Справа № 603/877/14-а
Суддя: Гудкова Ю. Г.
Дата ухвалення: 2015-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 603/877/14-а
Провадження № 2-а/603/1/2015
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" січня 2015 р. Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді: Гудкової Ю. Г.

при секретарі Швець Н.С.

за участю: представника позивача Кумановського В.М.

представника відповідача Слюсарчин О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Монастириська адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Монастириському районі про визнання дій неправомірними та зобов`язання призначити пенсію із зниженням пенсійного віку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Монастириському районі про визнання дій неправомірними, зокрема визнання незаконною відмови у призначенні їй на підставі п.2 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», викладеної в рішенні №13/03 від 18.11.2014 року, та зобов`язання призначити пенсію із зниженням пенсійного віку згідно із п.2 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». В обґрунтування позовних вимог вказує, що є постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи, про що їй видане відповідне посвідчення серії НОМЕР_1 від 01.04.1991 року, 4 категорія. Вважає, що відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на отримання пенсії із зниженням пенсійного віку, тому звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії, однак рішенням Управління Пенсійного фонду України у Монастириському районі від 18.11.2014 року їй відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку. Позивач вважає дії відповідача незаконними та такими, що суперечать нормам чинного законодавства, оскільки вона надала усі необхідні документи, які підтверджують те, що вона постійно проживала та постійно працювала в зоні посиленого радіологічного контролю, зокрема станом на 01 січня 1993 року прожила та відпрацювала в цій зоні не менше 4 років, має загальний стаж. Зазначені обставини, на думку позивача, підтверджуються актом депутата Звенигородської міської ради від 18.04.2014 року про те, що вона дійсно проживала з 26.11.1986 року за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає на даний час, довідкою Звенигородської міської ради, ксерокопіями атестатів про закінчення її дітьми Звенигородської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів, довідкою №212 від 27.05.2014 року про перебування на диспансерному обліку в Звенигородській районній поліклініці, а також записами трудової книжки про роботу у Свято-Преображенському Соборі м. Звенигородка Черкаської області. Враховуючи зазначене, позивач вважає відмову відповідача у призначенні їй пенсії незаконною та просить задовольнити позовні вимоги.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - Кумановський В.М. вимоги адміністративного позову підтримав повністю, посилаючись на викладені мотиви, просить його задовольнити. Суду пояснив, що у повній мірі не погоджується із мотивами заперечень відповідача, посилаючись на те, що позивач ОСОБА_1 видано посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіологічного контролю (категорія 4), зокрема позивач з 1986 року по 1993 рік працювала у Свято-Преображенському Соборі м. Звенигородка Черкаської Єпархії Української Православної Церкви, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці та довідкою №21 від 27.06.2014 року, виданою настоятелем Свято-Преображенського Собору. На сьогоднішній день вона зареєстрована в Монастириському районі, тоді як постійно проживає в м. Звенигородка Черкаської області. Суду пояснив, що позивач разом із сім`єю проживала біля Собору в м. Звенигородка, тоді як у с. Стебне Звенигородської району (місце попередньої реєстрації) здійснювали будівництво житлового будинку. Вважає відмову Управління Пенсійного фонду України у Монастириському районі у призначенні позивачу пенсії із зниженням пенсійного віку, викладеному у оспорюваному рішенні, незаконною, просить позов задовольнити.

Представник відповідача - Управління Пенсійного фонду України у Монастириському районі Слюсарчин О.В. у судовому засіданні позов не визнала та заперечила щодо його задоволення з підстав, наведених у письмових запереченнях на позов. Суду пояснила, що ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено право на пенсію із зниженням пенсійного віку особам, які постійно працювали або проживали на території посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, при загальному стажі роботи не менше 15 років. 06.08.2013 року позивач звернулась із заявою про призначення пенсії за віком відповідної до вказаної вище статті Закону, однак згідно поданих нею документів неможливо було встановити право на призначення пенсії, Управлінням Пенсійного фонду України в Монастириському районі було надіслано запит в Управління Пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області для підтвердження стажу роботи ОСОБА_1 в Свято-Преображенському Соборі м. Звенигородка, проте згідно відповіді останнього стаж роботи позивача не підтверджено. Після цього Управлінням зроблено запит у Черкаську облдержадміністрацію для надання копій документів, на підставі яких позивачу встановлено статус потерпілої Чорнобильської катастрофи і видано посвідчення 4 категорії, однак копії одержаних документів не підтверджують ні постійну роботу, ні постійне проживання в зоні посиленого радіологічного контролю у зазначений період. У зв`язку з наведеним прийнято рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком. Дане рішення оскаржено ОСОБА_1 в судовому порядку, проте згодом згідно поданої до суду заяви адміністративний позов залишено без розгляду.

