Справа № 826/12252/14
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

03 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Межевича М.В., суддів Земляної Г.В. та Сорочка Є.О., за участю секретаря судового засідання Кучкарової Я.Д., представника відповідача Калініченко Н.С., представника третьої особи Сотникової І.В., розглянувши у відкритому засіданні в м. Києві апеляційні скарги Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м.Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві та Міністерства фінансів України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, треті особи: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Міністерство фінансів України, Державна казначейська служба України про стягнення заборгованості у сумі 17430000,00 грн, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Державна податкова інспекція у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві в апеляційній скарзі просить скасувати вказану постанову, оскільки вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права.

Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві в апеляційній скарзі просить поновити строк на оскарження постанови та скасувати останню, оскільки вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права.

Суд, розглянувши подане клопотання щодо поновлення строку апеляційного оскарження постанови, задовольнив його з тих підстав, що Головнимо управлінням Державної казначейської служби України у м. Києві копію постанови було отримано лише 15.12.2014 року, про що свідчить відбиток штампу.

Міністерство фінансів України в апеляційній скарзі просить скасувати вказану постанову, оскільки вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно не дослідив норми чинного законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання розглянувши матеріали справи, апеляційні скарги та заперечення на неї, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позов ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві ґрунтується на тому, що за Міненерговугілля, по бюджетній позичці 1995 - 1997 років рахується заборгованість в сумі 17430000,00 грн., яка надавалась на закупівлю вугільної продукції власного видобутку і за імпортом для теплових електростанцій на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.1998 р. №135 «Про виділення коштів з резервного фонду Кабінету Міністрів України на закупівлю вугільної продукції для потреб електроенергетики».

Зі змісту вказаної постанови випливає, що ураховуючи вкрай небезпечний стан справ в електроенергетичній галузі, пов'язаний з майже повним спрацюванням палива на теплових електростанціях, що змушує працювати енергосистему на межі аварії і загрожує енергетичній безпеці держави, Кабінет Міністрів України постановив виділити Міністерству енергетики 25 млн. гривень з терміном повернення до 1 листопада 1998 року на закупівлю вугільної продукції власного видобутку і за імпортом для теплових електростанцій, що належать до сфери управління Міністерства.

При цьому, постановою Міністерство фінансів зобов'язано профінансувати ці витрати з резервного фонду Кабінету Міністрів України, Міністерство енергетики разом з Національною комісією з питань регулювання електроенергетики - визначити механізм повернення зазначених коштів.

Надалі 24.04.1999 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №682 «Про реструктуризацію заборгованості енергогенеруючих компаній за фінансовою допомогою, що надавалася Кабінетом Міністрів України на поворотній основі», якою Міністерству енергетики вжити заходів до забезпечення повного повернення бюджетних коштів енергогенеруючими компаніями, яким вони надавалися згідно з постановами Кабінету Міністрів України від 1 листопада 1994 р. № 748, від 11 лютого 1998 р. № 135, від 12 червня 1998 р. № 859 і договорами між Міністерством фінансів і Міністерством енергетики та електрифікації від 16 грудня 1994 р. № 09-505/7 і від 5 січня 1995 р. № 09-505/2 на поворотній основі для закупівлі ядерного палива і вугільної продукції.

У пункті 2 вказаної постанови вказано, що сума заборгованості за зазначеною фінансовою допомогою підлягає реструктуризації шляхом розстрочення її сплати на 60 місяців, із сплатою рівними частками до 25 числа кожного місяця починаючи з 1 січня 2000 року; реструктуризована заборгованість не підлягає індексації, до неї не нараховуються відсотки і не застосовуються штрафні санкції.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2011 року №174 «Питання обліку заборгованості, в тому числі простроченої, перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками / фінансовою допомогою, наданими Міністерством фінансів у 1993 - 1998 роках, нарахування пені та списання безнадійної заборгованості», якою затверджено Порядок обліку заборгованості, в тому числі простроченої, перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками / фінансовою допомогою, наданими Міністерством фінансів у 1993 - 1998 роках, нарахування пені та списання безнадійної заборгованості (далі по тексту - Порядок №174), у зв'язку з неповерненням коштів 17.08.2012 року ГУ ДКСУ у м. Києві звернулось до позивача з листом №06-08/4347-10853, до якого додало документи для проведення претензійно-позовної роботи по стягненню простроченої перед державним бюджетом заборгованості.

Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві направило на адресу позивача подання №1046 від 13.06.2014 р. для здійснення до Міненерговугілля заходів щодо стягнення простроченої заборгованості (сплата основного боргу за фінансовою допомогою, наданою з резервного фонду державного бюджету згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.1998 р. №135), яка станом на 01.06.2014 року становить 17430000,00 грн.

Посилаючись на статтю 17 Бюджетного кодексу України та пункт 10 Порядку №174 у зв'язку з надходженням зазначеного подання, ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві звернулось з відповідним позовом до суду.

Суд першої інстанції, виходячи з меж заявлених вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, дійшов висновку, що позивачем не доведений факт наявності саме у відповідача заборгованості за бюджетними позичками та фінансовою допомогою у заявленому до стягнення розмірі.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з частиною 4 статті 17 Бюджетного кодексу України від 21 червня 2001 року №2542-III, у разі невиконання юридичними особами своїх зобов'язань щодо погашення та обслуговування наданих на умовах повернення кредитів, залучених державою або під державні гарантії, інших гарантованих державою зобов'язань, та стягнення заборгованості перед Державним бюджетом України з наданих підприємствам і організаціям позичок із державного бюджету, позичок, наданих за рахунок коштів, залучених державою або під державні гарантії, плати за користування цими позичками органи стягнення застосовують механізм стягнення цієї заборгованості у порядку, передбаченому законом для стягнення не внесених у строк податків і неподаткових платежів, включаючи погашення такої заборгованості за рахунок майна боржників.

Положення такого змісту передбачено і в Бюджетному кодексі України від 08.07.2010 року №2456-VI, що набрав чинності 01.01.2011 року.

Відповідно до частини 4 статті 17 БК України від 08.07.2010 р. №2456-VI (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), прострочена заборгованість суб'єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) стягується з такого суб'єкта господарювання органами доходів і зборів, що є органами стягнення такої заборгованості у порядку, передбаченому Податковим кодексом України або іншим законом, включаючи погашення такої заборгованості за рахунок майна цього суб'єкта господарювання.

Згідно з п.п.19-1.1.38 п.19-1.1 ст.19-1 Податкового кодексу України до функцій контролюючих органів віднесено забезпечення стягнення сум простроченої заборгованості суб'єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.

У підпункті 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України передбачено право контролюючого органу звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Згідно з пунктом 1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України встановлено, що погашення простроченої заборгованості суб'єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) здійснюється у порядку, визначеному главою 9 розділу II цього Кодексу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2011 року №174 затверджений Порядок обліку заборгованості, в тому числі простроченої, перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками / фінансовою допомогою, наданими Міністерством фінансів у 1993-1998 роках, нарахування пені та списання безнадійної заборгованості.

Порядок №174 встановлює порядок дій органів виконавчої влади та банків-агентів, які від імені або за дорученням центральних органів виконавчої влади надали суб'єктам господарювання кредити, залучені державою або під державні гарантії, а також дії Мінфіну, який надав бюджетні позички / фінансову допомогу у 1993 - 1998 роках, та які здійснюють їх обслуговування і ведуть облік заборгованості за ними з метою забезпечення реалізації права вимоги погашення простроченої заборгованості перед державою за такими кредитами, бюджетними позичками / фінансовою допомогою; встановлює механізм нарахування пені Мінфіном на суми простроченої заборгованості перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, та територіальними органами Державної казначейської служби на суми простроченої заборгованості за бюджетними позичками/фінансовою допомогою, наданими Мінфіном у 1993 - 1998 роках.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказаною постановою Уряду затверджений лише порядок обліку заборгованості перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками / фінансовою допомогою.

