Справа № 825/3768/14
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/3768/14 Головуючий у 1-й інстанції: Кашпур О.В. Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
У Х В А Л А

Іменем України

03 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Василенка Я.М., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку ст. 41 КАС України апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Міндоходів у Чернігівській області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Міндоходів у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування вимоги та рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - Позивач, ФОП ОСОБА_2) звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Міноходів у Чернігівській області (далі - Відповідач, ДПІ у м. Чернігові) про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату недоїмки №Ф-012 від 16.07.2014 року та рішення № від 30.10.2014 року про застосування штрафних санкцій.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.12.2014 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що Відповідач, встановивши в ході перевірки відсутність порушень з боку Позивача податкового законодавства в частині обрахування чистого доходу, не зміг довести, яким чином ФОП ОСОБА_2 було занижено розмір єдиного внеску.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. При цьому посилається на те, що суд першої інстанції виніс оскаржуване рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Наголошує на тому, що судом першої інстанції не були належним чином досліджені всі наявні у матеріалах справи докази, що призвело до прийняття неправильного рішення.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явились, а тому справа розглядалась у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ст. 41 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Вирішуючи вказану справу, суд першої інстанції встановив, що у червні - липні 2014 року працівниками ДПІ у м. Чернігові на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 77.4 ст. 77 ПК України, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування №21-5 та відповідно до направлень від 18.06.2014 року №1827 та №1826 проведено документальну планову виїзну перевірки ФОП ОСОБА_2 з питань достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року. У ході перевірки податковим органом було виявлено порушення Позивачем: ст. 44, п. 85.2 ст. 85, п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу, а саме не надано на перевірку книги обліку доходів та витрат за період з 01.01.2011 року по 31.08.2011 року та за період з 01.07.2013 року по 31.12.2013 року; пп. 2 п. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», внаслідок чого занижено суму доходу, на який нараховується єдиний соціальний внесок, в розмірі 108 214,55 грн. Результати перевірки зафіксовані в акті від 16.07.2014 року №1685/17/НОМЕР_1. На підставі викладених в акті перевірки висновків Відповідачем 16.07.2014 року винесено вимогу №Ф-012 про сплату боргу з єдиного соціального внеску у розмірі 37 550,42 грн.; 29.07.2014 року рішення № про застосування штрафних санкцій за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску у розмірі 2 936,43 грн.

За наслідками адміністративного оскарження рішенням ДФС України від 24.10.2014 року №2532/К/99-99-10-01-07-15 частково задоволено скаргу ФОП ОСОБА_2 - скасовано рішення від 29.07.2014 року №, а вимогу від 16.07.2014 року №Ф-012 - залишено без змін. Крім того, ДФС України було зобов'язано Відповідача винести нове рішення з урахуванням вимог чинного законодавства.

На виконання рішення Державної фіскальної служби України Відповідачем 30.10.2014 року прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 2 936,43 грн.

За результатами адміністративного оскарження вказаного рішення скарга ФОП ОСОБА_2 була залишена без задоволення рішенням ДФС України від 24.10.2014 року №2597/К/99-9-10-01-03-14.

Вирішуючи питання про правомірність оскаржуваних податкового повідомлення-рішення та рішення, суд першої інстанції встановив, що ФОП ОСОБА_2 у період з 01.01.2011 року по 31.03.2011 року перебував на спрощеній системі оподаткування. З другого кварталу 2011 року Позивач перебував на загальній системі оподаткування.

Згідно податкової декларації від 06.02.2012 року № про майновий стан і доходи за 2011 рік, сума чистого оподатковуваного доходу ФОП ОСОБА_2 за 2011 рік склала 202,59 грн. Зі змісту розрахунку до податкової декларації від 11.02.2013 року № про майновий стан і доходи за 2012 рік вбачається, що сума чистого оподатковуваного доходу Позивача складає 8 742,00 грн. У податкові декларації від 05.02.2014 року № про майновий стан і доходи за 2013 року з урахуванням уточнюючої декларації від 02.06.2014 року № зазначено, що сума чистого оподатковуваного доходу склала 10 394,00 грн.