12.11.2014 року ОСОБА_1 повторно звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Монастириському районі із заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, подавши додаткові документи, зокрема копію архівного витягу протоколу №260 від 30.06.1996 року про вручення державних посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виданого архівним відділом Звенигородської районної державної адміністрації та копію довідки про стаж роботи в Звенигородській Свято-Преображенській Церкві, виданою Старостою Церкви Приходської Ради Звенигородської Свято-Преображенської Церкви. Виходячи із вимог законодавства, за результатами вивчення представлених документів, які не підтверджують ні факт проживання, ні факт роботи позивача в зоні посиленого радіологічного контролю, так як дані, викладені у них, не узгоджуються і суперечать один одному, рішенням №13/03 від 18.11.2014 року ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії.

Вважає, що у даному випадку відсутні правові підстави для призначення позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку, просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази та враховуючи норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача до задоволення не підлягають, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст.15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року, із наступними змінами та доповненнями, умови норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя та здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріпленні в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Судом установлено, що ОСОБА_1 04.04.1996 року вручено державне посвідчення серії НОМЕР_1 потерпілого від Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

Відповідно до вимог ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року, із наступними змінами та доповненнями, визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Так, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зокрема, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на зменшення пенсійного віку на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років. Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

06.08.2013 року позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Монастириському районі із заявою про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку.

Рішенням Управління Пенсійного фонду України в Монастириському районі №7 від 30 жовтня 2013 року заявнику ОСОБА_1 відмовлено у призначення пенсії за віком по пільгових умовах у зв`язку з відсутністю підстав для призначення пенсії за віком згідно ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У відповідності до вищевказаного рішення згідно поданих документів не було можливості встановити право для призначення пенсії, тому проведено запити в Управління Пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області для підтвердження стажу роботи. Так як стаж роботи не було підтверджено, проведено запит в Черкаську облдержадміністрацію для надання копій документів, на підставі яких встановлено статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи і видано посвідчення 4 категорії, однак копії одержаних документів також не підтверджують ні постійне проживання, ні постійну роботу в зоні посиленого радіологічного контролю.

Як убачається із листа №4780/09 від 11.11.2013 року Головним Управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області підтверджено правомірність відмови в призначення пенсії ОСОБА_1

12.11.2014 року позивач повторно звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Монастириському районі із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до п.2 ст.55 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», представивши додаткові документи, однак рішенням Управління Пенсійного фонду України в Монастириському районі №13/03 від 18.11.2014 року ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії з посиланням на відсутність документального підтвердження факту проживання або роботи на території посиленого радіологічного контролю.

Суд погоджується з правомірністю прийнятого відповідачем рішення, виходячи з наступного.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.11 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Ст. 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що для встановлення пільг і компенсацій визначено категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Відповідно до ст. 15 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а також на території радіоактивного забруднення здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення органами місцевого самоврядування.

Отже, обов`язковою передумовою надання пенсій за віком особам є те, що вказані особи повинні постійно проживати, працювати або навчатися на території посиленого радіологічного контролю.

Постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991 року «Про перелік пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» до зони посиленого радіологічного контролю (4 зона) віднесено м. Звенигородка.

Підпунктом „ґ" пункт 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, (далі Порядку), передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком із застосуванням норм ст. 55 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" додаються посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.88 №122, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

Як убачається із оглянутої у судовому засіданні пенсійної справи 89/2 від 06.08.2013 року та як установлено у судовому засіданні, позивачем разом із заявою про призначення пенсії від 06.08.2013 року подано ряд документів, в тому числі ксерокопію посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорія 4, серії НОМЕР_1 , дві трудові книжки, новий паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 16.04.2013 року Звенигородським РС УДМС України в Черкаській області, а до заяви від 12.11.2014 року додатково подано копію архівного витягу протоколу №260 від 30.06.1996 року про вручення державних посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виданої архівним відділом Звенигородської районної державної адміністрації Черкаської області 26.06.2014 року №61 та копію довідки про роботу ОСОБА_1 в Звенигородській Свято-Преображенській Церкві, виданої Старостою Церковної Приходської Ради Звенигородської Свято-Преображенської Церкви. Ксерокопії вищевказаних документів наявні у матеріалах справи.

