Справа № 2а-6782/09/1770
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2015 року м. Київ К/800/51466/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Усенко Є.А.,

Юрченко В.П.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Костопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області правонаступника Костопільської міжрайонної державної податкової інспекції (далі - ДПІ) на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2013 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Укрпромбудбазальт» (далі - Підприємство) до ДПІ,

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовні 2009 року Підприємство звернулося до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ № /3, № /3, № /3 від 18.09.2009 року та № /2 від 15.07.2009 року.

Зазначило, що висновок ДПІ про заниження приросту балансової вартості запасів на суму 92 948,00 грн. не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам п. 5.9 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

14 квітня 2010 року постановою Рівненського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2013 року, позов задоволено частково.

Податкові повідомлення-рішення ДПІ № /3, № /3, № /3 від 18.09.2009 року визнані протиправними та скасовані, податкове повідомлення-рішення ДПІ № /2 від 15.07.2009 року визнане протиправним та скасоване в частині визначення суми податкового зобов'язання, у розмірі 529,41 грн., в тому числі 176,47 грн. - основного платежу та 352,94 грн. - штрафної санкції.

ДПІ звернулася із касаційною скаргою про скасування постанови Рівненського окружного адміністративного суду та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду і ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що з 12.02.2009 року до 4.03.2009 року ДПІ здійснила планову виїзну перевірку Підприємства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1.01.2008 року до 31.12.2008 року, законодавства про податок на додану вартість за період з 1.12.2007 року до 31.12.2008 року, за наслідками якої 12.03.2009 року був складений акт перевірки.

15 липня 2009 року ДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення: № /2 щодо визначення Підприємству суми податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб, у розмірі 1 111,08 грн., з яких 370,36 грн. - основного платежу та 740,72 грн. - штрафних санкцій.

18 вересня 2009 року ДПІ прийняла податкові повідомлення-рішення № /3 щодо визначення Підприємству суми податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств, у розмірі 59 281 грн., в тому числі 43 168,00 грн. - основного платежу та 16 113,20 грн. - штрафних санкцій; № /3 про визначення суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість, у розмірі 7 290 грн., з яких 4 860,00 грн. - основного платежу та 2 430,00 грн. - штрафних санкцій; № /3 щодо зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, у розмірі 24 931,00 грн.

В податковому повідомлені-рішенні № /3 від 18.09.2009 року ДПІ зазначила, що Підприємство за період, що перевірявся, занизило валові доходи на загальну суму 109 347,00 грн., в тому числі на 92 948,00 грн. за рахунок заниження суми приросту балансової вартості запасів та на 16 399,00 грн. за рахунок не включення до доходу сум дотацій, отриманих від районного центру зайнятості, а також зазначило про завищення валових витрат на загальну суму 63 324,00 грн., з яких 60 323,00 грн. за рахунок включення видатків, які не підтверджені документально та на 3 000,00 грн. за рахунок віднесення до витрат вартості поліпшення основних фондів, що на 3 000,00 грн. перевищують 10% балансової вартості основних засобів попереднього року.

Підприємство придбало товарно-матеріальні цінності на суму 97 784,52 грн., які в наступному використовувалися для переоснащення дробильної установки. З них, відповідно до даних платника податків (додаток К1/1 декларації з податку на прибуток), які підтверджуються податковим органом, товарно - матеріальні цінності на суму 5 137,21 грн. використані поза межами господарської діяльності.

Іншу частину запасів, на загальну суму 92 647,31 грн., використано для технічного переоснащення дробильної установки.

В бухгалтерському та податкову обліку Підприємства витрати, у розмірі 92 647,31 грн., відображені шляхом збільшення балансової вартості основних запасів з наступною амортизацією.

Відповідно до пп. 8.1.1 п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» під терміном «амортизація» основних фондів і нематеріальних активів слід розуміти поступове віднесення витрат на їх придбання, виготовлення або поліпшення, на зменшення скоригованого прибутку платника податку у межах норм амортизаційних відрахувань, установлених цією статтею.

Згідно з пп. 8.1.2 п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), амортизації підлягають витрати на проведення всіх видів ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних фондів.

Відповідно до п. 5.9 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» платник податку веде податковий облік приросту (убутку) балансової вартості товарів (крім тих, що підлягають амортизації, та цінних паперів), сировини, матеріалів, комплектуючих виробів, напівфабрикатів, малоцінних предметів (далі - запасів) на складах, у незавершеному виробництві та залишках готової продукції, витрати на придбання та поліпшення (перетворення, зберігання) яких включаються до складу валових витрат згідно з цим Законом (за винятком тих, що отримані безкоштовно).

Суди першої та апеляційної інстанцій правильно зазначили, що ДПІ безпідставно був збільшений Підприємству валовий дохід на підставі п. 5.9 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» на вартість товарів, що відображені платником в податковому обліку, шляхом збільшення балансової вартості основних засобів.

