Справа № 2а-3816/12/0970
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2015-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року Справа № 876/5386/13

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Дяковича В.П.,

з участю секретаря судових засідань Гелецького П.В.,

представника позивача Грици Ю.Ю.,

представника відповідача Токара В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Івано-Франківської області Державної податкової служби на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2013 року у справі за позовом Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості до державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Івано-Франківської області Державної податкової служби про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2012 року Івано-Франківське обласне державне об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості (далі - Об'єднання) звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Івано-Франківської області Державної податкової служби (далі - ДПІ в м. Івано-Франківську) від 07.08.2012 року

№ , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 6 254 097 грн., з яких 6172837 грн. за основним платежем та 81260 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

№ , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) на 5 340 117 грн., з яких 4 586 082 грн. за основним платежем та 754 035 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2013 року у справі № 2а-3816/12/0970 вказаний позов було задоволено.

ДПІ в м. Івано-Франківську у апеляційній скарзі просить зазначену постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову Об'єднання. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що ДПІ в м. Івано-Франківську було проведено позапланову невиїзну перевірку Об'єднання з питань правильності своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ПДВ та податку на прибуток по взаєморозрахунках із ТОВ «Мораксель», ТОВ «Хліб експорт» за період з 01.07.2010 року по 31.12.2011 року (акт перевірки від 19.07.2012 року №5640/23-2/00375409).

Під час перевірки виявлено невірне відображення позивачем у податковій звітності з податку на прибутку (занижено) об'єкт оподаткування з проведених операцій по придбанню товарів та реалізації їх на експорт на загальну суму 27 253 452 грн., у тому числі з придбаних товарів від ТОВ «Хлібекспорт», реалізованих через комісіонера ТОВ «Гермес-Агро» на суму 6 168 902,70 грн., та реалізованих через комісіонера ТОВ «Агроінвест СК» на суму 21 084 249,76 грн. Відтак, у порушення пп. 4.1.1. п.4.1. ст. 4, п.5.1, пп. 5.2.1 п.5.2, пп. 5.3.1. п.5.3, пп. 5.3.9. п.5.3. ст. 5, пп. 11.2.1 п.11.2, пп. 11.3.1 п.11.3 ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», п.44.1, п.44.6, ст. 44., пп. 138.8.1, п.138.8, п.138.2, ст. 138 Податкового кодексу України (далі - ПК України) підприємством занижено податку на прибуток всього у сумі 6 172 837 грн.

Зазначене порушення не заперечувалося позивачем та не наводилось жодного аргументу на користь вірного відображення операцій з реалізації (експорту) товару в бухгалтерському та податковому обліку ні під час адміністративного оскарження, ні під час розгляду справи в суді.

Окрім того, перевіркою встановлено, що за період, що підлягав перевірці, було укладено ряд договорів поставки сільськогосподарської продукції та обладнання між позивачем та контрагентами:

ТОВ «Хлібекспорт» - обсяг придбання товару (макуха з насіння соняшнику, пшениця, ячмінь, соя, кукурудза) склав 7402683.30 грн., у т.ч. ПДВ 1233781 грн.,

TOB «Мораксель» обсяг придбання товару (горох, соя) склав 25301076 грн., у т.ч. ПДВ 4216846 грн.

Суми ПДВ за операціями з придбання позивачем було включено до складу податкового кредиту на загальну суму 4 586 082 грн. Згідно з даними автоматизованої системи співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту наявні розбіжності в між податковим кредитом, сформованим Об'єднанням за придбаними товарами в наведених контрагентів та податковими зобов'язаннями цих контрагентів в частині постачання таких товарів позивачу у ТОВ «Хлібекспорт» на 535029 грн., у ТОВ «Мораксель» на 4051053 грн.

З метою підтвердження товарності проведених операцій під час перевірки було проаналізовано матеріали отримані від інспекцій за місцем реєстрації таких контрагентів:

- акт ДПІ у Київському районі м. Одеси про результати планової виїзної перевірки ТОВ «Хлібекспорт» з питань дотримання вимог податкового валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року від 20.04.2011 року №861/54/23-02/34507155/65. У ході проведення перевірки були отримані наступні акти (довідки) інших ДПІ з питань дотримання податкового законодавства підприємств контрагентів - постачальників ТОВ «Хлібекспорт». Згідно з висновками вказаних актів перевірками фінансово-господарської діяльності підприємств - постачальників ТОВ «Хлібекспорт», встановлено неможливість фактичного здійснення наведеними підприємствами господарських операцій, відсутність майна та інших матеріальних ресурсів, економічно необхідних для здійснення операцій з купівлі-продажу. здійснення операцій із товаром, який не придбавався, відсутність необхідних умов для досягнення результатів економічної діяльності., відсутність управлінського та технічного персоналу, основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів тощо. Враховуючи наведене, на переконання апелянта, усі операції по придбанню товарів, робіт (послуг) за участю вказаних підприємств контрагентів-постачальників ТОВ «Хлібекспорт» не спричинили реального настання правових наслідків, а отже - є нікчемними по ланцюгу до «вигодо набувача»;

- довідка ДПІ у Київському р-ні м. Одеси від 25.05.11 №1119/23-34/34507155 «Про неможливість проведення документальної перевірки ТОВ «Хлібекспорт» щодо правомірності формування податкового зобов'язання та податкового кредиту з податку на додану вартість за лютий 2011 року, в якій зазначено, що станом на момент проведення перевірки місцезнаходження підприємства не встановлено, серед постачальників ТОВ «Хлібекспорт», по яких встановлено порушення ч. І та ч. 5 ст. 203, ч. І та ч. 2 ст. 215, ст. 228 Цивільного кодексу України є ПП «АС-Грей», ПП «МІН-Агро», ТОВ «Юні Трейд Компані»;

акт ДПІ у Приморському районі м. Одеси від 13.09.2011 року № 2346/23-5/37420595 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Мораксель» з питань підтвердження господарських відносин з платником податків ПП «Юпитер Русторг» за період січень, березень 2011 року для подальшого відпрацювання по ланцюгу постачання. У зв'язку з неможливістю здійснення зустрічної звірки ТОВ «Мораксель» документально не підтверджено реальність здійснення господарських відносин із ПП «Юпитер Русторг» у січні 2011 року на суму ПК ПДВ 456441,54 грн., у березні 2011 року на суму ПК ПДВ 222496,67 грн.;

- акт ДПІ у Приморському районі м. Одеси від 04.08.2011 року №5094/23-5/37420695 про результати виїзної позапланової документальної перевірки ТОВ «Мораксель» щодо документального підтвердження господарських відносин з контрагентами, їх реальності та повноти відображення в обліку за період квітень 2011 року. У ході проведення перевірки встановлено, що контрагенти ТОВ «Мораксель» ПП «Юг Зерно-трейд» та ТОВ «ТФ «Діаніг» не могли поставити товар на адресу ТОВ «Мораксель» у сумі ПДВ 309573,20 грн. у зв'язку з визнанням ДПІ у м. Херсоні ПП «Юг Зерно-трейд» та ТОВ «ТФ «Діаніг» угод нікчемними. Згідно з ч. І. 5 ст. 203. п.1, 2 ст. 215, ст. 228 Цивільного кодексу України угоди ТОВ «Мораксель» за квітень 2011 року мають «ознаки нікчемності»;

- акт ДПІ у Приморському районі м. Одеси від 15.09.2011 року № 2361 /23- 5/37420695 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Мораксель» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період липень 2011 року. Сума ПДВ складає 1240553 грн. В акті перевірки зазначено, що за результатами проведених заходів, основних засобів ведення фінансово-господарської діяльності, а саме: складських, виробничих приміщень, наявності транспортних засобів, фактичних трудових ресурсів за підприємством не встановлено. Крім того, проведеним аналізом встановлено, що підприємство здійснює діяльність, відмінну від основного виду діяльності, заявленого при реєстрації.

Таким чином, на переконання апелянта, при перевірці контрагентів позивача було встановлено, що діяльність цих господарюючих суб'єктів була спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з отриманням податкової вигоди переважно з контрагентами-носередниками, які не виконували своїх податкових зобов'язань (відсутність власних складських, торгівельних. виробничих та інших приміщень, в яких би проводилася господарська діяльність, основних засобів та нематеріальних активів, операції з оприбуткування, приймання-передачі товарів не проводились, оскільки перевіркою не виявлено факту передачі товарів від продавця до покупця.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі, та просив скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову, якою у задоволенні позову Об'єднання відмовити.

Представник позивача у ході апеляційного розгляду заперечив обґрунтованість доводів апелянта, просив залишити оскаржуване судове рішення без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників процесу, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги Об'єднання, суд першої інстанції виходив із того, що висновки податкового органу про безтоварність господарських операцій між Об'єднанням та ТОВ «Хлібекспорт» і ТОВ «Мораксель» є необґрунтованими, спростовуються наявними у позивача первинними бухгалтерськими документами.