У відповідності до п. 4.2 Порядку при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданихдокументів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

У відповідності до ч.3 ст.44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року, із наступними змінами та доповненнями, органи Пенсійного фонду України мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсій, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Користуючись передбаченим чинними законодавством правом, відповідачем була проведена перевірка відомостей, зазначених у документах, представлених ОСОБА_1 .

Як убачається із відповіді Управління Пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області від 13.09.2013 року №3149/02, позивач 02.02.2011 року зверталась до них із заявою про призначення пенсії згідно ст.21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку», однак ОСОБА_1 у призначенні пенсії за станом здоров`я було відмовлено у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Відомості, накази, трудові договори відсутні, у зв`язку з чим витребувати довідку про заробітну плату за 60 календарних місяців роботи до 01.07.2000 року та скласти акт перевірки стажу роботи ОСОБА_1 з 30.07.1986 року по 30.09.1994 рік бухгалтером Свято-Преображенського Собору, з 01.10.1994 року по 05.01.2005 рік регентом-псаломщиком Свято- ОСОБА_2 немає можливості.

Рішення Управління Пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області від 01.04.2011 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 працювала в Свято-Преображенському Соборі з 30.07.1986 року по 30.09.1994 року, однак на підставі перевірки з`ясувалось, що Собор є платником податків, та відрахування до Пенсійного фонду України не здійснювались, тому цей стаж зарахувати до загального трудового стажу немає підстав.

Як повідомлено Управлінням Пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області листом №3148/06 від 13.09.2013 року, в базі даних СПОВ за період з 14.12.2007 року по 16.08.2012 року по застрахованій особі ОСОБА_1 , реєстраційний номер відсутній з релігійних переконань, відомості за паспортними даними НС 728375. За період з 2000 року по 13.12.2007 року в базі даних СПОВ відомості відсутні.

Суд вважає слушними посилання представника відповідача на те, що представлена і наявна у матеріалах пенсійної справи довідка про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України, видана Свято-Преображенському Соборі для призначення пенсії ОСОБА_3 не може бути прийнята до уваги, як така що стосується лише періоду з 01.10.1994 року і видана для призначення пенсії ОСОБА_3 , а не ОСОБА_1 .

Як зазначила представник відповідача, а також з`ясовано судом, у підтвердження стажу роботи в Свято-Преображенському Соборі в м. Звенигородка позивачем надано Управлінню Пенсійного фонду України в Монастириському району трудову книжку, записи у якій проведено некоректно (при цьому у позивача наявні дві трудові книжки), всупереч вимогам, передбаченим Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 N 162 (із наступними змінами від 02.08.85 N 252, від 19.10.90 N 412), а також Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58.

Із копії довідки про роботу ОСОБА_1 в Звенигородській Свято-Преображенській Церкві, що видана Старостою Церковної Приходської Ради Звенигородської Свято-Преображенської Церкви, не видно дати та номера видачі, а представлена суду довідка №21 від 27.06.2014 року про роботу позивача в Свято-Преображенському Соборі м. Звенигородка Черкаської Єпархії Української Православної Церкви дублює записи у трудовій книжці ОСОБА_1 , які при перевірці Управлінням Пенсійного фонду України у Звенигородському районі не підтверджені, зокрема актом зустрічної перевірки підтверджено лише стаж роботи ОСОБА_1 в СТОВ «Неморож» з 05.01.1994 року по 29.12.1999 року, що знаходиться в с. Неморож Звенигородського району і не належить до зони посиленого радіологічного контролю. При цьому будь-які відомості про роботу в СТОВ «Неморож» у трудових книжках позивача відсутні. У зв`язку з наведеним обґрунтуванням зазначені довідки суд не може оцінити як такі, що підтверджують факт роботи ОСОБА_1 .

При постановленні рішення суд також приймає до уваги і вважає обґрунтованими посилання представника відповідача про те, що Свято-Преображенська Парафія внесена в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб підприємців лише 04.11.1997 року. Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців дата запису про взяття на облік юридичної особи 23.11.2001 рік Звенигородською міжрайонною ДПІ, 25.02.2013 року Управління ПФУ в Звенигородському районі Черкаської області.

