Справа № 820/11279/14
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2015-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2015 р.Справа № 820/11279/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бартош Н.С.

Суддів: Мельнікової Л.В. , Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання Співак О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.08.2014р. по справі № 820/11279/14

за позовом ОСОБА_1

до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Харківській області , Комунального підприємства "Харківське районне бюро технічної інвентаризації" , Реєстраційної служби Харківського районного управління юстиції Харківської області

третя особа ОСОБА_2

про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з адміністративним позовом до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Харківській області та комунального підприємства "Харківське районне бюро технічної інвентаризації", в якому просить суд визнати дії комунального підприємства "Харківське районне бюро технічної інвентаризації" та реєстраційної служби Головного управління юстиції у Харківській області щодо реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_2 протиправними.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19.08.2014 р. в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

ОСОБА_1, не погоджуючись з вказаним рішенням суду, в апеляційній скарзі вказує, що рішення є необґрунтованим та незаконним, прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.08.2014 р. та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В порядку, визначеному ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що 28.05.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (АДРЕСА_1) укладено договір позики грошей (зареєстрований в реєстрі за № 606 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5). Порушуючи умови договору ОСОБА_4 відмовилась повертати борг в установлений договором строк.

Московським районним судом м. Харкова 25.02.2011 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, з якої стягнуто заборгованість за договором позики, суму інфляційних нарахувань, пеню (неустойку), а також судові витрати.

Апеляційним судом Харківської області та рішення Московського районного суду м. Харкова від 25.02.2011 року скасовано.

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ 01.02.2012 року задоволено касаційну скаргу, рішення Апеляційного суду Харківської області від 09.06.2011 року скасовано, а рішення Московського районного суду м. Харкова від 25.02.2011 року залишено в силі.

Старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Харківській області Бойченко В.В. 05.04.2013 року відкрито виконавче провадження про примусове стягнення з ОСОБА_4 грошових коштів.

У зв'язку з тим, що нерухоме майно, а саме житловий будинок та земельна ділянка, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. не було реалізовано на торгах, ОСОБА_1 вирішив залишити арештоване та виставлене на торги майно, в рахунок погашення боргу за ним, оскільки іншої можливості отримати погашення боргу у нього не було.

На підставі акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого начальником відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області від 27.06.2013 року, приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_7, 18.07.2013 року позивачу видане свідоцтво про право власності на майно, яке складається з житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, на земельній ділянці площею 0,15 га (кадастровий номер :00:011:0007), зареєстроване в реєстрі за № 920 та витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с.231)

Позивачу 28.04.2014 року стало відомо, що 11.10.2012 року державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2.

У витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів від 14.04.2014 року, окрім вищевказаного, зазначено, що нерухоме майно перебуває під арештом з 23.05.2012 року. (а.с.22-24)

Позивач не погоджуючись з вищевикладеним, звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати дії комунального підприємства "Харківське районне бюро технічної інвентаризації" щодо реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_2 протиправними.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними, а тому не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що реєстрація права власності за ОСОБА_2 відбулася 11 жовтня 2012р. на об'єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 14.09.2012р., справа № 2034/5131/2012.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно преамбули Закону України України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон № 1952) цей Закон визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до положень ст.2 Закону України визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону № 1952 державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

З 01 січня 2013 року державна реєстрація прав на нерухоме майно провадиться порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (надалі за текстом - Закон), а також Постановою КМУ 703 від 22.06.2011р. «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», прийнятою у відповідності до ст. 15 Закону (надалі за текстом - Постанова).

Згідно пп. 1, 2 ст. 6 Закону систему органів державної реєстрації прав становить спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань державної реєстрації прав - Міністерство юстиції України, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав, та його територіальні органи, які є органами державної реєстрації прав.

Держателем Державного реєстру прав є спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань державної реєстрації прав - Міністерство юстиції України.

Згідно п. 2 Постанови, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

З огляду на вищевикладене, з 01.01.2013 року БТІ не є органом, що уповноважений здійснювати державну реєстрацію прав на нерухоме майно, та внаслідок цього, не має доступу до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно.

До 31.12.2012р. включно реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого чайна провадилася КП "Харківське районне бюро технічної інвентаризації" на підставі «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002р. № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002р. за № 157/6445, зі змінами та доповненнями (далі за текстом - Положення).

Згідно п.1.9 Положення відомості, що містяться в електронній базі даних Реєстру прав, мають відповідати даним реєстраційної справи.

Судовим розглядом встановлено, що КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» не мало доступу до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, ведення якого здійснював спеціалізований орган - Державне підприємство "Інформаційний центр'' Міністерства юстиції України у відповідності до п.п. 1.3., 1.4. Положення про єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 09.06.1999р., № 31/5. зареєстрованого в Міністерстві юстиції України Ю.06.1999р„ № 364/3657 (втрачено чинність 0 і .01.2013р.)

Повноважень щодо зняття або накладення арештів та заборон на об'єкти нерухомого майна реєстратори органів БТІ також не мали.

Доступ до Державного реєстру прав, який згідно ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» містить відомості про зареєстровані права і обтяження, з'явився у державних реєстраторів органів державної реєстрації прав Міністерства юстиції України, тільки з 01.01.2013р. із набранням чинності порядку держаної реєстрації прав у відповідності до Постанови КМУ № 703 від 22.06.2011р. «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», прийнятої у відповідності до ст. 15 Закону, та Постанови КМУ від 26.10.2011р., № 1141., "Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно".

Тобто, на підставі викладеного, Державний реєстр прав власності на нерухоме майно, що почав діяти з 01.01.2013 р. та Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, що діяв до 31.12.2012р. включно, є різними державними реєстрами.

Державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані права і обтяження у відповідності до ст. 2 Закону, згідно з якою Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав та на відміну від Державного реєстру прав, Реєстр прав власності на нерухоме майно таких відомостей не містив, оскільки згідно п. 1.6. Положення Реєстр прав власності на нерухоме майно є диною державною інформаційною системою, що містить відомості про зареєстровані права, суб'єктів прав, об'єкти нерухомого майна та незавершеного будівництва, право встановлювальні документи та документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію права власності на об'єкт незавершеного будівництва.

Не маючи доступу до реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, реєстратор БТІ не має іншого джерела інформації щодо наявності будь-яких заборон ніж реєстраційна справа, та при проведенні державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, реєстратор БТІ користувався тільки відомостями, що містяться в інвентаризаційній справі на об'єкт нерухомого майна.

Таким чином, при здійсненні повноважень щодо проведення реєстрації прав власності реєстратор БТІ не мав змоги, повноважень та доступу до зазначеного Реєстру заборон для перевірки наявності або відсутності арешту на об'єкт нерухомого майна, окрім здійснення перевірки матеріалів інвентаризаційної справи.

Також, судовим розглядом встановлено, що будь-які постанови державних виконавців, рішення або ухвали суду щодо накладення арешту на зазначений об'єкт нерухомого майна в матеріалах інвентаризаційної справи відсутні.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що реєстрацію права власності проведено реєстратором БТІ 11.10.2012 р. у відповідності до вимог чинного законодавства.

Отже, переглянувши постанову суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при її прийнятті суд першої інстанції у повному обсязі з'ясував обставини справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.08.2014р. по справі № 820/11279/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Бартош Н.С.
Судді Мельнікова Л.В. Донець Л.О.
Повний текст ухвали виготовлений 26.01.2015 р.