Щодо твердження відповідача про відсутність контрагентів позивача за місцезнаходженням та невиконання обов'язку по сплаті ПДВ за здійсненими господарськими операціями з позивачем, то сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем.

Щодо висновків відповідача про нікчемність угод укладених позивачем з ТзОВ «Хлібекспорт» та ТзОВ «Мораксель», то у матеріалах справи відсутні докази того, що укладаючи спірні договори, учасники договірних відносин діяли з метою, яка є завідомо суперечною інтересам держави та суспільства.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, ДПІ в м. Івано-Франківську було проведено позапланову невиїзну перевірку Об'єднання з питань правильності своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ПДВ та податку на прибуток по взаєморозрахунках із ТОВ «Мораксель», ТОВ «Хліб експорт» за період з 01.07.2010 року по 31.12.2011 року (акт перевірки від 19.07.2012 року №5640/23-2/00375409). У ході перевірки податковим органом було зроблено висновок про виявлення ряду порушень позивачем податкового законодавства, що стало підставою для прийняття податкових повідомлень-рішень, які оспорюються у рамках даної справи.

На переконання апеляційного суду, суть даного публічно-правового спору зводиться до обґрунтованості висновків ДПІ в м. Івано-Франківську про нереальний (безтоварний) характер господарських операції Об'єднання із ТОВ «Мораксель» та ТОВ «Хліб експорт».

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами та вимоги до таких документів передбачено приписами п.1.2 ст.1, п.2.1, 2.4, 2.15, 2.16 ст.2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704, ст. 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.3.2 ст.3, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до вимог п. 5.1. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин між сторонами) валові витрати це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до пп. 11.2.1, п. 11.2 ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів, або дата оприбуткування платником податку товарів.

Згідно пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Підпунктом 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачено, що не дозволяється включення до податкового кредиту сум сплаченого (нарахованого) податку на додану вартість, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пп. 7.2.6 цього Закону).

Відповідно до пп. 7.5.1 п. 7.5. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківською рахунку платника податку на оплату товарів, або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів.

Положеннями п.138.2 ст. 138 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу. У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконання робіт, наданням послуг у цьому періоді. Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Згідно з п. 138.4 ст. 138 ПК витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до пп. 139.1.9.п.139.1 ст. 139 ПК не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Положеннями пп. 14.1.181. п. 14.1 ст. 14 ПК визначено, що податковим кредитом є сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

За правилами п. 198.1. ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2. ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно із п. 198.3. ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За правилами п. 198.4. ст. 198 ПК України якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Положеннями п. 198.6. ст. 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Як безспірно встановлено судом, 25.06.2010 року між Об'єднанням та ТОВ «Хлібекспорт» укладено договір поставки товару № Н-25-08 КК, відповідно до умов якого ТзОВ «Хлібекспорт» поставлено, а позивачем прийнято та оплачено товар (макуха з насіння кукурудзи фуражної, пшениці, соняшника, ячменю, ін. сільгосппродукція).

Поставка товару здійснювалася на умовах EXW: склад ТОВ «Гермес-Arpo» (Кіровоградська обл., м. Новоукраїнка), склад ЗАТ «Дельта-Сервіс» (м. Херсон), склад ДП «Векта-Вин» ТзОВ «Вектор Ойл Трейд» (Вінницька обл., Шаргородський р-н., с. Пеньковка).

Поставлений товар в день його одержання та в місці поставки об'єднання передавало на підставі договору комісії № К8/25 від 25.06.2010 року та актів прийому передачі ТОВ «Гермес-Агро», копії яких знаходяться у матеріалах справи.

У подальшому ТОВ «Гермес-Arpo» уклало зовнішньоекономічні контракти за дорученням Об'єднання та здійснило відвантаження товарів на експорт, що підтверджується відповідними звітами комісіонера. Додатково позивачем представлено копії відповідних митних декларацій, видаткових та податкових накладних.

Окрім того, судом першої інстанції було безспірно встановлено, що 18.03.2011 року між Об'єднанням та ТОВ «Мораксель» було укладено договір про закупівлю товарів за державні кошти № 1803 МІ, а також договір про заміну сторони в зобов'язанні від 08.07.2011 року, договір про заміну сторони в зобов'язанні від 15.07.2011 року.

