Справа № 816/3999/14
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2015-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 р. Справа № 816/3999/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бегунца А.О.

Суддів: Старостіна В.В. , Бершова Г.Є.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

представника позивача Пільчевського А.Є.

представника відповідача Сухомлин Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у м.Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавської області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 12.11.2014р. по справі № 816/3999/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова пошта"

до Державної податкової інспекції у м.Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавської області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» (далі за текстом - ТОВ «Нова Пошта», позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області (далі за текстом - ДПІ у м. Полтаві, відповідач), в якому просив суд визнати протиправним та скасувати винесене відповідачем податкове повідомлення-рішення від 26.09.2014 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 5161551,66 грн. (за основним платежем - 4129241,33 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1032310,33 грн.).

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.11.2014 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 26.09.2014 року № .

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме: ст. 44, п. 198.1-198.3, 198.6 ст. 198. ст. 201 Податкового кодексу України, п. 2 ст. 3, п. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

ДПІ у м. Полтаві зазначає, що позивачем занижено податкові зобов'язання з податку на додану вартість внаслідок неправомірного формування податкового кредиту по господарським відносинам з ТОВ «Слайдінг Юрт-Індастрі» та обґрунтовує такий висновок відсутністю реальності здійснених господарських операцій.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» () зареєстрований як юридична особа 19.01.2001 року за номером 1 001718, перебуває на податковому обліку у відповідача, є платником податку на додану вартість.

Видами діяльності позивача за КВЕД-2010 є: вантажний автомобільний транспорт, складське господарство, інша допоміжна діяльність у сфері транспорту, інша поштова та кур'єрська діяльність, інші види грошового посередництва, консультування з питань комерційної діяльності й керування.

ДПІ у м. Полтаві, у період з 02.09.2014 року по 08.09.2014 року, проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Нова Пошта» з питань правомірності формування податкового кредиту по взаємовідносинах з ТОВ «Кошка» в податковій звітності з податку на додану вартість за січень 2014 року та з ТОВ «Слайдінг Юрт-Індастрі» за жовтень, листопад, грудень 2013 року, січень 2014 року.

За результатами перевірки складено акт № 127/16-01-22-02/31316718 від 15.09.2014 року, яким, зафіксовано порушення п. 44.1 ст. 44, п. 198.1-198.3, 198.6 ст. 198, ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 4129241,33 грн.

На підставі вказаних висновків акту перевірки ДПІ у м. Полтаві 26.09.2014 року було винесено податкове повідомлення-рішення № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 5161551,66 грн. (за основним платежем - 4129241,33 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1032310,33 грн.).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з незаконності та необґрунтованості податкового повідомлення-рішення від 26.09.2014 року № .

Колегія суддів не погоджується з висновками суду з наступних підстав.

Виходячи з позиції контролюючого органу, ТОВ «Нова Пошта» допущено порушення вимог п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, ст. 201 Податкового кодексу України внаслідок документального не підтвердження реальності господарських операцій з ТОВ «Слайдінг Юрт-Індастрі» за перевірений період.

Колегія суддів зазначає, що наслідки в податковому обліку платника податків створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, укладених платником податку договорів.

Досліджуючи правомірність віднесення до складу податкового кредиту ТОВ «Нова Пошта» суми податку на додану вартість, сплачену в ціні придбаного товару (послуг) за перевірений період, колегія суддів зазначає, що наслідки в податковому обліку платника податків створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту укладених платником податку договорів.

Таким чином, в даному випадку дослідженню підлягає реальність господарських операцій, що є визначальною для встановлення податкових зобов'язань та виникнення права на податковий кредит; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За змістом ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Тому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

З матеріалів справи вбачається, що 09.09.2013 року між ТОВ «Нова пошта» (Клієнт) та ТОВ «Слайдінг Юрт-Індастрі» (Власник) укладено попередній договір №35-07/ЮД, згідно умов якого Сторони зобов'язуються в майбутньому, не пізніше 01.12.2013 року, укласти договір оренди адміністративно-логістичного комплексу за адресою: м. Донецьк, пр. Веселий, 1а.

