Справа № 826/17431/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 січня 2015 року № 826/17431/14

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Гарник К.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом про скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві (далі по тексту - відповідач) від 22.08.2014 №, № та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 22.08.2014 №Ф-18/26-50-17-01.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.11.2014 відкрито провадження в адміністративній справі №826/17431/14, закінчено підготовче провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 26.11.2014.

У судовому засіданні 26.11.2014 представник позивача підтримав адміністративний позов, просив суд задовольнити його. Відповідач участі повноважного представника не забезпечив, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином.

Керуючись приписами частини 4 статті 122 та частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, зважаючи на неприбуття у судове засідання без поважних причин належним чином повідомленого відповідача, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд завершив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до наказу від 01.07.2014 №1651, на підставі направлення від 14.07.2014 №2035/17-01 Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві проведено планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, щодо дотримання вимог законодавства з питань оподаткування за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, про що складено акт перевірки від 31.07.2014 №64-26-50-17-01-.

Перевіркою встановлено, зокрема, порушення позивачем: пунктів 177.2, 177.4 статті 177, пунктів 138.2, 138.4 статті 138 та підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, внаслідок чого у 2013 році завищено суму валових витрат на 64124,95 грн. без ПДВ по операціях з придбання товарів (робіт, послуг), використання яких документально не підтверджено первинними документами; пунктів 198.1, 198.3 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено податковий кредит на 12826,00 грн., в тому числі, в лютому 2013 року - на 3092,00 грн., в квітні 2013 року - на 4412,00 грн., в жовтні 2013 року - на 908,00 грн., в грудні 2013 року - на 4414,00 грн.; пункту 1 статті 4, пункту 1 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", внаслідок чого недонараховано та недоутримано з чистого доходу єдиний соціальний внесок у розмірі 9566,40 грн.

За наслідками зазначеної перевірки Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві прийнято податкові повідомлення-рішення: від 22.08.2014 №, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 13626,56 грн., в тому числі, 1091,25 грн. за основним платежем та 2725,31 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); від 22.08.2014 №, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання податку на додану вартість на 16032,50 грн., в тому числі, 12826,00 грн. за основним платежем та 3206,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), рішення від 22.08.2014 № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким позивачу нараховано 478,32 грн. штрафних санкцій, а також винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 22.08.2014 №Ф-18/26-50-17-01, якою відповідач вимагає у позивача сплатити суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 9566,40 грн.

Вказані податкові повідомлення-рішення та вимогу про сплату боргу (недоїмки) позивач оскаржував в адміністративному порядку до Головного управління Міндоходів у місті Києві, рішенням якого від 16.10.2014 №2347/К/26-15-10-09-25 скаргу позивача залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення від 22.08.2014 №, № та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 22.08.2014 №Ф-18/26-50-17-01 - без змін.

Позивач не погоджується з висновками акта перевірки, а також прийнятими на його підставі податковими повідомленнями-рішеннями та вимогою про сплату боргу (недоїмки) й мотивує позовні вимоги правомірністю формування ним, як суб'єктом підприємницької діяльності, валових витрат та податкового кредиту за наслідками господарських операцій з придбання паливно-мастильних матеріалів у ТОВ "Бел Оіл", ТОВ ВТФ "Авіас", які використовувались позивачем у господарській діяльності.

Як зазначив Вищий адміністративний суд України у своєму листі від 02.06.2011 №742/11/13-11, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати такі обставини, зокрема, як: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід встановити наявність зв'язку між фактом придбання позивачем товарів у ТОВ "Бел Оіл", ТОВ ВТФ "Авіас" та його господарською діяльністю, обставини використання придбаних товарів у власній господарській діяльності позивача.

