Справа № 2а-/3159/11/0970
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2015 року Справа № 31371/12/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Попка Я.С.
суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2011 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області до ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення коштів,-
В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2011 року позивач Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області звернулась до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь держави в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області кошти безпідставно виплаченої пенсії ОСОБА_1 в сумі 7738,00 грн.
Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.
Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що позивач не вправі звертатись з даним позовом до суду, оскільки шкоду в даному спорі завдано Головному управлінню Пенсійного фонду України в Закарпатській області, яким виплачувалась пенсія та надбавка ОСОБА_1 , а тому позивачем по даному позову мало б бути Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, а не Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області. Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в праві звертатись до суду до відповідача лише в частині перерахунку пенсії ОСОБА_1 , яке проводилось за період з січня 2011 року по квітень 2011 року, однак таких позовних вимог до суду не заявлено.
Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її незаконною, винесеною з порушенням норм матерікального права, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області оскаржило її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2011 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт вказує на те, що у зв`язку з порушенням Закарпатським обласним військовим комісаріатом законодавства, його працівнику ОСОБА_1 органами Пенсійного безпідставно виплачено суму 7738,00 грн. за період з 1 січня 2008 року по 30 квітня 2011 року.
Апелянт вказує на те, що ОСОБА_1 на день звільнення з військової служби займав посаду старшого помічника начальника оперативного відділення військової частини, і не був військовослужбовцем льотного та наземного складу авіації, плаваючого складу, особою начальницького і рядового складу, а отже надбавка за кваліфікацією від посадового окладу повинна становити не 11%, як це отримував ОСОБА_1 до здійснення позивачем перерахунку 1 січня 2011 року, а половину від зазначеного розміру, тобто 5,5%, як це передбачено пунктом 7 Постанови Кабінету міністрів України від 7 листопада 2007 року №1294.
Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило, а тому суд апеляційної інстанції, у відповідності до п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.
Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 у грудні 1992 року Закарпатським обласним військовим комісаріатом призначено пенсію за вислугу років. З 1 січня 2007 року ОСОБА_1 перебував на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області ОСОБА_1 було проведено перерахунок пенсії з 1 січня 2008 року по квітень 2011 року, в тому числі з надбавкою за кваліфікацією 11% від посадового окладу. У зв`язку із зміною проживання ОСОБА_1 його пенсійну справу було направлено супровідним листом №10876/13 від 16 грудня 2010 року на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з 1 січня 2011 року, тобто з часу прийняття на облік ОСОБА_1 було проведено перерахунок його пенсії, на підставі довідки від 30 березня 2011 року про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсій ОСОБА_1 виданої Івано-Франківським обласним військовим комісаріатом, в тому числі надбавка за кваліфікацією 5.5 % від посадового окладу.
Суд першої інстанції вирішуючи спір по суті, прийшов до висновку, що такий є справою адміністративної юрисдикції та повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Однак, апеляційний суд з цим не погоджується, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Приписам наведеної норми кореспондують положення частини четвертої статті 21 КАС, згідно з якими вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Аналіз припису наведеної норми дає підстави для однозначного висновку про те, що адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватись шкоди, завданої лише суб`єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднанні з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Відповідач у спірних відносинах не виконував функцій суб`єкта владних повноважень, а виступав організацією, установою, яка мала надати документи, необхідні для перерахунку пенсії органами, що призначають пенсії.
Відповідно до статті 101 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.
Оскільки позивач в позовній заяві просив лише відшкодувати шкоду, при цьому не заявляв вимог вирішити публічно-правовий спір, то у суду першої інстанції не було правових підстав розглядати даний спір в порядку адміністративного судочинства.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 18.06.2013р. у справі №21-204а13, яка відповідно до ч. 1, 2 ст. 244-2 КАС України є обов`язковою для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.
На підставі наведеного, враховуючи характер спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, що є наслідком скасувати постанову суду та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч. 1 ст. 157 КАС України, та у відповідності до ч.2 ст.157 КАС України слід роз`яснити управлінню, що дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Керуючись ст.157, ст. 195, п.п.1,2 ч.1 ст.197, 203, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити частково.
Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2011 року у справі №2а-3159/11/0970 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області до ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення коштів скасувати та провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник