Справа № 806/3425/14
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Попова О.Г.
Суддя-доповідач:Майор Г.І.
"03" лютого 2015 р. Справа № 806/3425/14
Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Майора Г.І.
суддів: Одемчука Є.В.
Шевчук С.М.,
при секретарі Витрикузі В.П. ,
за участю представників сторін:
від позивача: Кухаренко Р.В.,
від відповідача: Ковальчук А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Житомирської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "18" листопада 2014 р. у справі за позовом Суб"єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 до Житомирської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень - рішень,
Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 18.11.2014 р. позов задоволено частково.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Житомирська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Житомирській області звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказане рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В апеляційній скарзі відповідач посилається на незаконність, необ`єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.
В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.
Представник позивача в засіданні суду заперечив проти доводів апеляційної скарги. Вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому просив залишити її без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
В акті перевірки зазначено такі виявлені порушення:
- п.177.2 , п. 177.3, п.177.4 та вимог п. 138.1, п.138.2 п.138.4 ст. 138 Податкового кодексу України, за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, а саме: занижено суму податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету, на суму 1182,56 грн., в т.ч. по періодам: 2011 рік - 5,55 грн., 2012 рік - 947,81 грн., 2013 рік - 229,20 грн.
- пп. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п.198.4, абз. "г" п.198.5, п. 198.6 ст. 198, п.200.1, п.200.2 ст. 200, п.201.1, п.201.2, п. 201.7 ст.201 Податкового кодексу України, а саме: за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року встановлено заниження ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету, всього у сумі 6385 грн., в т.ч. по періодах: серпень 2011 року - 2681 грн., вересень 2011 року - 1460 грн., жовтень 2011 року - 13 грн., грудень 2011 року - 712 грн., вересень 2012 року - 267 грн., грудень 2013 року - 1252 грн.
На підставі вказаного акту контролюючим органом винесено податкові повідомлення - рішення від 16.05.2014 року, а саме:
Вказані рішення оскаржувались позивачем до Головного управління Міндоходів у Житомирській області та Міністерства доходів і зборів України.
Рішенням Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 19.06.2014 року за №8734/К-С/10-205 про результати розгляду первинної скарги (а.с.7-10) та рішенням Міністерства доходів і зборів України від 08.07.2014 року за №4576/2/44-44-10 скарги суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 залишено без задоволення, а спірні податкові повідомлення - рішення без змін.
Щодо податкового повідомлення - рішення Житомирської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Житомирській області від 16.05.2014 року №, то суд зазначає таке.
В акті перевірки зазначено, що спірним рішенням позивачу збільшено суму грошового зобов"язання за платежем податок на доходи фізичних осіб в зв"язку з тим, що ФОП ОСОБА_1 до складу витрат включено суми витрат:
- документально не підтверджених, первинні документи відсутні у розмір 325 грн. в т.ч. по періодам: 2011 рік - 25 грн., 2012 рік - 300 грн.
- по податку на додану вартість у розмірі 24 грн., в т.ч. 2011 рік - 12 грн., 2012 рік - 12 грн.
- пов"язаних з отриманим у 2010 році доходом у сумі 1288,80 грн. в т.ч. по періодам: 2012 рік - 1288,80 грн.
- суми пені за рішенням відповідних державних органів, суду, які підлягають сплаті платником податку у розмірі 1000 грн., в т.ч. по періодам 2013 рік - 1000 грн.
- не пов"язаних з господарською діяльністю фізичної особи підприємця і не відноситься до витрат операційної діяльності у сумі 528 грн., в т.ч. по періодам 2013 рік - 528 грн.
Щодо зазначеного в акті перевірки, що позивачем у 2011 році до складу витрат включено витрати в сумі 25 грн. та витрати по інформаційним послугам отриманим від ДП "Мій Дім" у сумі 300 грн. (а.с.22), які документально не підтвердженні, то в судовому засіданні позивач пояснив, що у нього, дійсно не збереглись первинні документи по цим господарським операціям.
Відповідно до ст. 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Отже, суд прийшов до висновку, що податковим органом правомірно застосовані санкції щодо цих господарських операцій приватного підприємця в сумі 48,75 грн. та нараховано штраф в сумі 12,19 грн. (розрахунок а.с.109).
Щодо зазначеного в акті перевірки (а.с. 22-23), що ФОП ОСОБА_1 неправомірно у 2011 році та 2012 році до складу витрат включено витрати по ПДВ у загальній сумі 24 грн., то позивач визнав, що помилково включив суми ПДВ до складу витрат.