В 2008 році Підприємство отримувало дотації від Костопільського районного центру зайнятості на суми витрат з виплати заробітної плати особам, працевлаштованим за направленням центру зайнятості. Вказана сума дотацій наростаючим підсумком становить за І квартал 2008 року - 4 857 грн., за І півріччя 2008 року - 8 217 грн., за 9 місяців 2008 року - 14 631 грн., за 2008 рік - 16 399 грн., не була включена Підприємством до складу валових доходів у відповідні періоди, у зв'язку з чим ДПІ зробила висновок про відповідне заниження об'єкту оподаткування податком на прибуток.

Відповідно до пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» до складу валового доходу включаються доходи з інших джерел, у тому числі, але не виключно, у вигляді сум дотацій і субсидій з фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або бюджетів, отриманих платником податку.

Згідно з пп. 5.6.1 п.5.6 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку відносяться до складу валових витрат платника податку з урахуванням норм п.5.3 цієї статті.

Відповідно до п. 3.1 ст. 3 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» об'єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду на суму валових витрат платника податку та суму амортизаційних відрахувань.

Суди попередніх інстанцій правильно зазначили, що Підприємство не збільшило свої валові витрати, що передують в часі зменшенню на аналогічну суму валових доходів. Порушення порядку ведення податкового обліку Підприємством не призвело до заниження об'єкту оподаткування. Як наслідок, заниження податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств, про яке стверджує податковий орган, відсутнє.

Відповідно до абз. «б» пп. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону України № 2181-ІІІ від 21.12.2000 року «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суду податкового зобов'язання платника податків у разі якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях.

Показники декларації з податку на прибуток підприємств за 2008 рік Підприємства не включають в себе не тільки суми доходів у вигляді дотацій від районного центру зайнятості, а також суми витрат у вигляді виплати заробітної плати особам, що працевлаштовані за направленням цього центру зайнятості. ДПІ необґрунтовано визначила суму податкового зобов'язання Підприємству з урахуванням одних лише фактів завищення суми податкових зобов'язань, ігноруючи факти заниження, що є підставою вважати висновок ДПІ про заниження Підприємством валового доходу на суму 16 399,00 грн. неправомірним.

Про порушення Підприємством вимог п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» слід зазначити, що зазначений акт складено з порушенням вимог п. 2.3.2 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 327 від 10.08.2005 року, що унеможливлює перевірку висновків ДПІ на предмет їх правомірності. Вимоги ДПІ щодо завищення Підприємством валових витрат на загальну суму 60 324,00 грн. є необґрунтованими.

Згідно з пп. 8.7.1 п. 8.7 ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» платники податку мають право протягом звітного періоду віднести до валових витрат будь-які витрати, пов'язані з поліпшенням основних фондів, що підлягають амортизації, у тому числі витрати на поліпшення орендованих основних фондів, у сумі, що не перевищує 10 відсотків сукупної балансової вартості всіх груп основних фондів станом на початок такого звітного періоду.

Суди першої та апеляційної інстанцій правильно зазначили, що ДПІ не були досліджені первинні документи, на підставі яких були вчинені записи у податковому та бухгалтерському обліку, що достовірно підтверджують наявність чи відсутність факту порушення, а також не була досліджена і фінансова звітність Підприємства.

Поліпшення Підприємством основних фондів, на суму 29 077 грн., підтверджується долученими до матеріалів адміністративної справи первинними документами обліку. Належне формування валових витрат підтверджене податковою і фінансовою звітністю.

Таким чином, включення Підприємством до складу валових витрат вартості поліпшення основних фондів на суму 29 077 грн. відповідає вимогам чинного законодавства. Висновки ДПІ щодо завищення Підприємством валових витрат є необґрунтованими та спростовуються матеріалами адміністративної справи.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 % від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Суди попередніх інстанцій правильно встановили, що податковий кредит Підприємства за господарськими операціями із зазначеними в акті перевірки контрагентами, підтверджений належним чином оформленими податковими накладними і сумнівів щодо придбання і оплати відповідних товарно - матеріальних цінностей у податкового органу в ході перевірки не виникало.

Відповідно до пп. 4.3.25 п. 4.3 ст. 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» до складу загального місячного або річного оподатковуваного доходу платника податку не включається дохід (прибуток), одержаний самозайнятою особою від здійснення нею підприємницької або незалежної професійної діяльності, якщо така особа обрала спеціальну (спрощену) систему оподаткування такого доходу (прибутку) відповідно до закону.

Суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано зазначили, що фізична особа-підприємець ОСОБА_2 протягом здійснення господарської діяльності перебував на спрощеній системі оподаткування.

Висновки ДПІ щодо заниження податку з доходів фізичних осіб на суму 176,47 грн. при виплаті йому доходів є необґрунтованими, що є підставою для визнання протиправним та скасування в цій частині податкового повідомлення рішення № /2 від 17.07.2009 року і відповідного зменшення штрафних санкцій.

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій про часткове задоволення позову є обґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення ухваленні з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Костопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області відхилити.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Усенко Є.А.

Юрченко В.П.