Обов'язки Сторін по цьому Договору вважаються виконаними з моменту підписання Договору Оренди та надання Клієнту приміщення по Акту прийому-передачі, в строки та на умовах передбачених Договором оренди. Приміщення має бути побудовано ТОВ «Слайдінг Юрт-Індастрі» на земельній ділянці, яка розташована за адресою: м. Донецьк, пр. Веселий, 1а, що знаходиться в оренді Власника. Орендна плата за користування приміщенням по Договору оренди за один місяць складатиме: за 1 кв.м складських приміщень - 50,0 грн. без ПДВ, за 1 кв.м офісно-побутових приміщень - 160,0 грн. без ПДВ, за один кв.м рампи - 30,0 грн. без ПДВ. Всього за 5885,62 кв.м - 344784,9 грн, без ПДВ. Строк оренди складає 2 роки 11 місяців з дати приймання об'єкта Орендарем за Актом приймання-передачі приміщення в оренду.

Згідно додаткової угоди № 1 від 10.09.2013 року до вказаного договору Клієнт сплачує Власнику авансовий платіж по орендній платі у розмірі 37000000,0 грн. в тому числі ПДВ. Оплата здійснюється Клієнтом частинами (на власний розсуд) на поточний рахунок Власника.

Згідно додаткової угоди № 2 від 01.10.2013 року до попереднього договору №35-07/ЮД від 09.09.2013 року орендна плата за користування приміщенням по договору оренди за один місяць складатиме 354523,14 грн. без ПДВ, крім того ПДВ 20% - 70904,63 грн. Розмір орендної плати з урахуванням ПДВ складає 425427,77 грн. в місяць.

Згідно додаткової угоди №3 від 01.12.2013 року до попереднього договору №35-07/ЮД від 09.09.2013 року Сторони зобов'язуються укласти в майбутньому, не пізніше 01.02.2014 року, договір оренди адміністративно-логістичного комплексу за адресою: м. Донецьк, пр. Веселий, 1а, в редакції та на умовах викладених в даному договорі. Власник зобов'язується побудувати та ввести в експлуатацію приміщення до 01.02.2014 року, яке відповідає вимогам Клієнта, передбаченим у цьому договорі, додатках до нього та проектно-технічній документації, погоджених сторонами.

Протягом періоду з жовтня 2013 року по січень 2014 року позивачем на підставі отриманих від ТОВ «Слайдінг Юрт-Індастрі» рахунків перераховано авансових платежів з орендної плати на загальну суму 24911000,0 грн. (в т.ч. ПДВ 4151833,33 грн.).

ТОВ «Слайдінг Юрт-Індастрі» у вказаному періоді було виписано податкові накладні та розрахунок коригування до податкової накладної на загальну суму податку на додану вартість 4116833,33 грн., що була віднесена ТОВ «Нова Пошта» до податкового кредиту у відповідні періоди.

На виконання попереднього договору №35-07/ЮД від 09.09.2013 року між ТОВ «Слайдінг Юрт-Індастрі» (Орендодавець) та ТОВ «Нова пошта» (Орендар) 01.02.2014 року укладено договір оренди №02/14.

За умовами договору Орендодавець зобов'язується передати Орендареві об'єкт оренди: нежитлове приміщення будівлі адміністративно-логістичного комплексу з рампою та навісом, адреса об'єкта оренди: 83077, м. Донецьк, Куйбишевський район, пр. Веселий, 1а, загальна площа орендованого приміщення 4731,4 кв.м. Даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до закінчення строку оренди.

Згідно додатку №1 до договору оренди нежитлового приміщення №02/14 від 01.02.2014 року (Акт приймання-передачі приміщення) Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування (оренду) нежитлове приміщення будівлі адміністративно-логістичного комплексу з рампою та навісом - 4731,4 кв.м.

Наявність у ТОВ «Слайдінг Юрт-Індастрі» приміщення будівлі адміністративно-логістичного комплексу в м. Донецьку, пр. Веселий, 1а, яке передано в оренду ТОВ «Нова Пошта» підтверджується: декларацією про початок виконання будівельних робіт від 05.06.2013 року, договір оренди земельної ділянки, проектну документацію по будівництву адміністративно-логістичного комплексу, декларацію про готовність об'єкта до експлуатації від 25.01.2014 року, свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 25.03.2014 року, витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.03.2015 року.

