Справа № 572/5272/14-а
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Березень Ю.В.
Суддя-доповідач:Майор Г.І.
ПОСТАНОВА

іменем України

"03" лютого 2015 р. Справа № 572/5272/14-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Майора Г.І.

суддів: Одемчука Є.В.

Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області, ОСОБА_3 на постанову Сарненського районного суду Рівненської області від "17" грудня 2014 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області про визнання протиправною бездіяльність, зобов'язання до нарахування та виплати допомоги,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність та зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити допомогу у зв'язку з обмеженим споживанням продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в розмірі 40% від мінімальної заробітної плати за період з 27 квітня 2014 року по 26 жовтня 2014 року та надалі без обмеження будь-яким строком, а також щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, посилаючись на ст.ст. 37, 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Постановою Сарненського районного суду Рівненської області від 17.12.2014 р. позов задоволено частково.

Визнано противоправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_3 допомоги у зв'язку з обмеженим споживанням продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 40 процентів від мінімальної заробітної плати, за період з 27 квітня 2014 року по 2 серпня 2014 року включно.

Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_3 допомогу у зв'язку з обмеженим споживанням продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 40 процентів від мінімальної заробітної плати, за період з 27 квітня 2014 року по 2 серпня 2014 року включно із урахуванням проведених виплат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач - УПСЗН Сарненської районної державної адміністрації, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити

Розглянувши справу в межах, визначених ст.195 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга УПСЗН Сарненської районної державної адміністрації підлягає частковому задоволенню, а скарга ОСОБА_3 - не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_3 проживає в с. Яринівка Сарненського району Рівненської області, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, та знаходиться на обліку у відповідача як особа, що отримує допомогу у зв'язку з обмеженим споживанням продуктів харчування.

Позивач є інвалідом ІІІ групи, захворювання якого пов'язане із аварією на ЧАЕС, що підтверджується довідкою МСЕК.

Відповідно до ст.37 Закону №796-ХІІ громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в таких розмірах: у зоні гарантованого добровільного відселення - 40 процентів від мінімальної заробітної плати.

Водночас, розрахунок доплати до пенсії позивачу здійснено, виходячи із розмірів, визначених постановами Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи" від 26.07.1996 року, з подальшими змінами. Зазначеними постановами, всупереч приписів ст.37 Закону № 796-ХІІ, встановлено фіксовані розміри виплат, які значно менші від передбачених в законі.

Згідно із положеннями ч.4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що при визначенні розміру доплат до пенсії застосуванню підлягають саме стаття 37 Закону №796-ХІІ, а не постанови КМУ № 836 від 26.07.1996 року та №1210 від 23.11.2011 року, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Обмеження щодо вказаних виплат були встановлені Законом України від 31 липня 2014 року № 1622-VII "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", який набрав чинності з 3 серпня 2014 року. Зокрема, за вказаним законом норми і положення статей 37,48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Таким чином, лише починаючи з 3 серпня 2014 року у відповідача не було підстав нараховувати та виплачувати позивачеві допомогу у розмірі більшому, ніж визначено бюджетним законом, а тому суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу допомогу у зв'язку з обмеженим споживанням продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 27 квітня 2014 року по 2 серпня 2014 року включно.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість відмови в задоволенні позовних вимог, що стосуються виплат, передбачених ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", суд апеляційної інстанції враховує таке.

Як вже зазначалось позивач є інвалідом 3 групи захворювання пов'язане з аварією на ЧАЕС, а також є потерпілим від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії.

Частиною 4 статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено, зокрема, що інвалідам 3 групи виплачується щорічна допомога на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Судом встановлено, що одноразова щорічна допомога на оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 90,00 грн. позивачу виплачена у лютому 2014 р., про що свідчить довідка відповідача №14/33-20237 від 29.10.2014р. (а.с.14).

З матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся з позовом про визнання бездіяльності Управління праці та соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області неправомірною та зобов'язання вчинити відповідача певні дії.

Відповідно до частини 1 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 статті 99 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст.100 КАС України, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для залишення позову без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Відповідно до п.9 ч. 1 ст. 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Таким чином, позивачем пропущено строк звернення до суду в частині позовних вимог щодо зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити щорічну допомогу на оздоровлення за 2014 рік у розмірі визначеному законом, оскільки в матеріалах наявна довідка УПСЗН Сарненської районної державної адміністрації з якої вбачається, що позивачу щорічна допомога на оздоровлення була виплачена у лютому 2014 року, а з позовом звернувся в жовтні 2014 р., тобто з пропуском шестимісячного строку.

Суд першої інстанції на вищевикладене уваги не звернув і дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання УПФ нараховувати та виплачувати пенсії надалі, без обмеження будь-яким строком, то вона задоволенню не підлягає, оскільки не узгоджується із положеннями ч.1 ст.2 КАС України, ч.1 ст. 6 КАС України.

Так, згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Зі змісту вказаних статей випливає, що захисту підлягають права, свободи та інтереси фізичної особи, які вже порушені на момент звернення до суду за їх захистом. Вирішення питання про покладення зобов'язань на УПФ у майбутньому є безпідставним, оскільки, на момент розгляду справи, відсутні докази про можливе порушення прав та законних інтересів позивача у подальшому. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду суд апеляційної інстанції має право, зокрема, змінити постанову суду.

Згідно частини 1 статті 201 КАС України підставами для зміни постанови суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Тому рішення суду першої інстанції слід змінити, зазначивши, що позовні вимоги про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" підлягають залишенню без розгляду.

Апеляційна скарга Управління праці та соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області подана без сплати судового збору.

Відповідно до Закону України "Про судовий збір" розмір судового збору становить за подання апеляційної скарги на рішення суду 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, а у разі подання позовної заяви майнового характеру - 50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

За подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру 0,06 розміру мінімальної заробітної плати.

Таким чином, розмір судового збору який відповідачу необхідно сплатити становить: 36,54 грн.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 201, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області задовольнити частково.

Постанову Сарненського районного суду Рівненської області від "17" грудня 2014 р. змінити, зазначивши, що позовні вимоги в частині зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_3 щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за 2014 рік залишити без розгляду.

В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області в дохід Державного бюджету України судовий збір в розмірі 36,54 грн. за наступними реквізитами: рахунок 1002, найменування отримувача УДКСУ у м. Житомирі, банк отримувача ГУДКСУ у Житомирській області, МФО 811039, код ЄДРПОУ отримувача 38035726, код класифікації доходів бюджету 22030001, призначення платежу: судовий збір за позовом ____ ( П.І.Б. чи назва установи, організації позивача), ЖААС, код 37446362, код платника - платником судового збору - юридичною особою зазначається код ЄДРПОУ.

Постанова набирає чинності з моменту її постановлення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Г.І. Майор

судді: Є.В.Одемчук

С.М. Шевчук

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Управління праці та соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області вул. Демократична, 46,м.Сарни,Сарненський район, Рівненська область,34502

- ,