Відповідно до зазначених правочинів ТзОВ «Мораксель» поставило товар, а Об'єднання оплатило його, що позивачем підтверджується відповідними первинними документами, а саме актами прийому-передачі товару, видатковими накладними, податковими накладними, а також первинними документами про подальший продаж позивачем товару.

Поставка товару здійснювалася на умовах ЕХW: Херсонський морський торгівельний порт, Одеський морський торгівельний порт. Поставлений товар в день його одержання та в місці поставки об'єднання передавало на підставі договору комісії № 28/12 ИФА від 18.12.2010 року та актів прийому-передачі ТОВ «Агроінвест СК». У подальшому, виконуючи умови договору комісії, ТОВ «Агроінвест СК» уклало зовнішньоекономічні контракти за дорученням об'єднання та здійснило відвантаження товарів на експорт, у підтвердження чого надані звіти комісіонера.

Факт відвантаження вказаних товарів на експорт не заперечується представником контролюючого органу у ході апеляційного розгляду.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2012 року ДПІ у Київському районі м. Одеси було зобов'язано виключити з автоматичного співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів на рівні ДПА України відомості щодо нікчемності правочинів між ТзОВ «Хлібекспорт» та, зокрема, Об'єднанням.

На переконання суду апеляційної інстанції результати зустрічної перевірки контрагентів позивача, які на той час виявилися відсутніми за місцем реєстрації, за результатами їх податкової звітності та автоматизованого співставлення податкових зобов'язань і податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України не можуть бути безумовними свідченнями правомірності оспорюваних висновків податкового органу.

Чинне законодавство України не зобов'язує платника податків перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства та його безпосередню наявність за місцезнаходженням перед тим, як відносити відповідні суми ПДВ до податкового кредиту чи валових витрат.

Покликання податкового органу на відсутність посадових осіб контрагентів позивача за юридичною адресою, відсутність складських приміщень, засобів та устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності не обмежує можливість укладати угоди найму та оренди, залучати до господарської діяльності активи та трудові ресурси інших суб'єктів господарювання. Сам факт відсутності посадових осіб за юридичною адресою не є безумовною підставою для висновку про те, що суб'єкт господарювання не веде господарської діяльності, а укладені ним угоди є безтоварними.

Відповідач не звертався до суду із позовом про визнання недійсними правочинів, укладених Об'єднання із ТОВ «Мораксель» та ТОВ «Хліб експорт» та не довів того, що правочини було вчинено позивачем з метою безпідставного формування податкового кредиту з ПДВ і витрат та отримання бюджетного відшкодування.

При цьому відповідно до п.п. 36.1, 36.5 ст. 36, п. 38.1 ст. 38, п. 44.1 ст. 44, п. 47.1 ст. 47, п. 49.2 ст. 49 ПК України, обчислення, декларування та/або сплата суми податку та збору є персональним податковим обов'язком кожного окремого платника податків, який і несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку. Тобто, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, в тому числі і на його контрагентів. Таким чином, формування суб'єктом господарювання податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а пов'язане з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних).

Законодавство України, не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальності та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини.

Так, згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

У п.38 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Інтерсплав проти України» від 09.01.2007р. Суд вказав на те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.

Таким чином, платника податку не може бути позбавлено відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що припускаючи, що певні товарно-матеріальні цінності могли бути передані позивачу іншими контрагентами за спірний період, придбані в необлікованому порядку, відповідач не вказав якими саме суб'єктами господарювання здійснено таке постачання товарів, якими ідентичними по кількості, сумі і характеристиці бухгалтерськими документами із іншими постачальниками і контрагентами сформовано податковий облік Об'єднання на спірну суму податкового кредиту з ПДВ і обліковано валові витрати.

Щодо доводів апелянта про невірне відображено Об'єднанням у податковій звітності з податку на прибутку фінансових результатів від здійснення операцій по придбанню товарів та реалізації їх на експорт з урахуванням висновків попередньої планової перевірки, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що представник податкового органу у ході апеляційного розгляду не зміг роз'яснити суду суті вказаного порушення, а відповідно до висновків, викладених на с. 13 акту перевірки від 19.07.2012 року №5640/23-2/00375409 (а.с. 25 т.1) «зазначені порушення згідно попередньої планової документальної перевірки не вплинули на визначення суми об'єкту оподаткування з податку на прибуток».

З огляду на викладене апеляційний суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції з цих підстав.

Виходячи з наведеного суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Івано-Франківської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2013 року у справі № 2а-3816/12/0970 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді Л.П.Іщук

В.П.Дякович

Ухвала у повному обсязі складена 30 січня 2015 року.