ТОВ «Нова Пошта» зазначає, що первинні та інші документи, які надавались під час проведення перевірки та наявні в матеріалах справи в повній мірі підтверджують реальність здійснених господарських операцій, а тому правомірність формування податкового кредиту з податку на додану вартість за цими операціями.

Між тим колегія суддів вважає не доведеними та необґрунтованими доводи позивача щодо наявності підстав для формування податкового кредиту з ПДВ за перевірений період в результаті господарських відносин з ТОВ «Слайдінг Юрт-Індастрі», з огляду на наступне.

Колегією суддів встановлено, що умовами попереднього договору №35-07/ЮД від 09.09.2013 року, серед іншого, визначено обов'язок Власника (ТОВ «Слайдінг Юрт-Індастрі») побудувати та ввести в експлуатацію приміщення, яке відповідає вимогам Клієнта (ТОВ «Нова Пошта»), передбаченим у цьому договорі, додатках до нього та проектно-технічній документації, погоджених сторонами.

Однак з наявної в матеріалах справи Декларації про початок виконання будівельних робіт від 05.06.2013 року та Декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 25.01.2014 року вбачається, що датою початку будівництва об'єкту з місцезнаходженням м. Донецьк, Куйбишевський район, пр. Веселий, 1а є червень 2013 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що сторони попереднього договору № №35-07/ЮД не мали на меті належне виконання викладених в ньому умов, зокрема, погодження вимог до об'єкту будівництва, проектно-технічної документації та початок будівництва, які відбулись в червні 2013 року, тобто до 09.09.2013 року - дати укладення попереднього договору № 35-07/ЮД.

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 761 Цивільного кодексу України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Згідно з ч. 1. ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частиною 1 ст. 763 Цивільного кодексу України визначено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Положеннями ч. 1 ст. 795 Цивільного кодексу України встановлено, що передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Аналіз наведених норм Цивільного кодексу України вказує, що зобов'язання зі сплати орендних платежів виникає у орендаря тільки за умови підписання договору оренди та передачі орендарю відповідної будівлі, що належить Орендодавцю або перебуває в його користуванні.

Колегія суддів зазначає, що договір оренди нежитлового приміщення №02/14 від 01.02.2014 року був укладений в порушення ч. 1 ст. 761 Цивільного кодексу України, оскільки право власності на нерухоме майно, яке було предметом оренди, підприємство ТОВ «Слайдінг Юрт-Індастрі» згідно свідоцтва про право власності набуло тільки 25.03.2014 року.

Відповідно ч. 1 ст. 635 Цивільного кодексу України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

За своєю правовою природою попередній договір не спрямований на передачу товару, виконання робіт, надання послуг або сплату грошей, за попереднім договором, сторони зобов'язуються лише в майбутньому укласти відповідну угоду.

В спірних правовідносинах позивач та ТОВ «Слайдінг Юрт-Індастрі» в попередньому договорі №35-07/ЮД від 09.09.2013 року закріпили свої зобов'язання стосовно укладення в основного договору оренди нежитлового приміщення № 02/14 від 01.02.2014 року.

Отже, у відповідності до вимог Цивільного кодексу України, зобов'язання ТОВ «Нова Пошта», які обумовлені саме договором оренди, у тому числі по сплаті коштів за користування об'єктом оренди, до дати укладення основного договору (01.02.2014 року) не виникли, оскільки послуга (оренда приміщення) ТОВ «Слайдінг Юрт-Індастрі» позивачу не надавалась.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що рахунки та платіжні доручення за якими позивачем протягом жовтня 2013 року - січня 2014 року перераховано авансові платежі з орендної плати на загальну суму 24911000,0 грн., а також податкові накладні не підтверджують отримання ТОВ «Нова Пошта» послуги з оренди приміщення будівлі адміністративно-логістичного комплексу в м. Донецьку, пр. Веселий, 1а.

