Справа № 824/3146/14-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 р. м. Чернівці Справа № 824/3146/14-а

Чернівецький окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Левицького В.К.,

за участю секретаря судового засідання Граматовича М.І.,

представників сторін:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - Базюка Ю.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до Чернівецької обласної державної адміністрації

про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на публічній службі.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Чернівецької обласної державної адміністрації (далі - відповідач), в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Чернівецької обласної державної адміністрації №246-ос від 13.10.2014 р.; поновити його на посаді директора Департаменту економічного розвитку Чернівецької обласної державної адміністрації.

Позов вмотивовано тим, що 14.10.2014 р. розпорядженням голови Чернівецької обласної державної адміністрації №246-ос від 13.10.2014 р. його звільнено з посади директора Департаменту економічного розвитку і торгівлі обласної державної адміністрації згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Оскільки фактично жодної реорганізації структурних підрозділів облдержадміністрації не проводилось, оптимізації її структури не здійснювалося, скорочення чисельності або штабу працівників структурних підрозділів не відбулося, а тому спірне розпорядження є протиправним і підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідачем до суду подано письмові заперечення проти позову, відповідно до яких, вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить суд у задоволенні позову відмовити повністю, зазначаючи, що внаслідок проведення оптимізації структури Чернівецької облдержадміністрації припинено діяльність Департаменту економічного розвитку і торгівлі. Позивач персонально попереджався про заплановане вивільнення у зв'язку з реорганізацією, а також у відповідності до трудового законодавства йому пропонувалась вакантна посада начальника відділу з питань регуляторної, адміністративної політики та розвитку підприємництва управління з питань регуляторної, промислової політики та розвитку підприємництва Департаменту економічного розвитку. Оскільки позивач займав посаду директора реорганізованого Департаменту, то відповідно до КЗпП України його звільнення допускається без згоди виборного органу первинної профспілкової організації. Тобто Чернівецькою облдержадміністрацією дотриманні всі вимоги трудового законодавства під час звільнення ОСОБА_3

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити та надав пояснення аналогічні викладеним у запереченнях проти позову.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

Як підтверджується матеріалами справи та трудовою книжкою серії НОМЕР_1, з 21.12.1998 р. ОСОБА_3 працював державним службовцем в Чернівецькій обласній державній адміністрації на різних посадах, а з 22.08.2012 р. по 14.10.2014 р. - на посаді директора Департаменту економічного розвитку і торгівлі Чернівецької державної адміністрації (Т.2 а.с. 130-142).

Судом встановлено, що на підставі розпорядження Чернівецької обласної державної адміністрації № 158-р від 30.04.2014 р. «Про скорочення чисельності працівників та оптимізацію структури обласної державної адміністрації» (зі змінами згідно розпорядження № 219-р від 23.05.2014 р.) припинено діяльність структурного підрозділу обласної державної адміністрації (юридичної особи публічного права) - Департаменту економічного розвитку і торгівлі Чернівецької обласної державної адміністрації з чисельністю 41 штатна одиниця шляхом реорганізації (поділу) на:

- Департамент економічного розвитку Чернівецької обласної державної адміністрації з чисельністю 25 штатних одиниці на базі майна та коштів Департаменту економічного розвитку і торгівлі Чернівецької обласної державної адміністрації;

- управління міжнародного співробітництва та інвестицій Чернівецької обласної державної адміністрації (далі - Департамент) з чисельністю 17 штатних одиниці на базі майна та коштів Департаменту економічного розвитку і торгівлі Чернівецької обласної державної адміністрації, а також коштів Департаменту суспільних комунікацій (Т. 1 а.с. 7-9, 67-68).

Дослідженням розпорядження Чернівецької обласної державної адміністрації № 158-р від 30.04.2014 р. «Про скорочення чисельності працівників та оптимізацію структури обласної державної адміністрації» (з урахуванням внесених змін) встановлено, що підпунктами 1, 3 та 4 п. 7 цього розпорядження зобов'язано керівників структурних підрозділів, що припиняються: невідкладно утворити комісії з припинення діяльності структурних підрозділів; забезпечити у встановленому порядку виконання комплексу організаційно-кадрових заходів, пов'язаних із змінами, зазначеними у пункті 1 цього розпорядження; забезпечити вивільнення працівників з наданням їм гарантій та компенсацій відповідно до чинного законодавства. Крім того, вказаним розпорядженням (з урахуванням внесених змін) затверджено структуру обласної державної адміністрації граничною чисельністю 467 одиниць, в т.ч. апарату облдержадміністрації 87 одиниць, Департаменту економічного розвитку 25 одиниць, а управління міжнародного співробітництва та інвестицій - 17.