Відповідно до пп. 138.1.1 п. 138.1 Податкового кодексу України, витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку, витрати банківських установ.
Згідно п. 177.3. ст. 177 Податкового кодексу України, для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).
Отже, суд прийшов до висновку що податковим органом правомірно застосовані санкції щодо цих господарських операцій приватного підприємця в сумі 3,60 грн. та нараховано штраф в сумі 0,90 грн. (розрахунок а.с.109).
Щодо зазначеного в акті (а.с.23) перевірки про неправомірне включення позивачем до складу витрат суми витрат, пов"язаних з отриманим у 2010 році доходом у сумі 1288,80 грн. в т.ч. по періодам: 2012 рік - 1288,80 грн., то суд зазначає таке.
Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 у 2012 році до складу витрат включено заборгованість зі сплати страхових внесків за липень - грудень 2010 року у сумі 1288,80 грн. згідно виконавчого листа 1848/12 від 16.03.2011 року, яка стягнута до бюджету 27.12.2012 року.
Відповідно до пп. 138.1.1 п. 138.1 Податкового кодексу України, витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.
Відповідно до п. 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.
За таких обставин, оскільки позивачем до складу витрат у 2012 році включено суму страхових внесків за липень - грудень 2010 року, то суд приходить до висновку про правомірність нарахування податковим органом санкції щодо цих господарських операцій приватного підприємця в сумі 193,32 грн. та нараховано штраф в сумі 48,33 грн. (розрахунок а.с.109).
Щодо включення до складу витрат суми пені за рішенням відповідних державних органів, суду, які підлягають сплаті платником податку у розмірі 1000 грн., то суд зазначає таке.
Встановлено, що ФОП ОСОБА_1 у 2013 році до складу витрат включено суму пені по єдиному соціальному внеску на заборгованість зі сплати страхових внесків у сумі 1000 грн. згідно рішення Управління Пенсійного фонду України в Житомирському районі Житомирської області від 31.03.2013 року.
Відповідно до п.138.10.4 п.138.10 ст. 138 Податкового кодексу України, до складу інших витрат включаються, зокрема, суми нарахованих податків та зборів, установлених цим Кодексом (крім тих, що не визначені в переліку податків та зборів, встановлених цим Кодексом), єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, відшкодування Пенсійному фонду України сум фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", сум фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", різниці між сумою пенсії, призначеної за Законом України "Про наукову і науково-технічну діяльність", та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, на яку має право особа, які згідно із законодавством фінансуються за рахунок коштів підприємств, установ, організацій в обов`язковому порядку, а також інших обов`язкових платежів, встановлених законодавчими актами, за винятком податків та зборів, передбачених підпунктами 139.1.6 і 139.1.10 статті 139 цього Кодексу, та пені, штрафів, неустойки, передбачених підпунктом 139.1.11 статті 139 цього Кодексу.
Згідно пп.139.1.11 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат суми штрафів та/або неустойки чи пені за рішенням сторін договору або за рішенням відповідних державних органів, суду, які підлягають сплаті платником податку.
За таких обставин, оскільки позивачем до складу витрат включено суму пені, яка не являється об"єктом оподаткування, то суд приходить до висновку про правомірність нарахування податковим органом санкції щодо цих господарських операцій приватного підприємця в сумі 150 грн. та нараховано штраф в сумі 37,50 грн. (розрахунок а.с.109).
Щодо зазначеного в акті перевірки (а.с.23) про включення до складу витрат суми витрат по господарським операціям з ФОП ОСОБА_2 , які, на думку податкового органу, не пов"язані з господарською діяльністю фізичної особи підприємця, у сумі 528 грн., то суд зазначає таке.
Судом встановлено, що між ФОП ОСОБА_2 (Виконавець) та ФОП ОСОБА_1 (Замовник) укладено договір №11 від 10.06.2011 року на включення до інтернет-каталогу та створення сайту - проспекту фірми (а.с.94).
Пунктом 1.1 вказаного договору передбачено, що Виконавець зобов"язується виконати комплекс послуг по включенню до інтернет-каталогу та сторенню сайту - проспекту фірми Замовника у відповідності з умовами , наведеними в технічному завданні, погодженому із Замовником, а Замовник зобов"язується прийняти та оплатити надані послуги відповідно до умов даного договору.
За умовами вказаного договору Сайт - проспект - динамічно оновлюваний інформаційний інтернет-ресурс, створений за допомогою програмного забезпечення Виконавця, на якому розміщується інформація Замовника і який доступний для перегляду користувачами Інтернету за адресою: htt://bauchemie.zt.ua.
Пунктом 2.1.2 договору передбачено, що Виконавець зобов"язується додати інформацію Замовника до інтернет - каталогу, створити сайт - проспект фірми Замовника відповідно до Технічного завдання та надати програмне забезпечення для доступу до панелі редагування сайту - проспекту.
Ціна та умови оплати визначені 3 розділом договору.
Виконання умов вказаного договору підтверджується витягом із сайту - проспекту за вказаною вище електроною адресою та актом здачі - прийняття робіт (надання послуг) від 26 березня 2013 року (а.с.96).
Згідно витягу встановлено, що на сайті зазначені контактні дані позивача: його телефон, Е-mail та адреса офіса (згідно договору оренди нежитлового приміщення від 01.04.2014 року (а.с.97), що дає змогу ідентифікувати Замовника даного сайту.
Згідно акту здачі - прийняття робіт (надання послуг) Виконавцем надані Замовнику послуги з технічної підтримки сайту - проспекту фірми на період 01.03.2013 - 01.03.2014 (а.с.93).
В судовому засіданні позивач пояснив, що сайт використовується в рекламних цілях для просування продукції на ринку послуг. Наведене відповідачем не спростовано.
Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської діяльності.
Відповідно до п.177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Пунктом 14.1.36. ст. 14 Податкового кодексу України передбачено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
За таких обставин, судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 у 2013 році правомірно на підставі первинних документів по господарським операціям з ФОП ОСОБА_2 включено до складу витрат послуги технічної підтримки сайту - проспекту фірми у сумі 528 грн.
З огляду на вище викладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що податкове повідомлення - рішення Житомирської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Житомирській області від 16.05.2014 року № підлягає скасуванню в частині нарахованого податку в сумі 79,20 грн. та застосованих штрафних санкцій в сумі 19,80 грн. (розрахунок а.с.109). В іншій частині податкове повідомлення-рішення є правомірним.
Щодо податкового повідомлення-рішення Житомирської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Житомирській області від 16.05.2014 року № , то суд зазначає таке.
В акті перевірки зазначено, що ФОП ОСОБА_1 до складу податкового кредиту включено суми податку на додану вартість в розмірі 267 грн., по послугам (часткове відшкодування витрат, пов"язаних з наданням технічних роз"яснень по використанню продукції), які не використовувались в оподаткованих операціях у межах господарської діяльності платника податку, в т.ч. по контрагентах: ТОВ Мапеі Україна (а.с.29).
Встановлено, що ФОП ОСОБА_1 являється дистриб"ютором товарів, які випускаються ТОВ Мапеі Україна, що не заперечується відповідачем.
З метою удосконалення роботи ТОВ Мапеі Україна проводився технічний семінар на тему "Восстановление и структурное крепление бетона" в головному офісі Мапеі в Мілані з 22.06.2012 року по 27.06.2012 року (а.с.122). Оплата за участь в семінарі складала 1600 грн.
Позивач в судовому засіданні пояснив, що згідно рахунку на оплату №20 від 24.04.2012 року (а.с.99) приватним підприємцем була проведена оплата за проведення семінару (податкова накладна № 412 від 28.04.2012 року (а.с.108), та підтверджена актом надання послуг №1405 від 28.04.2012 року (а.с.98).
Відповідно до п. 198.1. ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, в тому числі, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
Суд зазначає, що підставою для формування податкового кредиту є належним чином оформлена податкова накладна за умови реального здійснення господарської операції.
Згідно п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Пунктом 198.6 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов`язання, контролюючий орган має доводити недобросовісність платника податків. Будь-яких беззаперечних та достатніх доказів, які б могли свідчити про недобросовісність позивача при формуванні сум податкового кредиту відповідачем - суб`єктом владних повноважень, суду не надано.
За таких обставин, суд приходить до висновку, про безпідставність висновків контролюючого органу щодо нарахування податку за зазначеною господарською операцією позивача.
Щодо зазначеного в акті перевірки, що підприємцем включено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість в розмірі 1252 грн., по товарах, які не використовувались в оподаткованих операціях у межах господарської діяльності платника податку та відсутність у складі залишків товарів на кінець перевіряємого періоду, станом на 31.12.2013 року, у тому числі, по періодам грудень 2012 року - 1252 грн. (а.с.30), суд зазначає таке.