Відповідно п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від замовника на банківський рахунок платника податку як оплата послуг, що підлягають постачанню або дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з абз. «а» п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, серед іншого, з придбання послуг.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що податковий кредит з податку на додану вартість у розмірі 4151833,33 грн. по взаємовідносинам з ТОВ «Слайдінг Юрт-Індастрі» сформовано неправомірно, оскільки виникнення податкових зобов'язань та права на податковий кредит законодавство пов'язує з отриманням послуг, які підлягають постачанню, а не наміром отримувати такі послуги у майбутньому.

Також, з матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Нова пошта» (Поклажедавець) та ТОВ «Слайдінг Юрт-Індастрі» (Зберігач) укладено договори складського зберігання № 1-10/13 від 01.10.2013 року та №2-10/13 від 15.10.2013 року.

За умовами Договору від 01.10.2013 року № 1-10/13 зберігач зобов'язується за плату зберігати майно, що передане йому поклажедавцем і повернути це майно поклажодавцеві у схоронності. За цим договором на зберігання передаються клітки для зберігання вантажів, строк зберігання з 01.10.2013 року по 31.10.2013 року, місце зберігання м. Донецьк, пр. Веселий, 1а, майно вважається переданим на зберігання з моменту підписання уповноваженими представниками сторін Акту приймання-передачі майна.

За умовами Договору від 15.10.2013 року № 2-10/13 зберігач зобов'язується за плату зберігати майно, що передане йому поклажедавцем і повернути це майно поклажодавцеві у схоронності. За цим договором на зберігання передаються клітки для зберігання вантажів, строк зберігання з 15.10.2013 року по 31.10. 2013 року, місце зберігання м. Донецьк, пр. Веселий, 1а, майно вважається переданим на зберігання з моменту підписання уповноваженими представниками сторін Акту приймання-передачі майна.

На підтвердження виконання вказаних договорів позивачем надано наступні первинні документи, а саме: договори, товарно-транспортні накладні та подорожні листи за якими товар перевозився зберігачу, акти приймання-передачі майна від ТОВ «Нова Пошта» до ТОВ «Слайдінг Юрт-Індастрі», акти приймання-передачі наданих послуг, податкові накладні та вимогу постачальника від 19 червня 2014 року № 04-19/06 про сплату заборгованості на суму 74448,0 грн.

Однак, матеріали справи не містять доказів повернення товару зі складу зберігача та перевезення цього товару до позивача, що вказує на відсутність належного виконання вищевказаних договорів складського зберігання.

Крім того, колегія зазначає, що ТОВ «Слайдінг Юрт-Індастрі» в жовтні 2013 року здійснював будівництво адміністративно-логістичного комплексу за адресою м. Донецьк, пр. Веселий, 1а (об'єкт не був введений в експлуатацію), а тому не міг в цьому місці надати послуги складського зберігання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що надані позивачем первинні документи свідчать про формальний документообіг ТОВ «Нова Пошта» і не підтверджують реальності здійснення господарських операцій з ТОВ «Слайдінг Юрт-Індастрі».

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

З огляду на встановлені обставини справи та досліджені докази, колегія суддів дійшла висновку, що наявність у підприємства ТОВ «Нова Пошта» виписаних ТОВ «Слайдінг Юрт-Індастрі» податкових накладних за відсутністю належних доказів реального вчинення господарських операцій з надання послуг оренди та послуг складського зберігання не створює належного права для формування податкового кредиту ТОВ «Нова Пошта».

Отже, колегія суддів погоджується з рішенням податкового органу про донарахування позивачу зобов`язання з податку на додану вартість за результатами проведеної перевірки.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

За змістом п. 1 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приймаючи спірне податкове повідомлення-рішення, відповідач діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України та Цивільним кодексом України, а тому позовні вимоги про скасування такого рішення є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції через порушення ним норм матеріального права, які призвели до ухвалення неправильного рішення, підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну Державної податкової інспекції у м.Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавської області задовольнити.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 12.11.2014р. по справі № 816/3999/14 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бегунц А.О.
Судді(підпис) (підпис) Старостін В.В. Бершов Г.Є.
Повний текст постанови виготовлений 02.02.2015 р.