Пунктом 4 цього розпорядження також установлено, що утворені, згідно з цим розпорядженням, структурні підрозділи Чернівецької обласної державної адміністрації є юридичними особами та правонаступниками майнових та інших прав і обов'язків припинених структурних підрозділів обласної державної адміністрації.

На виконання п. 1 розпорядження обласної державної адміністрації від 30.04.2014 р. № 158-р, наказом Департаменту економічного розвитку і торгівлі Чернівецької обласної державної адміністрації від 12.05.2014 р. № 36 утворено комісію з припинення діяльності державної бюджетної установи «Департаменту економічного розвитку і торгівлі Чернівецької обласної державної адміністрації» та затверджено її склад (Т.2 а.с. 167-169, 170 -171).

У зв'язку з реорганізацією Департаменту економічного розвитку і торгівлі Чернівецької обласної державної адміністрації, 12.05.2014 р. голова Чернівецької обласної державної адміністрації персонально попередив позивача про заплановане вивільнення із займаної посади, що підтверджується підписом позивача від 12.05.2014 р. та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні (Т. 2 а.с. 31).

Інформацію про заплановане масове вивільнення працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці до Чернівецького міського центру зайнятості подано відповідачем 16.05.2014 р., згідно якої посада директора Департаменту економічного розвитку і торгівлі Чернівецької обласної державної адміністрації також передбачається вивільненню (Т.2 а.с. 160).

Згідно п. 1 Положення про Департамент економічного розвитку Чернівецької обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови Чернівецької обласної державної адміністрації від 20.06.2014 р. № 281-р., Департамент є структурним підрозділом обласної державної адміністрації, що утворюється головою обласної державної адміністрації, є підзвітним та підконтрольним голові обласної державної адміністрації, Міністерству економічного розвитку і торгівлі України і забезпечує виконання покладених на нього завдань. Пунктом 8 цього Положення передбачено, що Департамент очолює директор Департаменту, який призначається на посаду і звільняється з посади головою обласної державної адміністрації, згідно із законодавством про державну службу, за погодженням з Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, в установленому законодавством порядку (Т. 1 а.с. 10, 11-15).

09.07.2014 р. головою Чернівецької обласної державної адміністрації затверджено штатний розпис Департаменту економічного розвитку Чернівецької обласної державної адміністрації на 2014 р., який вводиться з 09.07.2014 р. в кількості 25 штатних одиниць, а 21.08.2014 р. штатний розпис управління міжнародного співробітництва та інвестицій з чисельністю 17 штатних одиниці, який вводиться з 18.08.2014 р. (Т. 2 а.с. 65, 66).

26.08.2014 р. директор Департаменту економічного розвитку ОСОБА_4. направив на адресу Чернівецької обласної державної адміністрації лист, в якому повідомив про наявність п'яти вакантних посад в Департаменті економічного розвитку, та вважав за доцільне запропонувати позивачу посаду начальника відділу з питань регуляторної, адміністративної політики та розвитку підприємництва управління з питань регуляторної, промислової політики та розвитку підприємництва Департаменту економічного розвитку (Т.2 а.с. 38).

З матеріалів справи вбачається, що 01.09.2014 р. відповідачем було запропоновано позивачу вакантну посаду начальника відділу з питань регуляторної, адміністративної політики та розвитку підприємництва управління з питань регуляторної, промислової політики та розвитку підприємництва Департаменту економічного розвитку Чернівецької обласної державної адміністрації, від якої останній відмовився, що підтверджується його підписом. Цим же листом проінформовано позивача про те, що обласна державна адміністрація оголосила конкурс на заміщення вакантних посад (Т. 2 а.с. 37).

Дослідженням вказаного листа встановлено, що конкурс на заміщення вакантних посад оголошено по наступних посадах: заступника директора Департаменту-начальника управління економічного і соціального розвитку Департаменту економічного розвитку Чернівецької обласної державної адміністрації; заступника директора Департаменту-начальника управління з питань регуляторної, промислової політики та розвитку підприємництва Департаменту економічного розвитку Чернівецької обласної державної адміністрації; заступника начальника управління-начальника відділу міжнародного, транскордонного співробітництва та європейської інтеграції управління міжнародного співробітництва та інвестицій Чернівецької обласної державної адміністрації; заступника начальника управління - начальника відділу зовнішньоекономічної та інвестиційної діяльності управління міжнародного співробітництва та інвестицій Чернівецької обласної державної адміністрації.

04.09.2014 р. голова Чернівецької обласної державної адміністрації звернувся із листом до Міністерства екологічного розвитку і торгівлі України про погодження звільнення ОСОБА_3 з посади директора Департаменту економічного розвитку і торгівлі Чернівецької обласної державної адміністрації відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, у зв'язку з реорганізацією Департаменту економічного розвитку і торгівлі обласної державної адміністрації (Т.2 а.с. 127).

За результатами розгляду вказаного листа, 13.10.2014 р. Міністерство екологічного розвитку і торгівлі України надало погодження щодо звільнення позивача з посади директора Департаменту економічного розвитку і торгівлі Чернівецької обласної державної адміністрації за умови дотримання вимог трудового законодавства (Т. 2 а.с. 128).

13.10.2014 р. розпорядженням № 246-ос Чернівецької обласної державної адміністрації, звільнено 14.10.2014 р. ОСОБА_3 з посади директора Департаменту економічного розвитку і торгівлі Чернівецької обласної державної адміністрації у зв'язку з реорганізацією Департаменту економічного розвитку і торгівлі Чернівецької обласної державної адміністрації. Цим же розпорядженням зобов'язано Департамент провести повний розрахунок із позивачем та виплатити грошову компенсацію за 63 календарних дні невикористаної відпустки та вихідну допомогу в розмірі середньомісячної заробітної плати (Т. 2 а.с. 158).

З вказаним розпорядженням позивач ознайомився 14.10.2014 р. та цього ж дня отримав трудову книжку. Вказані обставини сторонами не заперечувалось та підтверджується матеріалами справи (Т. 2 а.с. 158 на звороті, 159).

Вважаючи розпорядження про звільнення протиправним, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов необхідно задовольнити частково з таких міркувань.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

До публічної служби у встановлених випадках відноситься державна служба. Так, за змістом ст. 1 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII) державна служба - це професійна діяльність осіб, що займають посади в державних органах та їх апараті з метою практичного виконання завдань і функцій держави та одержують зарплату за рахунок державних коштів.

Віднесення служби до державної, тобто публічної, можливе, якщо це: професійна діяльність осіб, які її обіймають, здійснюється на основі Конституції, законів та інших нормативно-правових актів, за змістом полягає у виконанні завдань та функцій держави, оплачується з державних коштів.

Суд зазначає, що служба позивача на посаді директора Департаменту економічного розвитку і торгівлі обласної державної адміністрації відноситься до публічної служби, відтак спірні правовідносини сторін підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють у державних органах та їх апараті, визначено в Законі № 3723-XII.

Згідно ст. 17 Закону № 3723-XII громадяни України, які вперше зараховуються на державну службу, приймають Присягу. Державний службовець підписує текст Присяги, який зберігається за місцем роботи. Про прийняття Присяги робиться запис у трудовій книжці.

Як видно з матеріалів справи, позивач 21.12.1998 р. прийняв Присягу державного службовця, про що зроблено запис в трудовій книжці.

Приписи Закону № 3723-XII передбачають можливість поширення на службові відносини трудового законодавства. У зв'язку з цим, суд виходить з того, що при вирішенні публічного спору пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Оскільки норми спеціального закону (Закон № 3723-XII) не регулюють питання розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, суд застосовує у спірних правовідносинах норми трудового законодавства.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 51 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Підставами припинення трудового договору згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Частиною 4 ст. 36 КЗпП України встановлено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з положеннями ст. 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що розірвання трудового договору з працівником має супроводжуватися наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених КЗпП України, а також дотриманням установлених вимог при вивільненні працівника (попередження за 2 місяці про наступне вивільнення, врахування переважного права на залишення на роботі, наявність скорочення чисельності або штату працівників, змін в організації виробництва і праці тощо). Ці норми кореспондуються з конституційним правом громадянина на захист від незаконного звільнення (ст. 43 Конституції України). Крім того, наведені вище положення ч. 4 ст. 36 КЗпП України встановлюють, що звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 зазначеного Кодексу можливе у випадку скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно судової практики Верховного Суду України ліквідація (реорганізація) юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація (реорганізація) юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується (реорганізується), є недостатнім. У зв'язку з цим при вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права, про ліквідацію (реорганізацію) яких було прийнято рішення, судам належить крім перевірки дотримання трудового законодавства щодо таких працівників з'ясовувати реальність такої ліквідації (реорганізації) із врахуванням вищенаведеного.