Як вбачається з дефініції, наведеній у підпункті 3 пункту 1 Порядку №174, боржник - це суб'єкт господарювання, який отримав кредит, залучений державою або під державні гарантії, бюджетну позичку / фінансову допомогу на умовах, визначених кредитною (субкредитною) угодою, угодою про надання бюджетної позички / фінансової допомоги, та не забезпечив своєчасне і повне виконання своїх зобов'язань за такою угодою.

Заборгованістю за кредитом, бюджетною позичкою / фінансовою допомогою - є зобов'язання перед державою, що виникають у суб'єкта господарювання, який отримав кредит, залучений державою або під державні гарантії, бюджетну позичку / фінансову допомогу на умовах, визначених кредитною (субкредитною) угодою, угодою про надання бюджетної позички / фінансової допомоги (підпункт 5 названого пункту).

Згідно з пунктами 6, 9, 10 Порядку №174 облік простроченої заборгованості за бюджетними позичками / фінансовою допомогою ведеться органами Державної казначейської служби у валюті бюджетної позички / фінансової допомоги, в якій вони надані. Кошти, що надходять до бюджету в рахунок погашення простроченої заборгованості за бюджетними позичками / фінансовою допомогою, зараховуються органами Державної казначейської служби на рахунки, відкриті згідно з бюджетною класифікацією.

Державна казначейська служба на підставі зазначеної в пунктах 4 і 8 цього Порядку інформації, що подана Мінфіном, відображає зміни заборгованості за кредитами в обліку виконання державного бюджету та протягом тижня після надходження інформації, зазначеної в пункті 8 цього Порядку, інформує територіальні органи Державної казначейської служби за місцем реєстрації боржника про розмір простроченої заборгованості за кредитами та нарахованої на її суму пені, а також про розмір простроченої заборгованості за бюджетними позичками / фінансовою допомогою. З метою примусового стягнення в установленому законодавством порядку простроченої заборгованості з боржника територіальні органи Державної казначейської служби до кінця місяця, що настає за звітним періодом: інформують органи державної податкової служби за місцем реєстрації боржника про зміну розміру простроченої заборгованості за кредитами та суму нарахованої на неї пені; нараховують пеню та інформують органи державної податкової служби за місцем реєстрації боржника про зміну розміру простроченої заборгованості за бюджетними позичками / фінансовою допомогою та суму нарахованої на неї пені.

У пункті 15 Порядку передбачено, що прострочена заборгованість за кредитами, бюджетними позичками / фінансовою допомогою, яка не погашена боржником протягом 30 календарних днів після настання строку платежу, а також нарахована на суму простроченої заборгованості за кредитом, бюджетною позичкою / фінансовою допомогою пеня стягуються в установленому законодавством порядку органами державної податкової служби за місцем реєстрації боржника відповідно до подання територіальних органів Державної казначейської служби, яке подається у строки, визначені пунктом 10 цього Порядку за встановленою згідно з додатком 1 формою.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме по собі подання носить лише обліковий, інформативний характер щодо наявності суми простроченої заборгованості за кредитами, бюджетними позичками / фінансовою допомогою перед державою, а тому не може бути використане судом як доказ, що підтверджує факт отримання фінансової допомоги та стан розрахунків з бюджетом.

Разом з тим, частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкуванням оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено поняття первинного документу - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Суд першої інстанції вказав, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, що належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості за бюджетною позичкою, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки тільки первинні документи, які підтверджують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції, є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції, ні позивачем, ні третьою особою не надано первинних та банківських документів, які б підтверджували надання бюджетних позичок, їх перерахування відповідачу (або його структурному підрозділу) та їх отримання останнім.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що таких доказів не було надано апелянтами і під час апеляційного провадження.

