Справа № 1121/2342/12
Суддя: Логвиненко А.О.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" січня 2015 р. м. Київ К/800/33570/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів : Логвиненко А.О. (доповідач), Донець О.Є., Мороз В.Ф.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.10.2012р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.03.2014р. у справі

за позовом ОСОБА_3

до відповідача Світловодської міської ради

з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_5

про визнання незаконним рішення та зобов'язання вчинити певні дії , -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним та недійсним рішення Світловодської міської ради №1716 від 27.07.2010р. «Про дозвіл ФОП ОСОБА_5 на розміщення одноповерхового торгівельного кіоску розміром 4,0м. на 2,5м., встановленого без укладення фундаменту на земельній ділянці площею 20кв.м по АДРЕСА_1; зобов'язати Світловодську міську раду прийняти рішення про знесення торгівельного кіоску та прийняти необхідні міри до ОСОБА_5 для приведення території у первісний санітарний стан після демонтування торгівельного кіоску.

Постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.10.2012р., залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.03.2014р., в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з судовими рішеннями, ОСОБА_3 звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просив їх скасувати та задовольнити позов. При цьому, скаржник зазначив, що суди дійшли помилкового висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Світловодської міської ради №1638 від 25.05.2010р. фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 було попередньо погоджено місце розташування тимчасового одноповерхового торгівельного кіоску для реалізації продовольчих товарів. На виконання рішення ОСОБА_5 отримала паспорт на розміщення кіоску.

Рішення Світловодської міської ради №1716 від 27.07.2010р. надано дозвіл на розміщення тимчасового одноповерхового торгівельного кіоску для реалізації продовольчих товарів, виготовленого з полегшених конструкцій і установлюваного без закладення фундаменту, на земельній ділянці площею 20,0кв.м, по АДРЕСА_1, терміном на 5 років.

Земельна ділянка використовується ОСОБА_5 на підставі договору особистого строкового сервітуту для обслуговування малої архітектурної форми №24 від 3.09.2010р. зі змінами від 7.02.2012р.

Відповідно до приписів статті 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

В своїй постанові від 10.04.2012р. (номер справи в Єдиному державному реєстрі судових рішень 21-1115во10) Верховний Суд України зазначив :

«Відповідно до статті 17 КАС компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Із наведених положень убачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цим рішенням».

В постанові Верховного Суду України від 26.03.2013р. у справі №21-438а12 також наголошено, що відповідно до частини першої статті 2, пунктів 6, 8 частини першої статті 3, частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України предметом захисту в адміністративному судочинстві є саме порушені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, їхніх посадових чи службових осіб права та інтереси юридичних осіб.

Отже, під час розгляду справи адміністративної юрисдикції, позивач повинен зазначити які саме його права або законні інтереси порушено рішенням та діями суб'єкта владних повноважень, а суди встановити, чи дійсно порушують дії суб'єкта владних повноважень права та інтереси позивача.

Позовна заява та касаційна скарга, крім іншого, містять посилання на те, що відповідачем прийнято рішення про розміщення кіоску на прибудинковій території житлового будинку АДРЕСА_1 та погоджено розміщення вузлів підключення до інженерних мереж по фасадній стіні вказаного будинку, що порушує права власників квартир.

Згідно з частиною 2 статті 3 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Водночас, відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене колегія суддів доходить висновку, що для правильного розгляду справи судам слід встановити на захист яких прав та інтересів ОСОБА_3 подано адміністративний позов та, з огляду на це, зобов'язати відповідача надати належні та допустимі докази того, що при прийнятті оскаржуваних рішень щодо розміщення торгівельного кіоску орган місцевого самоврядування діяв у відповідності до вимог чинного законодавства; з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; добросовісно; розсудливо та не порушуючи законних прав та інтересів позивача, як мешканця житлового будинку АДРЕСА_1.

Таким чином, попередні судові інстанції у розгляді даної справи припустилися порушення норм процесуального права, а саме вимог частини третьої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо прийняття судового рішення на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених дослідженими у судовому засіданні доказами.

Не встановлення в судовому процесі вище зазначених обставин як таких, що мають суттєве значення у справі з огляду на неможливість правильно вирішити спір без їх з'ясування, відповідно до частини другої статті 227 КАС України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень у зв'язку з їх не відповідністю вимогам частин 4 та 5 статті 11, частині 1 статті 138 та статті 159 цього Кодексу з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 230, 231, 254 КАС України, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.10.2012р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.03.2014р. скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Судді А.О. Логвиненко

О.Є. Донець

В.Ф. Мороз