Оскільки правовий акт, що став підставою для ліквідації (реорганізації), та наступне звільнення працівника з цієї підстави взаємопов'язані, перевірці підлягають законність як такого правового акта, так і процедури звільнення. Тому, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, мають перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам, у тому числі, чи прийняті вони з метою, з якою це повноваження надано.

Судом встановлено, що розпорядженням Чернівецької обласної державної адміністрації № 158-р від 30.04.2014 р. «Про скорочення чисельності працівників та оптимізацію структури обласної державної адміністрації» (зі змінами згідно розпорядження № 219-р від 23.05.2014 р.) з метою забезпечення виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2014 р. № 91 «Деякі питання діяльності державних адміністрацій» та оптимізації структури Чернівецької обласної державної адміністрації припинено діяльність структурного підрозділу обласної державної адміністрації (юридичної особи публічного права) Департаменту економічного розвитку і торгівлі Чернівецької державної адміністрації з чисельністю 41 штатна одиниця шляхом реорганізації (поділу) на: Департамент економічного розвитку Чернівецької державної адміністрації з чисельністю 25 штатних одиниці та управління міжнародного співробітництва та інвестицій Чернівецької державної адміністрації з чисельністю 17 штатних одиниці.

Положеннями вищенаведеної постанови Кабінету Міністрів України установлена гранична чисельність працівників Чернівецької обласної державної адміністрації у кількості 492 штатних одиниць, у т.ч. 112 штатних одиниць працівників її апарату.

Матеріалами справи підтверджується, станом на 01.04.2014 р. чисельність працівників Чернівецької обласної державної адміністрації складала 490 штатних одиниць, в т.ч. 87 штатних одиниць працівників апарату (Т. 2 а.с. 62).

Приводячи існуючу чисельність працівників облдержадміністрації до чисельності встановленої Кабінету Міністрів України, відповідач прийняв розпорядження № 158-р від 30.04.2014 р. «Про скорочення чисельності працівників та оптимізацію структури обласної державної адміністрації» (зі змінами згідно розпорядження № 219-р від 23.05.2014 р.), яким затвердив структуру обласної державної адміністрації у кількості 467 одиниць, в т.ч. апарат облдержадміністрації - 87 одиниць, Департаменту економічного розвитку - 25 одиниць, а управління міжнародного співробітництва та інвестицій - 17.

Таким чином, розпорядження № 158-р від 30.04.2014 р. «Про скорочення чисельності працівників та оптимізацію структури обласної державної адміністрації» (зі змінами згідно розпорядження № 219-р від 23.05.2014 р.) прийнято відповідачем без врахування мети, з якою це повноваження йому було надано. Зокрема, постанова Кабінету Міністрів України не передбачала скорочення чисельність працівників Чернівецької обласної державної адміністрації до 467 одиниць. На момент прийняття зазначеного розпорядження чисельність працівників Чернівецької обласної державної адміністрації відповідала вимогам постанови Кабінету Міністрів України № 91.

Суд звертає увагу на те, що кількість штатних одиниць в новостворених Департаменті економічного розвитку облдержадміністрації та управління міжнародного співробітництва та інвестицій облдержадміністрації, на одну штатну одиницю перевищує штатну чисельність реорганізованого Департаменту економічного розвитку і торгівлі Чернівецької державної адміністрації. Вказана обставина також підтверджується службовою запискою начальника відділу кадрової роботи та нагород апарату облдержадміністрації від 22.07.2014 р. (Т.1 а.с. 6).

Дослідженням Положень про Департамент економічного розвитку і торгівлі облдержадміністрації та новоутвореного Департаменту економічного розвитку облдержадміністрації встановлено, що основні завдання реорганізованого Департаменту відповідають основним завданням, що стоять перед новоутвореним Департаментом.