Статтею 25 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» від 23.04.1991 року, із наступними змінами та доповненнями, регулюються трудові правовідносини у релігійних організаціях. А положенням ст. 28 зазначеного Закону регулюються питання пенсійного забезпечення громадян, які працюють у релігійних організаціях, редакція даної статті зазнавала ряд змін, однак завжди передбачала сплату релігійними організаціями страхових внесків за працюючих у них працівників.

Ч.3 ст.28 Закону передбачено, що усім громадянам, які працюють у релігійних організаціях, державна пенсія призначається і вплачується на загальних підставах відповідно до чинного законодавства.

На запит Управління Пенсійного фонду України в Монастирському районі Управлінням соціального захисту населення Звенигородської райдеражміністрації від 15.10.2013 року надіслано копії довідок від 18.04.2013 року №11 про період роботи ОСОБА_1 з 30.07.1986 року по 05.01.2005 року в Свято-Преображенському Соборі м. Звенигородка Черкаської області та Звенигородської міської ради від 18.04.2013 року №1887 про період проживання ОСОБА_1 з 04.02.2000 року по даний час у м. Звенигородка.

Як убачається із довідки, виданої сектором адрено-довідкової роботи ВПРГРФО УДМС в Черкаській області на запит відповідача стосовно місця реєстрації ОСОБА_1 , остання знята з місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 19.04.2013 року в с. Заставці (Монастириський район).

Як з`ясовано судом, позивач 16.04.2013 року одержала новий паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Звенигородським РС УДМС України в Черкаській області, у якому міститься відмітка про місце реєстрації 23.04.2013 року с. Заставці (Монастириський район Тернопільської області).

Як зазначив у судовому засіданні представник позивача, причини видачі нового паспорта позивачу йому невідомі, ОСОБА_1 до 2000 року була зареєстрована в с. Стебне Звенигородського району Черкаської області, однак фактично проживала в м. Звенигородка, про що до матеріалів адміністративної справи подано ксерокопію довідки №3147 від 13.05.2014 року, виданої органом місцевого самоврядування.

Також, як убачається із протоколу №260 вручення державних посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 30.06.1996 року, ОСОБА_1 видано посвідчення серії НОМЕР_3 , 4 категорії, підстава видачі якого постійно, не менше 4 років починаючи з 1986 року, проживає на території зони посиленого радіологічного контролю в м. Звенигородка, домашня адреса с. Стебне (даний населений пункт не відноситься до зони посиленого радіологічного контролю).

Згідно наявної у пенсійній справі та матеріалах адміністративної справи заяви ОСОБА_1 від 12.11.2014 року, адресованої начальнику Управління Пенсійного фонду України в Монастириському районі, остання повідомила про те, що просить прийняти рішення у 10-денний термін, так як додаткових документів представляти не буде.

На підставі наведеного суд не приймає до уваги твердження представника позивача про те, що відповідачем неправомірно не було роз`яснено позивачу необхідність представити додаткові документи.

На запит суду згідно клопотання представника позивача у судовому засіданні архівним відділом Звенигородської державної адміністрації Черкаської області 06.01.2015 року надіслано ксерокопію довідки, виданої настоятелю Звенигородської Свято-Преображенської церкви священику ОСОБА_4 про те, що він дійсно разом із дружиною ОСОБА_1 з липня 1986 року по теперішній час працюють в Звенигородській Свято-Преображенській церкві, яка розташована в зоні радіоактивного забруднення (м. Звенигородка, вул. Шевченка, 1), на підставі якої ОСОБА_1 в 1996 році видано посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорія 4, серія НОМЕР_1 .

Однак дану довідку суд не оцінює як належний доказ підтвердження факту постійної роботи в зоні посиленого радіологічного контролю, так як з неї не вбачаються усі необхідні реквізити, зокрема дата видачі. До того ж підставою видачі посвідчення ОСОБА_1 згідно архівного витягу з протоколу №260 вручення державних посвідчень особам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи від 30.06.1996 року, зазначено саме факт її проживання в м. Звенигородка, а не роботи.

Суд не приймає до уваги посилання у судовому засіданні представника позивача про те, що єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право на користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи", а виходить із правової позиції Вищого Адміністративного Суду України, викладеної в ухвалі від 13.11.2013 року в справі №К/800/42679/13, про те, що із самого посвідчення неможливо встановити період роботи або період проживання на цих територіях, що має вирішальне значення для правильного застосування ст.55 Закону України.

