Справа № 826/4747/14
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" січня 2015 р. м. Київ К/800/48022/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Винокурова К.С.,

Головчук С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 травня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Державної виконавчої служби України про скасування постанов та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Державної виконавчої служби України про визнання протиправними та скасування постанов головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про відмову у відкритті виконавчих проваджень від 21.03.2014р. ВП №42616992, ВП №42616636; зобов'язання відповідача прийняти до виконання виконавчі документи, у прийнятті яких було відмовлено вищевказаними постановами, та відкрити за ними виконавчі провадження, а в разі встановлення факту вибуття стягувача, як сторони виконавчого провадження, - забезпечити звернення державного виконавця до суду із заявою про заміну такої сторони її правонаступником.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.05.2014р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.07.2014р., в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивачка звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просила рішення судів скасувати.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 26.12.2013р. Окружним адміністративним судом м.Києва видано виконавчі листи на виконання постанови Окружного адміністративного суду м.Києва від 16.05.2012р. у справі №2а-1957/12/2670, яка набрала законної сили 11.10.2012р. та якою адміністративний позов ОСОБА_4 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Міністерства юстиції України, Комісії з проведення ліквідації Державного Департаменту про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії задоволено: визнано протиправним та скасовано наказ Голови комісії з проведення ліквідації Державного департаменту з питань банкрутства від 27.12.2011р. №238-к; поновлено ОСОБА_4 на посаді начальника відділу нормативно-методологічного забезпечення у Державному департаменті з питань банкрутства Міністерства економіки України; стягнуто з Комісії з проведення ліквідації Державного департаменту з питань банкрутства на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час прогулу з 30.12.2011р. до дня поновлення на роботі.

Строк пред'явлення вказаних виконавчих документів до виконання визначено до 12.10.2013р.

Постановами головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 21.03.2014р. ВП №42616636 та ВП №42616992 відмовлено у відкритті виконавчих проваджень з огляду на приписи п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з пропуском строку пред'явлення виконавчого листа до виконання, виходячи з фактичної дати його видачі (26.12.2013р.) та зазначеного в ньому строку пред'явлення до виконання (12.10.2013р.) й непоновлення останнього у встановленому порядку (постанова ВП №42616636) та додатково на норми п.8 ч.1 ст.26 названого Закону й обставину припинення Державного департаменту з питань банкрутства (постанова ВП №42616992).

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено вимоги до виконавчого документа, однією з яких є строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно ж зі ст.22 вказаного Закону виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для: 1) виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення; 2) виконання рішень комісій по трудових спорах - з дня видачі посвідчення на примусове виконання рішення; 3) інших виконавчих документів з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом.

Таким чином, строк пред'явлення до виконання виконавчого листа, виданого на виконання рішення суду, становить один рік, перебіг якого розпочинається з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Пропуск же особою такого строку відповідно до п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Проте, встановивши, що постанова Окружного адміністративного суду м.Києва від 16.05.2012р. у справі №2а-1957/12/2670 набрала законної сили 11.10.2012р., строк пред'явлення до виконання виданих 26.12.2013р. на її підставі виконавчих листів, зазначений в останніх, визначений до 12.10.2013р., а також, що ці виконавчі листи були подані до органу виконавчої служби 17.03.2014р., тобто з пропуском річного строку, встановленого для їх пред'явлення до виконання, суди попередніх інстанцій у рішеннях дійшли протилежного висновку, зазначивши, що такий строк позивачкою не пропущений.

При цьому, будь-яких мотивів з посиланням на обставини та законодавчі норми, які б були підставою для такого висновку, - не навели.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу й на те, що незважаючи на такий висновок, суди відмовили позивачці в задоволенні позову, що в цілому свідчить як про помилковість, так і суперечливість позиції судів при оцінці питання законності оскаржених постанов в частині такої підстави для відмови у відкритті органом державної виконавчої служби виконавчого провадження, як пропуск позивачкою строку пред'явлення виконавчих листів до виконання.

Що ж до іншої підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження, якою керувався державний виконавець при винесенні постанови ВП №42616992 від 21.03.2014р., посилаючись на приписи п.8 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», - припинення Державного департаменту з питань банкрутства, то суди, оцінивши таку обставину як законну підставу для вчинення такої дії, не звернули уваги на те, що в поданих позивачкою до виконання виконавчих листах боржником визначено іншу особу - Комісію з проведення ліквідації Державного департаменту з питань банкрутства, а отже дійшли передчасного висновку щодо законності дій органу ДВС.

Крім того, судові рішення не містять мотивів та висновків по суті викладених позивачем у позові вимог щодо зобов'язання відповідача прийняти до виконання виконавчі документи, у прийнятті яких було відмовлено постановами головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 21.03.2014р. ВП №42616992 та ВП №42616636 й відкрити за ними виконавчі провадження, а в разі встановлення факту вибуття стягувача, як сторони виконавчого провадження, - забезпечити звернення державного виконавця до суду із заявою про заміну такої сторони її правонаступником.

Відповідно до статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За правилами частини 2 статті 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зважаючи на те, що допущені судами першої та апеляційної інстанцій порушення норм процесуального права не можуть бути усунуті судом касаційної інстанції, який процесуальним законом позбавлений можливості досліджувати докази і встановлювати обставини, судові рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, якому слід дослідити вищевказані обставини і прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 травня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2014 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Пасічник С.С.

Винокуров К.С.

Головчук С.В.