Справа № 826/5251/14
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/5251/14 Головуючий у 1-й інстанції: Данилишин В.М. Суддя-доповідач: Аліменко В.О.
У Х В А Л А

Іменем України

29 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Аліменка В.О.

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

при секретарі Таран А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Хім Торг» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Хім Торг» до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про визнання протиправним та скасування рішення відповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Хім Торг» звернулись до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів, в якому просили визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів від 20 лютого 2014 року № 100260001/2014/200027/2.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2014 року в задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою Постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати в повному обсязі Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2014 року. Свої вимоги апелянт аргументує тим, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у справі доказами, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем, як покупцем, та Indexmark Limited, як продавцем, 18 листопада 2013 року укладено договір № 1-13, за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність покупця товар (поліетилен), а покупець - прийняти та оплатити його.

На підставі договору № 1-13 позивачем вчинені дії, направлені на здійснення митного оформлення товару.

За митною декларацією № 100260001/2014/134547 позивачем визначено митну вартість товару за основним методом - ціною договору.

Для митного оформлення товару позивачем надано відповідачу копії: договору № 1-13; додаткової угоди від 18 листопада 2013 року № 01/13HDPE до договору № 01-13; інвойсу від 18 листопада 2013 року № HDPE-13-01НТ; декларацій про походження товару від 18 листопада 2013 року № HDPE-13-01HT; коносаменту від 23 січня 2014 року № B/L No.20-KR; міжнародних автомобільних накладних від 17 лютого 2014 року, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 100260001/2014/00039.

При цьому, як встановлено судом першої інстанції, при дослідженні наданих позивачем документів для розмитнення товару відповідачем виявлено, що митна вартість імпортованого товару не може бути визначена за ціною договору у зв'язку з тим, що надані позивачем документи містять розбіжності. Позивачем для митного оформлення товару не надано відповідачу: страхові документи, а також документи, які містять відомості про вартість страхування (страховий поліс); банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару та підтверджують факт попередньої оплати за товар.

Згідно з п. 5.2 договору № 1-13, п. 9 додаткової угоди № 01/13HDPE, покупець здійснює попередню оплату за товар у розмірі 20% на рахунок продавця. Залишок суми у розмірі 80 % покупець зобов'язується сплатити на рахунок продавця не пізніше 10 календарних днів до заходу судна у порт.

До того ж, в інвойсі не зазначено умови оплати за товар.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії відповідача щодо коригування митної вартості товару є законними та такими, що відповідають чинному законодавству, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

Вирішуючи вказаний спір колегія суддів апеляційної інстанції зважає на таке.

Основним нормативно-правовим актом, яким врегульовані спірні правовідносини є Митний кодекс України від 13.03.2012 року №4495-VI (далі - Митний кодекс України, МК України).

Відповідно до статті 49 цього Кодексу, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість товарів використовуються для: нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки (стаття 50 МК України).

Згідно із статтею 52 вказаного Кодексу, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Частиною 1 ст. 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 54 Митного кодексу України, митний орган під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 53 Митного кодексу України передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Частиною 2 цієї статті перелічені документи, які підтверджують митну вартість товарів:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Колегія суддів зауважує, що позивачем було подано відповідачу копії: договору № 1-13; додаткової угоди від 18 листопада 2013 року № 01/13HDPE до договору № 01-13; інвойсу від 18 листопада 2013 року № HDPE-13-01НТ; декларацій про походження товару від 18 листопада 2013 року № HDPE-13-01HT; коносаменту від 23 січня 2014 року № B/L No.20-KR; міжнародних автомобільних накладних від 17 лютого 2014 року, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 100260001/2014/00039.

Відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Відповідно до пункту 2 частини 6 статті 54 вказаного Кодексу, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів (ч. 1 ст. 55 МК України).

За правилами статті 264 Митного кодексу України, якщо митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу, чи з порушенням інших вимог Митного кодексу України, митний орган відмовляє у прийнятті такої митної декларації (ч. 11 ст. 264).

У статті 57 вказаного Кодексу закріплені правила застосування методів визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту. Згідно з ч. 1 цієї статті, митна вартість визначається за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Приписами 2 - 5 частин статті 57 МК України встановлено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Підстава для незастосування основного методу визначення митної вартості товару передбачена ч.2 ст. 58 МК України. Так, відповідно до вказаної правової норми метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

З урахуванням профілю ризику спрацьованого АСАУР (перевірка правильності визначення митної вартості товарів), аналізу інформації, що міститься у поданих до митного оформлення документах, перевірки цінової інформації на товари, які ввозились на митну територію України та міститься у ЄАІС ДМСУ, консультації з декларантом, у відповідності до п.2.2 наказу Міністерства Фінансів України від 30.05.12 №631 та ст.53 МКУ декларанту Товариству з обмеженою відповідальністю «Хім Торг» в електронному виді (повідомлення декларанту) до митної декларації було запропоновано надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, а саме: страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (страховий поліс), банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, а також підтверджують факт попередньої оплати за товар відповідно до пункту 5.2 контракту від 18.11.2013 року №1-13. Також, в інвойсі від 18.11.2013 року № HDPE-13-01НТ не зазначено умови оплати за товар.

