Справа № 711/12557/14-а
Суддя: Демчик Р. В.
Дата ухвалення: 2015-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2015 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Демчика Р.В.

при секретарі Мелещенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області про зобов'язання вчинити певні дії ,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до УПФ України в м. Черкасах Черкаської області про зобов'язання вчинити певні дії.

Свій позов обґрунтовує тим, що вона, відповідно до ст.1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" є дитиною війни. З 1 січня 2006 року їй, на підставі ст. 6 вказаного Закону щомісячно повинна сплачуватися соціальна допомога як дитині війни у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Законом України № 3235-IV від 20 грудня 2005 року «Про державний бюджет України на 2006 рік» статтями 77 та 110, та Законом України № 489-V від 19 грудня 2006 року «Про державний бюджет на 2007 рік» п. 12 ст.71 призупинено дію ст.6 розділу 2 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Однак Конституційний суд України своїм рішенням № 6-пр/2007 від 9 липня 2007 р. по справі № 1-29/2007, вирішив:

п.1 визнати як таким, що не відповідають Конституції України «Про державний бюджет України на 2007 рік» п.12 ст. 71 яким зупинено дію ст.6 Закону України № 2195-IV від 18 листопада 2004 року «Про соціальний захист дітей».

Відповідно до частини 2 ст.3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» державні соціальні гарантії дітям війни, які встановлені цим Законом, не можуть бути оскаржені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до рішення Конституційного суду України № 10 рп/2008 від 22 травня 2008 року, зокрема, в п.5.4 було встановлено, що Законом про Державний бюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об'єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві і, як наслідок, скасування та обмеження прав та свобод людини і громадянина України.

Згідно з частиною 2 ст.19 та частинами 3 ст.22 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. При прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Вважає, що невиплата їй соціальної допомоги, передбаченої статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», є протиправною та такою, що суперечить Конституції та діючим законам України.

Враховуючи вищезазначені рішення Конституційного суду України, відповідач зобов'язаний був зробити їй перерахунок сум державної соціальної допомоги як «дитині війни» та виплатити підвищення до пенсії у повному обсязі, встановленому законом.

Розмір соціальної допомоги, відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» становить 30 % від мінімальної пенсії за віком. Мінімальна пенсія за віком, відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму щодо осіб, які втратили працездатність. Натомість відповідач, всупереч закону сплачує йому лише 7% від мінімальної пенсії за віком.

Враховуючи викладене, просить суд визнати протиправними дії Управління пенсійного фонду України у м. Черкаси щодо відмови у проведенні нарахування та виплати їй державної соціальної допомоги як «дитині війни» у вигляді підвищення пенсії у розмірі 30 % від розміру прожиткового мінімуму щодо осіб, що втратили працездатність; стягнути з відповідача на його користь недоплачену щомісячну соціальну допомогу у розмірі 30 відсотків від мінімальної пенсії за віком згідно Закону України «Про соціальний захист дітей» за період з 1 січня 2006 року по день винесення остаточного рішення суду; зобов'язати відповідача нараховувати їй щомісячну державну соціальну допомогу відповідно до Закону України «про соціальний захист дітей війни».

Позивач в судовому засіданні свої вимоги підтримала.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 і відповідно до статті 1 Закону України від 18 листопада 2004 року № 2195 - IV «Про соціальний захист дітей війни» має правовий статус «дитина війни», перебуває на обліку у відповідача, згідно наданої суду копії посвідчення.

Як вбачається з довідки Управління праці та соціального захисту населення Придніпровського району м. Черкаси позивачка має право користуватися пільгами відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

18 листопада 2014 року позивачка звернулася до відповідача з заявою, в якій просила здійснити їй перерахунок пенсії як дитині війни, починаючи з 1 січня 2006 року, але їй було відмолено

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни щомісячно виплачується соціальна допомога в розмірі 30% мінімального розміру пенсії за віком. Тобто, підвищення до пенсії, яке є додатковою виплатою особі, яка визнана такою, що має на нього право, нерозривно пов'язано з виплатою пенсії і також має не визначений у часі граничний термін виплати, як і пенсія.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначений ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058. Будь-яких інших нормативно-правових актів, які б визначали механізм обчислення мінімальної пенсії за віком або встановлювали її розмір, немає. Згідно цієї норми мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Розмір прожиткового мінімуму для осіб щорічно встановлюється Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік, і такий на 2014 рік встановлений у розмірі 949 грн., а тому розмір щомісячної державної соціальної допомоги, особам, які мають правовий статус «діти війни», починаючи з 1 січня 2014 року становить 284 грн. 70 коп. (949 грн. х 30%).