Зі змісту акта перевірки, за наслідками якої прийняті оскаржувані рішення, убачається, що висновки про порушення позивачем вимог податкового законодавства, що призвело до завищення ним у 2013 році валових витрат на 64124,95 грн. без ПДВ, завищення податкового кредиту на 12826,00 грн., в тому числі, в лютому 2013 року - на 3092,00 грн., в квітні 2013 року - на 4412,00 грн., в жовтні 2013 року - на 908,00 грн., в грудні 2013 року - на 4414,00 грн., недонарахування та недоутримання з чистого доходу єдиного соціального внеску у розмірі 9566,40 грн., мотивовані тим, що ФОП ОСОБА_1 безпідставно віднесено до складу валових витрат та податкового кредиту видати на придбання пального у ТОВ "Бел Оіл", ТОВ ВТФ "Авіас", використання якого у цілях підприємницької діяльності позивача документально не підтверджено відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами (подорожні листи вантажного або легкового автомобіля, розрахунки використаного палива, накази на відрядження, авансові звіти, тощо). Також перевіркою встановлено, що у ФОП ОСОБА_1 відсутні у власності чи оренді транспортні засоби, для яких придбавалося пальне.

Відповідно до пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час, за який проводилась перевірка позивача, за наслідками якої прийняті оскаржувані рішення) об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з пунктом 177.4 статті 177 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час, за який проводилась перевірка позивача, за наслідками якої прийняті оскаржувані рішення) до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Пунктом 138.1 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час, за який проводилась перевірка позивача, за наслідками якої прийняті оскаржувані рішення) визначено, що до витрат операційної діяльності відносяться витрати визначені згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті.

Згідно з підпунктом "в" підпункту 138.10.2 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час, за який проводилась перевірка позивача, за наслідками якої прийняті оскаржувані рішення) до складу валових витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, до яких відносяться і витрати на придбання паливно-мастильних матеріалів.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування має право включити до складу валових витрат вартість паливно-мастильних матеріалів, використаних в межах підприємницької діяльності за умови документального підтвердження, що дані витрати пов'язані саме з підприємницькою діяльністю.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрована як фізична особа-підприємець 20.06.2001, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_7 та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до довідки Головного управління регіональної статистики Державної служби статистики України від 26.06.2012 №3102/12 та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АВ №577119 видами економічної діяльності ФОП ОСОБА_1 є: оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням; оптова торгівля хімічними продуктами; неспеціалізована оптова торгівля; ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення; інша діяльність із прибирання будинків і промислових об'єктів; установлення та монтаж машин і устаткування.

Як платника податків, позивача узято на облік у ДПІ у Голосіївському районі міста Києва 26.06.2001 за №8667, що убачається з довідки про взяття на облік платника податків від 26.07.2004 №27854/Ф/19-2011.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість від 10.07.2001 №88823874 ФОП ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрована платником податку на додану вартість.

В акті перевірки, за наслідками якої прийняті оскаржувані рішення, встановлено, що за період, який перевірявся, ФОП ОСОБА_1 знаходилась на загальній системі оподаткування.

Під час судового розгляду представник позивача пояснив, що придбання позивачем у ТОВ "Бел Оіл", ТОВ ВТФ "Авіас" паливно-мастильних матеріалів обумовлено необхідністю здійснення підприємницької діяльності позивачем, зокрема використання орендованих на безоплатній основі транспортних засобів для виїзду до клієнтів, отримання товару у постачальників, перевезення товару до покупців, тощо, для обігріву складського приміщення та майстерні, для чого позивачем використовуються дизельний та газовий обігрівачі, які працюють на дизельному паливі та скрапленому газі, відповідно, а також для ремонту та випробування обладнання спеціалізованою апаратурою, яка працює на бензині та дизельному пальному.

Як убачається з акта перевірки, за наслідками якої прийняті оскаржувані рішення, факти придбання позивачем протягом 2013 року у ТОВ "Бел Оіл", ТОВ ВТФ "Авіас" паливно-мастильних матеріалів контролюючим органом під сумнів не ставились.

За висновком суду, наявні у матеріалах справи видаткові накладні від 11.07.2013 №РН-0003167, від 07.05.2013 №РН-0011728, від 04.11.2013 №149-02194, від 26.12.2013 №149-02534, від 23.12.2013 №РН-161566, рахунки-фактури від 11.02.2013 №СФ-0002806, від 30.04.2013 №СФ-0009565, від 30.10.2013 №149-2227, від 23.12.2013 №149-2586, від 23.12.2013 №СФ-0036331, податкові накладні від 11.02.2013 №21188 на суму 18550,00 грн., в тому числі, 3091 грн. ПДВ, від 30.04.2013 №430237 на суму 26470,01 грн., в тому числі, 4411,67 грн. ПДВ, від 30.10.2013 №180 на суму 5450,00 грн., в тому числі, 908,33 грн. ПДВ, від 23.12.2013 №123 на суму 10600,00 грн., в тому числі, 1766,67 грн. ПДВ, від 23.12.2013 №1263078 на суму 15880,00 грн., в тому числі, 2646,67 грн. ПДВ, та виписки з банківського рахунку позивача є належними та достатніми доказами для підтвердження фактичного здійснення господарських операцій з придбання позивачем у ТОВ "Бел Оіл", ТОВ ВТФ "Авіас" протягом 2013 року паливно-мастильних матеріалів на загальну суму 76950,01 грн., в тому числі 12826,00 грн. ПДВ.

Позивачем надано копію договору оренди нежитлового приміщення від 23 01.10.2012 №10/12 згідно з яким ФОП ОСОБА_2 (Орендодавець) передає, а ФОП ОСОБА_1 (Орендар) бере в оренду нежиле приміщення загальною площею 244,6 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 для провадження та здійснення підприємницької діяльності під офіс та склад (пункти 1, 2 договору), а також відповідну супровідну документацію на орендоване приміщення.

Товарним чеком від 04.12.2012 №Кнк/02-3557513, видатковою накладною від 04.12.2012 №56966, фіскальним чеком від 04.12.2012 №0267 та товарним чеком від 07.11.2011 №17 підтверджується придбання позивачем у ТОВ "Епіцентр К" та ФОП ОСОБА_3 обігрівачів, відповідно дизельного MASTER BV69E та газового MASTER 44CR.

На підтвердження оренди позивачем транспортних засобів, які використовувались ним в цілях господарської діяльності, позивачем надано договори оренди від 01.01.2012 №1 відповідно до якого фізична особа ОСОБА_2 (Орендодавець) передає, а ФОП ОСОБА_1 (Орендар) приймає у тимчасове володіння на безоплатній основі автомобіль марки Ssang Yong Rexton, д.н.з НОМЕР_6, від 01.01.2012 №2/2012 згідно з яким фізична особа ОСОБА_2 (Орендодавець) передає, а ФОП ОСОБА_1 (Орендар) передає у тимчасове володіння на безоплатній основі автомобіль марки Peugeot Partner, д.н.з. НОМЕР_4, від 10.02.2013 №3/2013 відповідно до якого фізична особа ОСОБА_2 (Орендодавець) передає, а ФОП ОСОБА_1 (Орендар) приймає у тимчасове володіння на безоплатній основі автомобіль марки Land Rover Freelander, д.н.з. НОМЕР_5, акти прийому-передачі автомобіля в користування.

Крім того, позивачем надано інші первинні бухгалтерські документи на підтвердження господарської діяльності, зокрема так як, договори поставки, видаткові накладні, податкові накладні, акти виконаних робіт, довіреності на прийняття товарно-матеріальних цінностей, з яких убачається придбання позивачем товарів, реалізацію ним товарів контрагентам, надання послуг з обслуговування автомобілів, ремонту приладів та устаткування, тощо.

Разом з тим, за висновком суду, зазначені вище докази не підтверджують використання придбаних позивачем у ТОВ "Бел Оіл", ТОВ ВТФ "Авіас" паливно-мастильних матеріалів у межах підприємницької діяльності.

Так, суд погоджується з висновками контролюючого органу щодо відсутності у позивача власних та орендованих транспортних засобів, які могли б ним використовуватись для здійснення підприємницької діяльності, оскільки позивачем не надано будь-яких доказів наявності та використання нею на законних підставах, як фізичною особою-підприємцем, транспортних засобів.