Відповідно до п.1, 3 ч.1 ст. 266 МКУ, декларант зобов'язаний здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом, надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач, проігнорувавши своє право подати додатково витребувані документи, закріплене в ч.3 ст.53 МКУ, 20.02.2014 року у електронному повідомленні зазначив, що з підвищенням митної вартості не згоден, всі необхідні документи, що вимагаються для підтвердження митної вартості, були надані безпосередньо з ВМД та просив здійснити оформлення відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до позиції Верховного Суду України, зазначену ним у постанові від 15 жовтня 2013 року № 21-270а13 про те, що наявність у ЄАС інформації про іншу митну вартість ідентичних або аналогічних товарів може бути підставою для витребування у декларанта додаткових документів для підтвердження митної вартості.

Таким чином, неподання додаткових документів, згідно витребуваного переліку, позбавляють митний орган можливості підтвердити заявлену митну вартість товарів. Внаслідок цього визначення митної вартості здійснювалось відповідно до вимог статті 57 Митного кодексу України шляхом послідовного використання методів визначення митної вартості.

Для застосування другорядних методів визначення митної вартості щодо ідентичних та подібних, товарів згідно зі статями 59 та 60 Митного кодексу України, необхідно мати інформацію для порівняння ціни продажу ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів в Україну. Зазначеними статями Митного кодексу України чітко визначено, що саме розуміється під ідентичними та подібними (аналогічними) товарами (частина друга статей 59, 60 Митного кодексу України), а також зазначені ознаки таких товарів, зокрема, фізичні характеристики, якість та репутація цих товарів на ринку, країна виробництва, виробник, наявність торгової марки.

Оскільки інформація, яка б відповідала вищезазначеним ознакам відсутня, то використання другорядних методів визначення митної вартості щодо ідентичних та подібних товарів згідно ст.ст.59-60 Митного кодексу України було неможливим.

Застосування другорядних методів на основі додавання та віднімання (можуть застосовуватися у будь-якій послідовності за вимогою декларанта) передбачає наявність інформації: щодо продажу (відчуження) оцінюваних, ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів на митній території України; про вартість товарів, які оцінюються, надану виробником або від його імені, яка повинна складатися із сум: вартості матеріалів та витрат, понесених виробником при виробництві оцінюваних товарів; обсягу прибутку та загальних витрат, що дорівнює сумі, яка звичайно відображається при продажу товарів того ж класу або виду, що й оцінювані товари, які виготовляються виробниками у країні експорту для експорту в Україну; загальних витрат при продажу в Україну з країни вивезення товарів того ж класу або виду.

Інформація для застосування зазначених методів у відповідача була відсутня, позивачем в ході консультацій не надано будь-яких відомостей, а відповідач не володіє інформацією щодо продажу (відчуження) товарів на митній території України, оскільки не здійснює контроль за товарами після їх митного оформлення та випуску у вільний обіг.

Крім того, в ході розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свою позицію представник позивача посилався на митну декларацію №807100001/2014/001349, яка міститься в матеріалах справи щодо аналогічних товарів (а. с. 55), вказуючи при цьому, що відповідно до даної декларації митний орган мав можливість розмитнити товари за основним чи другорядними методами, а не застосовувати резервний (шостий) метод.

Однак, як зазначив представник позивача, вказану митну декларацію, Товариство з обмеженою відповідальністю «Хім Торг», не подавало до митного органу, а була подана лише до суду першої інстанції під час розгляду справи.

Таким чином, при вирішенні вказаного спору, посилання представника позивача на дану декларації №807100001/2014/001349 (а. с. 55), колегія суддів до уваги не приймає.

Отже, з наведених підстав вбачається, що митним органом було правомірно здійснено послідовний перехід від першого методу (за ціною договору) до шостого (резервного) методу визначення митної вартості задекларованого позивачем товару.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята судом відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись, ст.ст. 2, 41, 160, 196, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Хім Торг» на Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2014 року - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення Постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма

(Повний текст Ухвали виготовлений 03 лютого 2015 року)

.

Головуючий суддя Аліменко В.О.

Судді: Безименна Н.В.

Кучма А.Ю.