Додані до матеріалів адміністративного позову, на які посилався у судовому засіданні представник позивача, довідку про те, що ОСОБА_1 перебуває на диспансерному обліку в Звенигородській райполіклініці, а також ксерокопії атестатів про закінчення дітьми позивача Звенигородської ЗОШ І-ІІІ ступенів, суд до уваги не приймає, так як вважає, що останні не є належними доказами факту постійного проживання ОСОБА_1 саме у м.Звенигородка, а не в с. Стебне, чи в будь-якому іншому населеному пункті Звенигородськго району, що не віднесений до зони посиленого радіологічного контролю.

Також суд не вважає належним доказом факту постійного проживання в зоні посиленого радіологічного контролю (4 категорія), а саме в м. Звенигородка, акт, складений депутатом Звенигородської міської ради від 18.04.2014 року про те, що позивач, 1962 р.н., дійсно проживала з 26.11.1986 року за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає по даний час (термін дії продовжено, так як факти, викладені в акті станом на 13.05.2014 року не змінились), оскільки належним доказом у даному випадку має бути довідка про місце проживання саме органу місцевого самоврядування. До того ж згідно відомостей, що містяться у довідці №154, виданий виконкомом Заставецької сільської ради Монастириського району 14.05.2013 року, ОСОБА_1 , 1962 р.н., дійсно проживає і зареєстрована в АДРЕСА_2 .

При цьому представником позивача долучено до матеріалів адміністративної справи ксерокопію довідки, виданої виконавчим комітетом Звенигородської міської ради від 13.05.2014 року №3147, про те, що ОСОБА_1 проживала з 26.11.1988 року по 04.02.2000 року згідно акта депутата по АДРЕСА_1 , з 19.04.2013 року без реєстрації по АДРЕСА_1 .

Однак, суд, приймаючи до уваги також посилання представника відповідача на відсутність такої довідки у матеріалах пенсійної справи, а також враховуючи відсутність її оригіналу у позивача та її представника, чого не заперечив останній у судовому засіданні, не приймає її до уваги.

При цьому суд вважає такими, що заслуговують на увагу, посилання представника відповідача на те, що позивачем всупереч Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, такої довідки до двох заяв про призначення пенсії не було подано, тоді як надана позивачем довідка №1887 від 18.04.2013 року, що наявна в матеріалах пенсійної справи, видана виконкомом Звенигородської міської ради, містить інші дані стосовно часу проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме з 04.02.2000 року по даний час. Підстава видачі довідки будинкова книга. А також вважає обґрунтованими доводи представника відповідача про те, що подана позивачем до заяви про призначення пенсії довідка Звенигородської районної державної адміністрації №80 від 26.04.2013 року до уваги не може бути прийнята, оскільки остання не є довідкою органу місцевого самоврядування, як це передбачено вищевказаним порядком, до того ж є нового зразка, а не та, що була підставою для видачі відповідного посвідчення у 1996 році.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу (підстави для звільнення від доказування).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Заслухавши пояснення сторін у судовому засіданні, проаналізувавши та дослідивши надані докази, враховуючи вищевказані розбіжності у досліджених та проаналізованих матеріалах справи, суд приходить до переконання, що у даному випадку представником відповідача доведено підставність та обґрунтованість рішення Управління Пенсійного фонду України в Монастириському районі №13/03 від 18.11.2014 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії на підставі п.2 ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а факт проживання та факт роботи позивача у період, визначений чинними законодавством України в зоні посиленого радіологічного контролю (4 категорія), необхідний для призначення пенсії на підставі п.2 ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, належним чином не підтверджені.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи в сукупності надані докази, встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.19,22,124 Конституції України, ст.ст. 10, 14, 15, 55, 65 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Законами України «Про свободу совісті та релігійні організації», "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Про пенсійне забезпечення», ст.ст. 10, 11, 69, 71, 159-163, 186 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Монастириському районі про визнання незаконною відмови Управління Пенсійного фонду України в Монастириському районі, викладену в рішення №13/03 від 18.11.2014 року та зобов`язання призначити пенсію із зниженням пенсійного віку на підставі ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Монастириський районний суд Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії постанови з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий Ю. Г. Гудкова