Згідно акту перевірки встановлено, що сума податку 1252 грн. визначалась на підставі визначеної податковим інспектором націнки на товар за кожен рік з урахуванням залишків товарів на початок і кінець перевіряємого періоду. Розрахунок залишків товарів проводився лише на підставі оборотно-сальдової відомості по рахунку 281 (а.с.115-121).
В судовому засіданні суду першої інстанції був допитаний в якості свідка головний державний ревізор - інспектор ОСОБА_3 , яка пояснила, що методологічні способи визначення різниці між торговою націнкою товарів та залишком їх на складі відсутні. Зазначила, що інвентаризація на складі позивача не проводилась.
Відповідно до ч.1 ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Судом встановлено, що контролюючим органом при визначенні залишків товарів на складі приватного підприємця не проводилась інвентаризація, не досліджувався жоден первинний документ, зазначена в акті націнка на ТМЦ визначена на розсуд перевіряючого інспектора без врахування дійсної націнки на товари згідно первинних документів на отримання та продаж товарів та прайс-листів на товари (а.с.124-132). Висновки, викладені в акті перевірки, ґрунтуються лише на суб"єктивних припущеннях перевіряючого.
В акті перевірки не зазначеного, а в судовому засіданні відповідачем не пояснено, по яких господарських операціях, з якими контрагентами господарські операції не пов"язані з господарською діяльністю позивача.
На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що позивачем правомірно включено до податкового кредиту суми податку на додану вартість в розмірі 267 грн., по господарським взаємовідносинам з ТОВ Мапеі Україна.
Щодо зазначеного в акті перевірки, що ФОП ОСОБА_1 включено до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість по податковим накладним, оформленим з порушенням вимог чинного законодавства у сумі 4866 грн., в тому числі по періодам: серпень 2011 року - 2681 грн., вересень 2011 року 1460 грн., жовтень 2011 року - 13 грн., грудень 2011 року - 712 грн. (а.с.30).
Підставою для такого висновку податкового органу стало те, що в податкових накладних по господарським операціям з ТОВ Мапеі Україна, ТОВ Сіка Україна відсутній код УКТЗЕД про імпортованому товару.
Суд зазначає, що в акті перевірки та в судовому засіданні податковим органом не ставився під сумнів факт постачання товарів по господарським операціям позивача із зазначеними вище контрагентами та реальність здійснення господарських операцій згідно вказаних в акті перевірки податкових накладних.
Згідно п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Пунктом 198.6 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Згідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Суд вважає за необхідне зазначити, що окремі недоліки податкових накладних самі по собі не можуть бути безумовною підставою для позбавлення таких документів сили податкового і бухгалтерського документа, а відтак висновок контролюючого органу про завищення позивачем податкового кредиту, лише з формальних підстав є неправомірним та суперечить вимогам статті 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», якою встановлено превалювання сутності над формою, тобто, операції повинні обліковуватися відповідно до їх сутності, а не лише виходячи із юридичної форми.
При цьому, суд зазначає, що нова форма податкової накладної затверджена наказом ДПА України від 01.11.2011 року №1379, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.11.2011 року за №1333/20071 і набув чинності з 16.12.2011 року. В новій формі податкової накладної код товару згідно УКТ ЗЕД зазначається в графі 4 "Код товару згідно УКТ ЗЕД".
За таких обставин, з урахуванням того, що факт реальності операцій з постачання ТМЦ підтверджено належними документами та не заперечується відповідачем, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно включено до складу суми податкового кредиту суму податку на додану вартість у розмірі 4866 грн.
На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що податкове повідомлення - рішення Житомирської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Житомирській області від 16.05.2014 року № є неправомірним та підлягає скасуванню в повному обсязі, а податкове повідомлення - рішення від 16.05.2014 року № підлягає скасуванню в частині суми 79,20 грн. та нарахованої на цю суму штрафної санкції в розмірі 19,80 грн.
Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції. Постанова суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів уважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а підстави для задоволення апеляційної скарги Житомирської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Житомирської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "18" листопада 2014 р. без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Г.І. Майор

судді: Є.В.Одемчук

С.М. Шевчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "06" лютого 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.
1- в справу:
2 - позивачу/позивачам: Суб"єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1 в/ч

АДРЕСА_1 - відповідачу/відповідачам: Житомирська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Житомирській області м-н Перемоги,2,м.Житомир,10014
4-третій особі: - ,