Також суд констатує, що в новоутворених двох структурних підрозділів не відбулися зміни у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Так, після реорганізації на посадах обох структурних підрозділів залишилися працювати ті ж самі працівники, за виключенням позивача та двох працівників реорганізованого Департаменту, які звільнені на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Зокрема, як вбачається із матеріалів справи, 21 працівника переведено у Департамент економічного розвитку облдержадміністрації, а 12 - в управління міжнародного співробітництва та інвестицій облдержадміністрації.

Дослідженням витребуваних письмових доказів, а саме: особових справ ОСОБА_3 та ОСОБА_4 встановлено, що посада директора новоутвореного Департаменту позивачу не пропонувалася, хоча він мав переважне право на залишення на роботі та претендувати на зайняття вакантної посади директора новоутвореного Департаменту. Однак відповідачем згідно розпорядження № 152-ос від 01.07.2014 р. на посаду директора новоутвореного Департаменту призначено виконувачем обов'язки ОСОБА_4, звільнивши його в порядку переведення з посади заступника директора Департаменту - начальника управління транскордонного співробітництва та зовнішньоекономічної діяльності Департаменту економічного розвитку і торгівлі Чернівецької обласної державної адміністрації (Т.3 а.с. 86). В подальшому, після проходження стажування, 01.08.2014 р. ОСОБА_4 призначено на посаду директора Департаменту економічного розвитку облдержадміністрації (Т. 3 а.с. 88, 91).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що при поділі Департаменту економічного розвитку і торгівлі Чернівецької обласної державної адміністрації скорочення чисельності та штатів не мало місце, відповідно реорганізація структурного підрозділу реально не відбулася.

Доводи представника відповідача щодо змін, які відбулися в оптимізації структури Чернівецької облдержадміністрації, суд не бере до уваги оскільки вони не стосуються новоутворених Департаменту економічного розвитку Чернівецької обласної державної адміністрації та управління міжнародного співробітництва та інвестицій Чернівецької обласної державної адміністрації.

Оскільки юридичний факт змін в організації виробництва і праці новостворених Департаменту та управління відсутній, який є підставою для звільнення працівника відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суд вважає, що відповідач всупереч наведених норм Кодексу, незаконно звільнив позивача з посади директора Департаменту економічного розвитку і торгівлі облдержадміністрації.

Стосовно дотримання відповідачем вимог ст.ст. 40 та 492 КЗпП України суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч. 1 та 3 ст. 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» містяться роз'яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення ч. 1 ст. 40, ч. 1 та 3 ст. 492 КЗпП України суд дійшов висновку, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Вказана позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладені в постанові від 01.10.2013 р. у справі № 21-319а13.

Проте, зазначене зобов'язання Чернівецька обласна державна адміністрація не виконала, і відповідно трудові гарантії позивача як працівника порушені. Зокрема, розглядаючи вказаний спір судом встановлено, що 12.05.2014 р. відповідач персонально попередив позивача про заплановане вивільнення із займаної посади. Разом з тим, відповідач одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці не запропонував позивачу жодної наявної вакантної посади, яку він міг обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

З матеріалів справи видно, що тільки 01.09.2014 р. відповідачем було запропоновано позивачу вакантну посаду начальника відділу з питань регуляторної, адміністративної політики та розвитку підприємництва управління з питань регуляторної, промислової політики та розвитку підприємництва Департаменту економічного розвитку Чернівецької обласної державної адміністрації. Як вказував в судовому засіданні представник позивача, оскільки запропонована вакантна посада не була рівнозначною посадою, яка б відповідала його рівню кваліфікації та продуктивності праці, позивач від неї відмовився, що підтверджується підписом. Наявні на той час вакантні посади відповідач не пропонував позивачу, а тільки повідомив про оголошення конкурсу на заміщення чотирьох вакантних посад.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач звільнив позивача без дотримання вимог ст. ст. 40 та 49 КЗпП України.

З урахуванням досліджених письмових доказів, судом також встановлено, що відповідачем при звільненні позивача не враховано вимоги ст. 42 КЗпП України щодо його переважного права залишення на роботі, оскільки ОСОБА_3 протягом останніх десяти років займав керівні посади структурних підрозділів облдержадміністрації, що входять до сфери діяльності Міністерства економіки України, є «Заслуженим економістом України» та позитивно характеризується. Тобто, позивач, мав переважне право на залишення на роботі та претендувати на зайняття вакантної посади директора новоутвореного Департаменту.