Розмір надбавки для дітей війни був встановлений в сумі 66 грн. 43 коп., відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року №1381, до пункту 4 якої Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2014 р. №112 було внесено зміни і слова: «7 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність» було замінено на цифри і слово: « 66.43 грн.»

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни » фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету України.

Відповідно до пункту «б» статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення.

Такими законами є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-12 та Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058 від 9 липня 2003 року.

Положення частини третьої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для розрахунку вищезазначених доплат, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою цієї статті мінімального розміру пенсії за віком.

Відповідно до ст. 17 Закону України « Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» основні державні соціальні гарантії встановлюються законами з метою забезпечення конституційного права громадян на достатній життєвий рівень. До числа основних державних соціальних гарантій включається мінімальний розмір пенсії за віком. При цьому ст. 19 вказаного Закону передбачено, що виключно законами України визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Судом встановлено, що до 1 січня 2014 р. прикінцевими положеннями до Законів України про бюджет на відповідний рік встановлювалося, що норми і положення ст.ст.5,6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених постановами Кабінету Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на відповідний рік. Законом України від 16 січня 2014 року № 719-VII «Про Державний бюджет України на 2014 рік» не встановлено такого застосування порядку та розміру вказаних виплат, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2014 рік.

Такий порядок застосування постанови Кабінету Міністрів України встановлений на 2014 рік лише 31 липня 2014 р. Законом України № N 1622-VII (вступив в дію з 3 серпня 2014 року), яким доповнено ст.6-7 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» та встановлено, що норми і положення статей 5 та 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Своїм рішенням Конституційний Суд України від 25 січня 2012 року у справі № 3-рп/2012 за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України, вказав, що Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який розробляє проект закону про Державний бюджет України на наступний рік і подає його до Верховної Ради України, забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, звітує перед Верховною Радою України про його виконання.

Надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України.

В резолютивній частині вказаного рішення суд вказав, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем позивачці повинна була нараховуватися і виплачуватися щомісячна державна соціальна допомога у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з початку 2014 р., оскільки Законом України « Про бюджет України на 2014 рік» до 31 липня 2014 року не надавалося право Кабінету Міністрів України регулювати вказані виплати.

Однак, відповідно до положень статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За частиною 1 ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом 24 листопада 2014 року згідно штампу вхідної кореспонденції Придніпровського районного суду м. Черкаси за №27526 та просила зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити їй щомісячну державну соціальну допомогу починаючи з 1 січня 2006 року, тобто в задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання здійснити перерахунок з 1 січня 2006 року по 23 травня 2014 року слід відмовити, з огляду на пропущений позивачем строк звернення до суду.

Підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними і поновлення такого строку суд не вбачає.

Підстав щодо негайного допущення постанови до виконання немає.

На підставі ст.ст. 8, 21, 22 Конституції України, ст.ст. 6, 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ст.ст.18, 28, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», керуючись ст.ст. 8 , 9,71, 99,122, 161-163,186 КАС України,-

вирішив

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області про зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати відмову управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області у проведенні ОСОБА_1 нарахування та виплати щомісячної соціальної допомоги в розмірі 30%, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» неправомірною.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1, щомісячну державну соціальну допомогу в розмірі 30% відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 24 травня 2014 року по 3 серпня 2014 року.

Позовні вимоги в частині нарахування та виплати державної соціальної допомоги в розмірі 30%, за період з 1 січня 2006 року по 23 травня 2014 року залишити без розгляду.

Постанову може бути оскаржено до Київського адміністративного апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Головуючий:

Повний текст постанови суду виготовлено 21 січня 2015 року.

Головуючий: Р. В. Демчик