установою Умовами та правилами надання банківських послуг. Між Банком та ОСОБА_3 укладено договір про банківське обслуговування. Як клієнт Банку, ОСОБА_3, виконавши визначені цією банківською установою спеціальні умови, за яких проводяться виплати агентам, що надали інформацію, необхідну для випуску банківського продукту/послуг та для залучення нового клієнта, отримала відповідну винагороду.

Звернена до невизначеного кола осіб обіцянка майнової винагороди за досягнення обумовленого результату тому, хто досягне цього результату, за змістом глави 78 підрозділу 2 «Недоговірні зобов'язання» Розділу ІІІ Цивільного кодексу України є публічною обіцянкою винагороди.

Згідно з положеннями юридичної науки публічна обіцянка винагороди є одностороннім правочином, особливістю якого є те, що він відбувається стосовно невизначеного кола осіб, а учасником правовідношення, яке виникає на його основі, може бути кожен, хто досягне зазначеного в правочині результату.

Надавши Банку послуги із залучення нових клієнтів, за що була отримана відповідна винагорода, ОСОБА_3 приєдналася до публічної обіцянки винагороди, повідомленої при підписанні договору про банківське обслуговування, тобто фактично вчинила інший односторонній правочин - передала результат, обумовлений у вказаній обіцянці. Таким чином, між згаданими суб'єктами виникли зобов'язання з публічної обіцянки винагороди - різновиду недоговірних зобов'язань, а не з надання послуг за цивільно-правовою угодою.

Надання таких послуг не можна віднести і до інших ознак зайнятого населення, визначених у пункті 3 статті 1 Закону України «Про зайнятість населення».

З огляду на викладене суд дійшов до висновку, що вчинення зареєстрованою у центрі зайнятості особою - клієнтом банківської установи за договором про банківське обслуговування - дій на досягнення результату за наданою такою установою публічною обіцянкою винагороди, не змінює статусу цієї особи як безробітної у розумінні Закону України «Про зайнятість населення» та не впливає на умови виплати їй матеріального забезпечення на випадок безробіття, тому стягнення такого забезпечення на підставі частини третьої статті 36 «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»є неправомірним.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 30 вересня 2014 року справа №21-367а14.

Відповідно до положень статті 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Згідно з ч.3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як свідчать матеріали справи вказані положення відповідачем не дотримані, що зумовило необхідність звернення позивача за захистом порушеного права до суду.

Відповідно до ст. 162 КАС України у разі задоволення позовних вимог суд може прийняти постанову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З урахуванням вищевикладеного та фактичних обставин справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, доведені матеріалами справи і підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 143, 128, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задоволити повністю.

Скасувати наказ Самбірського міськрайонного центру зайнятості №80 від 25.03.2011 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 АДРЕСА_1) 3,40 грн (три гривні 40 коп) судового збору.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, передбаченому ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 03 лютого 2015 року.

Суддя Гулкевич І.З.