Справа № 2а/1622/140/12
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2015-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2015 року м. Київ К/9991/81313/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А. (доповідач)
СуддівМороз Л.Л.
Шведа Е.Ю.
провівши у касаційному порядку попередній розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_4 до Державної податкової служби України, Державної податкової інспекції у м. Полтаві Державної податкової служби України про визнання дій неправомірними за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 07 червня 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2012 року

в с т а н о в и л а :

У грудні 2004 року ОСОБА_4 в Октябрськом районному суді м. Полтави пред'явив позов до Державної податкової служби України, Державної податкової інспекції у м. Полтаві Державної податкової служби України про визнання дій неправомірними.

З урахуванням уточнень до позовних вимог просив визнати неправомірними та протиправними дії Державної податкової служби України щодо ненадання йому санаторно-курортних путівок для лікування; зобов'язати Державну податкову службу України відшкодувати йому майнову шкоду у розмірі 6676,91 грн. та моральну шкоду у розмірі 15000,00 грн. та щорічно надавати йому, як учаснику бойових дій, путівку на санаторно-курортне лікування згідно із Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 07 червня 2012 року, залишеною без зміни ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2012 року, у задоволені позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів та ухвалити нову постанову про задоволення його позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 до 24 листопада 1998 року проходив службу на посаді начальника оперативного відділу Головного відділу податкової міліції Державної податкової адміністрації в Полтавській області та наказом від 18 листопада 1998 року № 139 ОП Державної податкової адміністрації в Полтавській області звільнений згідно з пунктом "а" статті 65 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом податкової міліції (за віком), є учасником бойових дій.

22 жовтня 2003 року ОСОБА_4 звертався до голови Державної податкової адміністрації України із заявою з проханням допомогти в безоплатному отриманні санаторно-курортної путівки, але 22 листопада 2003 року Державною податковою адміністрацією України ОСОБА_4 надано відповідь на його заяву про відсутність можливості надати матеріальну допомогу для придбання санаторно-курортної путівки, посилаючись на відсутність бюджетних коштів та інших джерел фінансування, а також роз'яснено право звернення до Управління праці та соціального захисту населення за місцем перебування на обліку з приводу отримання санаторно-курортної путівки.

29 листопада 2003 року ОСОБА_4 повторно звертався до голови Державної податкової адміністрації України в порядку Закону України "Про звернення громадян" з заявою про вирішення питання надання йому санаторно-курортної путівки для лікування, на яку 24 грудня 2003 року йому біла надана відповідь з рекомендацією вирішити це питання за місцем роботи або до місцевого органу праці та соціального захисту, оскільки Державній податковій адміністрації України відповідно до річного розпису асигнувань на 2003 рік кошти на санаторно-курортне лікування працівників органів податкової служби не передбачені.

Також, 22 вересня 2004 року ОСОБА_4 звертався до голови Державної податкової адміністрації України із заявою про порушення його конституційних прав щодо неотримання в 2003 та 2004 роках санаторно-курортної путівки для лікування.

23 жовтня 2004 року на адресу позивача направлена відповідь, в якій роз'яснено право заявника отримати компенсацію вартості самостійного санаторно-курортного лікування.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові ОСОБА_4, та суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду першої інстанції в законній силі, виходили із правомірності дій Державної податкової адміністрації України.

Такий правовий висновок є правильним, оскільки він ґрунтується на повно та всебічно встановлених обставинах справи та відповідає вимогам чинного законодавства з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій та особам, прирівняних до них, надається безплатне щорічне санаторно-курортне лікування, а також компенсація вартості самостійного санаторно-курортного лікування.

Інструкцією про порядок обліку, зберігання, розподілу та видачі путівок до санаторно-курортних та інших лікувально-оздоровчих установ в органах соціального захисту населення України, затвердженої Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 25 грудня 1997 року № 42, впроваджено порядок обліку, зберігання, розподілу та видачі путівок до санаторіїв, пансіонатів та будинків відпочинку в органах праці та соціального захисту населення України (далі - Інструкція).

Відповідно до пункту 1.5 цієї Інструкції особи, які перебувають на пенсійному обліку в інших органах, путівки на санаторно-курортне лікування одержують за місцем їх обліку в порядку, встановленому цими органами.

Згідно з пунктом 2.4 Інструкції учасники бойових дій забезпечуються путівками на санаторно-курортне лікування щороку в міру надходження путівок і мають першочергове право на їх одержання.

Державною податковою адміністрацією України в 2003, 2004 роках не було встановлено обліку на санаторно-курортне лікування, осіб, які перебувають на пенсійному обліку в цій установі.

Статтею 51 Бюджетного Кодексу України визначено, що витрати на безоплатне або пільгове матеріальне та побутове забезпечення, а також в частині санаторно-курортного лікування та відпочинку для оздоровлення здійснюється за рахунок бюджетних асигнувань на функціонування цих бюджетних установ.

Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень доведено правомірність оскаржуваних дій.

Так у 2003, 2004 роках видатки з Державного бюджету України Державній податковій адміністрації України на пільгове забезпечення санаторно-курортним лікуванням не здійснювалися у звязку із цим відповідач не мав можливості забезпечити позивача безкоштовною путівкою для санаторно-курортного лікування.

На усі заяви щодо забезпечення його безкоштовними путівками для санаторно-курортного лікування у 2004 році ОСОБА_4 Податковою службою України були надані відповіді з роз'ясненням наявних причин, які перешкоджали вирішенню порушених ним питань.

Колегія суддів вважає, що оскаржувані дії відповідача є правомірними а суди правильно вирішили спір.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 не спростовують висновки судів та встановлених обставин справи.

Відповідно частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без зміни, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Судові рішення у цій справі є законними і обґрунтованими, підстав для їх скасування або зміни немає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210, 220, 220-1, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а оскаржувані постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 07 червня 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2012 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Державної податкової служби України про визнання дій неправомірними - без зміни.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Судді Горбатюк С.А.

Мороз Л.Л.

Швед Е.Ю.