Справа № 815/7201/14
Суддя: Гусев О. Г.
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/7201/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

Судді - Гусева О.Г.,

при секретарі судового засідання - Селімової О.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Орловської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування Наказу Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 16.12.2014 року №104-о та Наказ Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 19.12.2014 року №109-о „Про звільнення лейтенанта податкової міліції ОСОБА_1", стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди у сумі 10 000, 00 грн., -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1, за результатом якого позивач просить визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 16.12.2014 року №104-о та Наказ Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 19.12.2014 року №109-о „Про звільнення лейтенанта податкової міліції ОСОБА_1", стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди у сумі 10 000, 00 грн., обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги наступними доводами.

Як зазначає позивач, на службі в органах державної податкової служби він перебуває з 01.09.2009 року, на момент звільнення займав посаду старшого слідчого з особливо важливих справ контрольно-методичного відділу слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області.

22 грудня 2014 року позивачу оголосили наказ Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 19 грудня 2014 року №109-о, відповідно до якого ОСОБА_1 звільнено зі служби в запас Збройних Сил за підпунктом „є" пункту 64 (порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114.

Підставою для звільнення, у вищезазначеному Наказі, послугував Наказ Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 16.12.2014 року №104-о „про накладення дисциплінарного стягнення".

Позивач вказує на те, що Відповідач не мав підстав для накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення.

Притягнення позивача до відповідальності було здійснено на підставі висновку службового розслідування, яке, як зазначає позивач, було проведено поверхово з порушенням норм Інструкції про порядок проведення службового розслідування в органах внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС від 06 грудня 1991 року №552.

Вважаючи своє звільнення незаконним, позивач звернувся за судовим захистом шляхом поновлення його порушених прав.

Представник відповідача, заявлені позовні вимоги не визнав, в задоволенні їх просив відмовити, посилаючись на заперечення, які наявні в матеріалах справи (а.с. 37-40).

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Як встановлено в ході судового розгляду, ОСОБА_1 перебував на службі в органах державної податкової служби з 01.09.2009 року , на момент звільнення займав посаду старшого слідчого з особливо важливих справ контрольно-методичного відділу слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області.

Наказом Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області № 109-о від 19.12.2014 року, у відповідності до ст. 64 п. «є» (за порушення дисципліни), лейтенанта податкової міліції ОСОБА_1 (НОМЕР_1), старшого слідчого з особливо важливих справ контрольно-методичного відділу слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області 23 грудня 2014 року.

Підставою для прийняття вищезазначеного наказу слугувало службове розслідування від 28.11.2014 року, яким встановлено, що до слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області 14.10.2014 року надійшов рапорт старшого слідчого другого відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань ГУ Міндоходів в Одеській області лейтенанта податкової міліції ОСОБА_1, з 29 жовтня 2014 року старший слідчий з особливо важливих справ контрольно-методичного відділу слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, в якому він зазначає, що 13.10.2014 року ним було втрачено електронний носій з ключем до Єдиного реєстру досудових розслідувань під час проїзду в маршрутному таксі. Також він повідомив про те, що строк дії електронного ключа вийшов 07.10.2014 року.

Згідно висновку службового розслідування, проведеного робочою комісією у складі заступника начальника контрольно-методичного відділу слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області підполковника податкової міліції Стрілець І.А., старшого слідчого з особливо важливих справ контрольно-методичного відділу слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області майора податкової міліції Орищака І.О. та старшого інспектора з особливих доручень інспекції з особового складу управління персоналу Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області майора Іпатова Р.О., затвердженого Першим заступником начальника ГУ ДФС в Одеській області 03.12.2014 року, було встановлено неналежне виконання службових обов'язків та порушення службової дисципліни, що виразилось у неналежному зберіганні та не вжитті всіх заходів для забезпечення безпечного зберігання ключового носія інформації з електронним цифровим підписом для користування Єдиним реєстром досудових розслідувань старшим слідчим з особливо важливих справ контрольно-методичного відділу слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області ОСОБА_1

Відповідно до п.3 розділу VII Положення „Про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань", затвердженого Наказом Генерального прокурора України № 69 від 17.08.2012 порушення вимог цього Положення, втрата, пошкодження носіїв інформації з електронним цифровим підписом та незаконне втручання в роботу Реєстру тягнуть за собою відповідальність згідно з чинним законодавством.