При цьому, посилання апелянта на те, що копія річного звіту Міністерства енергетики України про виконання Державного бюджету на 1998 рік підтверджує отримання коштів з резервного фонду за програмою КЕКВ 3000, судом апеляційної інстанції не береться до уваги, оскільки копія особової справи Міненерговугілля по Постанові № 135, копія справи № 06-25 т.25 (річного звіту Міненерго з 1999 рік) та виписки з рахунку ДКСУ щодо надходжень на виконанн Постанови №135, не є первинними бухгалтерськими документами в розумінні закону.

Водночас матеріалами справи підтверджується, що 17.08.2005 року Міністерством палива та енергетики України наказом №394 «Про повернення фінансової допомоги» на виконання постанов Кабінету Міністрів України від 11.02.1998 року № 135 (зі змінами від 18.03.1998 року № 344), від 12.06.1998 року № 859 і від 20.11.2000 року № 1725, згідно з якими підприємствам, що належали до сфери управління Міністерства енергетики, надано фінансову допомогу на зворотній основі за рахунок резервного фонду Кабінету Міністрів України на закупівлю вугільної продукції для потреб електроенергетики та забезпечення техногенної та екологічної безпеки ядерних об'єктів у сумі 47600 тис. грн., у частині повернення до державного бюджету коштів резервного фонду Кабінету Міністрів України, керівникам ВАТ «Дніпроенерго», ВАТ «Донбасенерго», ВАТ «Західенерго», ВАТ «Центренерго» наказано вжити заходів з повернення у 2006 році до державного бюджету отриманої з резервного фонду фінансової допомоги на зворотній основі відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11.02.1998 року № 135 (зі змінами від 18.03.1998 року № 344) і від 12.06.1998 року № 859 на суму згідно з додатком до цього наказу.

У додатку до названого наказу зазначено, що кошти фінансової допомоги, отримані на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.1998 року №135, у сумі 25000000,00 грн. підлягають поверненню та обліковуються як заборгованість за ВАТ «Дніпроенерго» у розмірі 14400000,00 грн., ВАТ «Донбасенерго» 6690000,00 грн., ВАТ «Західенерго» 880000,00 грн., ВАТ «Центренерго» 3030000,00 грн.

Водночас як вбачається з копій виписок, наданих департаментом бухгалтерського обліку ГУ ДКСУ у м. Києві кошти у сумі 6690000,00 грн. повернуті ВАТ «Донбасенерго», а у сумі 880000,00 грн. - ВАТ «Західенерго».

Окрім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до Указу Президента України «Про Міністерство палива та енергетики України» від 14.04.2000 Міністерство палива та енергетики є правонаступником Міністерства енергетики України.

Відповідно до Указу Президента України «Про оптимізацію центральних органів виконавчої влади» від 09.12.2010 № 1085/20 Міністерство енергетики та вугільної промисловості є правонаступником реорганізованих Міністерства палива та енергетики України та Міністерства вугільної промисловості України.

Вищезазначені Укази Президента не встановлюють, що Міненерговугілля є правонаступником всіх зобов'язань Міністерства енергетики України.

Суд апеляційної інстанції, з урахуванням наведених норм, зазначає, що матеріалами справи не підверджується передача фінансових зобов'язань, що випливають з Постанови № 135 від 11.02.1998 року, до правонаступника - Міністерства палива та енергетики та взяття на облік останнім спірної заборгованості.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що на відповідача покладено лише обов'язок щодо розроблення механізму повернення коштів, які були отримані для проведення енергогенеруючими компаніями закупівель вугільної продукції та здійснення заходів контролю за таким поверненням, а тому безпосередньо стягнення з Міністерства енергетики та вугільної промисловості України є неправомірним.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160,195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві та Міністерства фінансів України залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року - без змін.

Ухвала може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.В. Межевич

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Є.О. Сорочко

Повний текст ухвали виготовлений 09.02.2015 року.

.

Головуючий суддя Межевич М.В.

Судді: Земляна Г.В.

Сорочко Є.О.