Справа № 813/5292/13-а
Суддя: Качмар В.Я.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

813/5292/13-а

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді – Качмара В.Я.,

суддів – Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участі секретаря – Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м.Львова на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2013 року в справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м.Львова до Товариства з додатковою відповідальністю «БАЗА СПЕЦТЕХНІКИ» про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2013 року Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м.Львова (далі - УПФ) звернулося до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «БАЗА СПЕЦТЕХНІКИ» (далі - ТДВ) про стягнення заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій за 2011-2012 роки та січень-травень 2013 року, покликаючись на те, що підприємством підлягають відшкодуванню вказані витрати Пенсійного фонду України (далі - ПФУ) у відповідності до Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-IV) та «Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України», затвердженою постановою правління ПФУ від 19.12.2003 №21-1 (далі - Інструкція).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2013 року в справі №813/5292/13-а у задоволенні заявленого позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржило УПФ, яке покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову якою задовольнити позов. У поданій апеляційній скарзі вказує, що у підприємства може бути відсутній обов’язок щодо відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, лише за умови, що такі призначені у відповідності до ст.100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон №1788-ХІІ), проте у даному випадку працівники відповідача не здобули повного пільгового стажу до 01.01.1992, а тому таким пенсія призначена у відповідності до ст.13 Закону №1788-ХІІ, а відтак підприємство повинно відшкодовувати витрати пенсійного органу у відповідності до отриманих розрахунків.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не вправі вимагати відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій за період трудового стажу працівника, набутого до 01.01.1992.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими з таких міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ТДВ є платником збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, а тому у відповідності до Закону №1058-IV, Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №400/97-ВР), УПФ надсилались відповідачу розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій призначених відповідно до п.«б-з» ст.13 Закону №1788-ХІІ за 2011-2012 роки та за період з січня по травень 2013 року.

Не погодившись із такими діями ТДВ, позивач звернувся до суду із цим адміністративним позовом.

Обов'язок з відшкодування відповідних витрат УПФ встановлено Законом №400/97-ВР.

Згідно з абз.4 п.1 ст.2 Закону №400/97-ВР для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, крім тих, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку, об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «б» - «з» ст.13 Закону №1788-ХІІ до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого ст.12 цього ж Закону.

Абзацом 3 п.1 ст.4 Закону №400/97-ВР встановлено ставка збору у розмірі 100 відсотків від об'єкта оподаткування, визначеного абз.4 п.1 ст.2 цього Закону.

Обов'язок відшкодування витрат з виплати пенсій, призначених за ст.13 Закону №1788-ХІІ передбачений п.2 Прикінцевих положень Закону №1058-IV, за правилами якого пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами Закону №1058-IV в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом №1788-ХІІ. У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до ст.27 та з урахуванням норм ст.28 Закону №1058-IV. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №1058-IV діяв Закон №400/97-ВР, абз.4 п.1 ст.2 якого передбачалось, що для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 ст.1 цього Закону, об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій призначених відповідно до пунктів «б» - «з» ст.13 Закону №1788-ХІІ.

Відповідно до абз.4 пп.1 цього ж пункту підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими й важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

Враховуючи, що положення абз.4 п.2 прикінцевих положень Закону №1058-IV є спеціальними щодо абз.3 п.2 прикінцевих положень цього ж Закону, апеляційний суд приходить до висновку про існування у відповідача обов'язку відшкодовувати органам ПФУ суми фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до пунктів «а», «б»-«з» ст.13 Закону №1788-ХІІ.

Пунктом 6.4. Інструкції визначено, що розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами надходження доходів органів Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 «Прикінцевих положень» Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Згідно п.6.8 Інструкції підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Як вбачається із матеріалів справи, надіслані УПФ розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно ч.2 Прикінцевих положень Закону №1058-IV, в частині пенсій, призначених відповідно до п.п. «б» - «з» ст.13 Закону №1788-ХІІ за 2011-2013 роки ТДВ отримано (а.с.7-17), однак у встановлений строк в повному обсязі не сплачено.

Наявність у працівника підприємства, по якому Пенсійним органом було виставлено розрахунки, призначеної пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.п.«б»-«з» ст.13 Закону №1788-ХІІ, відповідачем не заперечується та не спростовано.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що оскільки розрахунки відповідач отримав та не оскаржив (доказів протилежного не надано), то такі є узгодженими та обов'язковими для виконання і підлягають сплаті.

Що ж до висновків суду першої інстанції про відсутність права в УПФ вимагати відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій за період трудового стажу працівника, набутого до 01.01.1992, суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними та такими, що прийняті з грубим порушенням норм матеріального права.

Так, судом першої інстанції не враховано, що в силу вищенаведених норм права, відшкодуванню не підлягають лише витрати на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, на підставі ст.100 Закону №1788-ХІІ та лише за умови, якщо пенсіонери працювали на відповідних роботах до 01.01.1992, станом на цю дату набули права на отримання таких пенсій, та не продовжували працювати після 01.01.1992, а відтак розмежування періодів роботи до 1992 року та після є безпідставним.

При цьому, слід звернули увагу на те, що предметом розглядуваного позову є відшкодування витрат на виплату та доставку пільгової пенсії, яка вже призначена працівнику відповідача відповідно до п.«б»-«з» ст. 13 Закону №1788-ХІІ ще 02.01.2011.

Водночас, апеляційний суд зазначає, що заборгованість перед органами ПФУ з відшкодування витрат на виплату і доставку пільгових пенсій в силу положень ст.1 Закону №1058-IV не є недоїмкою із сплати страхових внесків, а тому пенсійні органи, звертаючись до суду з позовами про стягнення такої повинні додержуватися вимог ст.99 КАС України.

У відповідності до ч.2 ст.99 КАС України, для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, заборгованість підприємства із сплати фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій виникла в період з 2011 року по травень 2013 року, а тому враховуючи п.6.8 Інструкції перебіг строку звернення до суду у даному випадку для позивача розпочався 26.01.2011 (оскільки згідно наданого розрахунку (а.с.5) заборгованість за 2011 рік виникла в січні).

До адміністративного суду УПФ звернулося лише 11.07.2013, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду, передбаченого ст.99 КАС України в частині вимог за 2011-2012роки.

Відповідно до ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

УПФ не надано жодних доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску ним строку звернення до адміністративного суду в частині вимог за 2011-2012роки, а тому апеляційний суд приходить до висновку про те, що адміністративний позов в цій частині слід залишити без розгляду, оскільки такий подано із грубим порушенням встановленого ст.99 КАС України строку без поважних причин.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про підставність позовних вимог УПФ в частині стягнення заборгованості з ТДВ по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за січень-травень 2013 року в сумі 3161,47грн (згідно розрахунку (а.с.5).

З огляду на викладене, оскільки постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, то апеляційну скаргу належить задовольнити частково, а оскаржувану постанову слід скасувати та прийняти нову постанову.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м.Львова задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2013 року скасувати та прийняти нову постанову якою позов задовольнити частково.

Адміністративний позов Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м.Львова до Товариства з додатковою відповідальністю «БАЗА СПЕЦТЕХНІКИ» про стягнення заборгованості в частині позовних вимог за 2011 та 2012 роки включно залишити без розгляду.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «БАЗА СПЕЦТЕХНІКИ» на користь Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м.Львова заборгованість з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за січень-травень 2013 року в сумі 3161(три тисячі сто шістдесят одна) гривня 47 (сорок сім) копійок.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 30 січня 2015 року.