Суд вважає обґрунтованими висновки перевірки щодо нікчемності укладених між фізичною особою ОСОБА_2 ФОП ОСОБА_1 договорів оренди транспортних засобів Ssang Yong Rexton, д.н.з НОМЕР_6, Peugeot Partner, д.н.з. НОМЕР_4, Land Rover Freelander, д.н.з. НОМЕР_5, оскільки відповідно до частини другої статті 799 Цивільного кодексу України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Водночас, враховуючи те, що орендодавцем відповідно до договорів оренди транспортних засобів від 01.01.2012 №1, від 01.01.2012 №2/2012, від 10.02.2013 №3/2013 є фізична особа ОСОБА_2, проте вказані договори не посвідчені нотаріусом, то такі договори є нікчемними в силу частини першої статті 219 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Також, позивачем не надано будь-яких доказів, які б підтверджували ведення ним, як суб'єктом господарської діяльності, обліку паливно-мастильних матеріалів, та з яких можна було б визначити: результати роботи автомобілів під час виїзду до клієнтів, отримання товару у постачальників, перевезення товару до покупців (фактичний пробіг автомобіля, фактичну кількість використаного автомобілем пального, тощо); витрати газу та дизельного палива для обігріву складського приміщення та офісу; витрати бензину та дизельного палива для випробування обладнання.

Відсутність таких доказів унеможливлює встановити яка кількість та на яку суму використано позивачем придбаних у ТОВ "Бел Оіл", ТОВ ВТФ "Авіас" паливно-мастильних матеріалів саме під час здійснення ним господарської діяльності для досягнення мети такої діяльності, а не у власних цілях.

Тому, за таких обставин, суд погоджується з висновками відповідача про безпідставність віднесення позивачем до складу витрат за 2013 рік видатків на придбання пального у ТОВ "Бел Оіл", ТОВ ВТФ "Авіас" у розмірі 64124,95 грн. без ПДВ.

При цьому, враховуючи положення абзацу другого пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час за який проводилась перевірка позивача, за наслідками якої прийняті оскаржувані рішення), відповідно до якого податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, та зважаючи на висновок суду про безпідставність віднесення позивачем до складу витрат за 2013 рік видатків на придбання пального у ТОВ "Бел Оіл", ТОВ ВТФ "Авіас", обґрунтованим також є висновок відповідача про безпідставність віднесення позивачем до податкового кредиту сплачених у складі вартості придбаного у ТОВ "Бел Оіл", ТОВ ВТФ "Авіас" пального сум податку на додану вартість у розмірі 12826,00 грн.

Крім того, з урахуванням положень пункту 4 частини першої статті 4, пункту 2 частини першої статті 7, частини одинадцятої статті 8, статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (в редакції, чинній на час, за який проводилась перевірка позивача, за наслідками якої прийняті оскаржувані рішення), відповідачем правомірно донараховано позивачу 9566,40 грн. єдиного внеску та 478,32 грн. штрафних санкцій внаслідок заниження позивачем чистого доходу.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За висновком Окружного адміністративного суду міста Києва, Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві доведена правомірність та обґрунтованість прийняття спірних рішень з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з системного аналізу положень наведеного вище законодавства України, яке встановлює правила формування платником податків валових витрат та податкового кредиту, та наявних у матеріалах справи належних та допустимих доказів, адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання про судовий збір, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Законом України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру ставка судового збору складає 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» встановлено у 2014 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01 січня - на рівні 1218,00 грн.

Враховуючи розмір майнових вимог, позивачу, в даному випадку, за звернення до адміністративного суду із майновим позовом слід було сплатити 1827,00 грн.

Водночас, частиною 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 182,70 грн., а тому, враховуючи, результат розгляду адміністративної справи та розмір сплаченого судового збору, решта суми судового збору у розмірі 1644,30 грн. підлягає стягненню з позивача на користь Державного бюджету.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 94, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, судовий збір у розмірі 1687,30 грн. (одна тисяча шістсот вісімдесят сім грн. 30 коп.) на користь Державного бюджету України (отримувач коштів - УДКСУ у Печерському районі м. Києва, код 38004897, банк отримувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку 820019, р/р 4007, код класифікації 22030001).

Постанова набирає законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.Ю. Гарник