Зважаючи на наведені вище норми права та встановлені по справі обставини, суд приходить до висновку, що позивача звільнено незаконно, тому оскаржуване розпорядження № 246-ос від 13.10.2014 р. винесено протиправно, без врахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, з порушенням вимог трудового законодавства та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

У разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Одночасно орган, який розглядає трудовий спір, визнає працівника таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 цього Кодексу (ст. 2401 КЗпП України).

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 19 постанови від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», дія трудового договору працівника продовжується у випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. При ліквідації підприємства (установи, організації) правила п. 1 ст. 40 КЗпП України можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

Аналізуючи наведене, суд дійшов висновку, що встановлена законодавством можливість ліквідації (реорганізації) державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідовується (реорганізовується), не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої (реорганізованої) установи. При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 27.05.2014 р. у справі № 21-108а14 та від 28.10.201 р. у справі № 21-484а14.

При виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд також враховує висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 21.05.2014 р. у справі № 6-33цс14, відповідно до яких закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в ч. 1 ст. 235 та ст. 2401 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов'язаний поновити працівника на попередній роботі.

Оскільки позивач не був працевлаштований в новоутвореному Департаменті економічного розвитку Чернівецької обласної державної адміністрації, а звільнення його з раніше займаної посади відбулося із порушенням установленого законом порядку, тому позовна вимога щодо його поновлення на посаді директора новоутвореного Департаменту не підлягає задоволенню.

Проте, суд вважає за необхідне застосувати у спірних правовідносинах вимоги ч. 2 ст. 11 КАС України, відповідно до яких суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

На підставі наведеного, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача є поновлення його на раніше займаній посаді директора Департаменту економічного розвитку і торгівлі облдержадміністрації.

Згідно із п. 2 та 3 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби. Відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України та ч. 1 ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно.

Враховуючи висновок суду про протиправність розпорядження Чернівецької обласної державної адміністрації № 246-ос від 13.10.2014 р. про звільнення позивача, та беручи до уваги вимоги ст. 256 КАС України, ст. 235 КЗпП України, ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження», позивача необхідно поновити на посаді директора Департаменту економічного розвитку і торгівлі облдержадміністрації, допустивши рішення в частині поновлення на роботі до негайного виконання.

На переконання суду, внесення 14.01.2015 р. до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців запису про припинення юридичної особи публічного права Департаменту економічного розвитку і торгівлі облдержадміністрації не є перешкодою для поновлення порушеного права позивача та не виключає обов'язку відповідача вжити заходів щодо працевлаштування позивача за його згодою на посаді, яка рівнозначна (рівноцінна) раніше зайнятій посаді директора Департаменту економічного розвитку і торгівлі облдержадміністрації.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 3 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб'єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Відповідно до положень, закріплених ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів належними засобами доказування правомірність прийнятого розпорядження стосовно звільнення ОСОБА_3 із займаної посади, а тому вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню, а позивач поновленню на раніше займаній посаді директора Департаменту економічного розвитку і торгівлі облдержадміністрації.

Інші доводи сторін суд не бере до уваги, оскільки вони не спростовують протиправність оскаржуваного розпорядження та незаконність звільнення позивача із займаної посади.

Частина 1 ст. 94 КАС України визначає, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Оскільки, згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач був звільнений від сплати судового збору за подання даного позову, судові витрати (судовий збір), відповідно до ст. 94 КАС України, стягненню з відповідача не підлягають.

У процесі розгляду справи не виявлено інших фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 43 та 129 Конституції України, ст. ст. 69, 71, 94, 158, 160 - 163 та 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Чернівецької обласної державної адміністрації №246-ос від 13.10.2014 р.

3. Поновити ОСОБА_3 на раніше займаній посаді директора Департаменту економічного розвитку та торгівлі обласної державної адміністрації з 14 жовтня 2014 р.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Порядок та строки набрання постановою законної сили та оскарження.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 254 КАС України постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова, згідно ст. 186 КАС України, може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено та підписано судом 03 лютого 2015 р.

Суддя В.К. Левицький