Згідно „Інструкції щодо поводження з ключовими документами і носіями", створеної на виконання вимог Кримінального процесуального кодексу України та Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого Наказом Генерального прокурора України № 69 від 17.08.2012 року, носій ключової інформації разом з особистим ключем є об'єктом суворого зберігання. Посадова особа, яка є власником особистого ключа ЄЦП, несе персональну відповідальність за збереження цілісності ключового носія і відповідного ключа, а також за недопущення доступу до ключового носія інших осіб. Ключовий носій повинен зберігатися у службовому сейфі посадової особи або належної користувачу чарунці сейфа, яка повинна надійно зачинятись та опечатуватись.

Судом встановлено, що позивач, відповідно до рапорту ОСОБА_1 від 14.10.2014 року (а.с. 51), втратив електронний носій з ключем до Єдиного реєстру досудових розслідувань під час проїзду в маршрутному таксі, чим порушив п.3 розділу VII Положення „Про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань", затвердженого Наказом Генерального прокурора України № 69 від 17.08.2012 та „Інструкції щодо поводження з ключовими документами і носіями".

Відповідно до ст.5 Закону України „Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", відповідальність осіб рядового і начальницького складу за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

19.11.2014 року позивача було заслухано на атестаційній комісії, під головуванням першого заступника начальника ГУ ДФС в Одеській області полковника Даніліна С.В., за результатами якої, прийнято рішення про притягнення слідчого ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів податкової міліції.

Відповідно до абз. 12 ст. 14 Закону України „Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" у разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_1, наказом ГУ Міндоходів від 21.03.2014 року №131-о за порушення правил внутрішнього розпорядку оголошено догану, наказом ГУ Міндоходів від 21.08.2014 року №330-о за порушення вимог ст.ст. 28, 36, 40 КПК України при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000151 оголошено сувору догану, наказом ГУ Міндоходів від 23.09.2014 року №371-о за порушення вимог ч.1 ст. 214 КПК України при реєстрації кримінального провадження №0000172 попереджено про неповну посадову відповідність.

З урахуванням наявного у позивача дисциплінарного стягнення у виді попередження про неповну посадову відповідність, відповідно до ст. 12, 14 Закону України „Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", ОСОБА_1 притягнено до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів податкової міліції.

Відповідно до п.64 "є" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Відносно позовних вимог про стягнення моральної шкоди, заявлених ОСОБА_1, суд приходить до наступного висновку.

В частині стягнення моральної шкоди суд вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають виходячи с наступного.

За змістом частин першої та другої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, або незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо: шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Таким чином, законодавець пов'язує підстави відповідальності за завдану моральну шкоду з наявністю чи відсутністю, у передбачених випадках, вини. Однак відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності відшкодування моральної шкоди можливе лише у випадку доведення наявності такої шкоди.

Згідно з п. п. 1-3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Позивачем не зазначено та не надано жодних доказів витрат немайнового характеру внаслідок душевних чи фізичних страждань, наявності протиправної поведінки щодо нього самого, членів його сім'ї чи близьких родичів або інших негативних явищ, зазначених обставин судом також не встановлено, у зв'язку з чим, суд приходить висновку, що в задоволенні зазначених вимог позивачу слід відмовити.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що були всі підстави для звільнення позивача, як крайнього заходу дисциплінарного стягнення, у зв'язку з чим, законних підстав для скасування оскаржуваних наказів та поновлення позивача на посаді - немає.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11-14, 70, 71, 86, 159-164 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування Наказу Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 16.12.2014 року №104-о та Наказ Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 19.12.2014 року №109-о „Про звільнення лейтенанта податкової міліції ОСОБА_1", стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди у сумі 10 000, 00 грн.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання її повного тексту.

Суддя О.Г. Гусев

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування Наказу Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 16.12.2014 року №104-о та Наказ Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 19.12.2014 року №109-о „Про звільнення лейтенанта податкової міліції ОСОБА_1", стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди у сумі 10 000, 00 грн.

04 лютого 2015 року.