При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції, згідно висновків, викладених в акті перевірки на стор. 14 (а.с. 23), перевіркою правильності визначення чистого оподатковуваного доходу не встановлено його заниження або завищення, чим не порушено ст. 177 ПК України.

Поряд з іншим, судом першої інстанції встановлено, що зі змісту акту перевірки вбачається, що податковим органом виявлено заниження Позивачем чистого доходу за: серпень 2011 року на 131,60 грн., за жовтень 2011 року на 6 507,72 грн., за листопад 2011 року на 1 993,16 грн., за січень 2012 року на 566,85 грн., за лютий 2012 року на 12 324,55 грн., за квітень 2012 року на 7 267,27 грн., за липень 2012 року на 5 301,52 грн., за серпень 2012 року на 17 632,00 грн., за вересень 2012 року на 2 197,00 грн., за грудень 2012 року на 3 747,00 грн., за лютий 2013 року на 18 352,00 грн., за травень 2013 року на 5 343,47 грн., за серпень 2013 року на 10 176,02 грн., за вересень 2013 року на 7 186,34 грн. та за грудень 2013 року на 19 488,00 грн. та його завищення за грудень 2011 року на 1 004,00 грн., за березень 2012 року на 1 073,00 грн., за травень 2012 року на 1 094,00 грн., за червень 2012 року на 1 094,00 грн., за січень 2013 року на 1 147,00 грн., за березень 2013 року на 1 147,00 грн., за липень 2013 року на 1 147,00 грн., за жовтень 2013 року на 1 147,00 грн. та за листопад 2013 року на 1 147,00 грн.

Перевіркою правильності нарахування єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7%, встановлено порушення п. п. 5, 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме ФОП ОСОБА_2 внаслідок заниження чистого оподатковуваного доходу, на який нараховується єдиний внесок, з урахуванням максимальної величини, було занижено суму єдиного внеску на 37 550,42 грн.

Як вірно зазначив суд, згідно даних перевірки (таблиця № 24 стор. 19 акту перевірки) сума чистого доходу, на яку нараховується єдиний внесок, з урахуванням максимальної величини повинна становити за 2011 рік - 16 362,48 грн., за 2012 рік - 55 582,24 грн., за 2013 рік - 65 204,83 грн. Згідно стовпчика № 4 таблиці № 24 стор. 19 акту перевірки за даними перевірки сума чистого доходу, заявлена в податковій декларації ФОП ОСОБА_2 становить за 2011 рік - 13 498,34грн., за 2012 рік - 57 586,51 грн., за 2013 рік - 99 452,45 грн.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз приписів ст. 177 ПК України, ст. ст. 4, 7, 8, 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», прийшов до висновку, що оскільки Відповідачем не було встановлено завищення або заниження оподатковуваного доходу, підстави для донарахування єдиного соціального внеску були відсутні.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на наступне.

Зі змісту ст. ст. 162, 164 Податкового кодексу України вбачається, що платником податку на доходи фізичних осіб є, зокрема, фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи, базою оподаткування яких є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон) платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону розмір єдиного внеску для кожної категорії платників, визначених цим Законом, та пропорції його розподілу за видами загальнообов'язкового державного соціального страхування встановлюються з урахуванням того, що вони повинні забезпечувати застрахованим особам страхові виплати і соціальні послуги, передбачені законодавством про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; фінансування заходів, спрямованих на профілактику страхових випадків; створення резерву коштів для забезпечення страхових виплат та надання соціальних послуг застрахованим особам; покриття адміністративних витрат із забезпечення функціонування системи загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Приписи ч. 11 ст. 8 Закону визначають, що єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Абзацом 1 пункту 2 ч. 1 ст. 7 Закону передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

З наведеного випливає, що розмір єдиного внеску обраховується виходячи з розміру доходу (прибутку), отриманого від господарської діяльності фізичної особи-підприємця, що підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб.

Відтак, зважаючи на те, що у ході перевірки ДПІ у м. Чернігові не було встановлено порушень Позивачем правил визначення чистого оподатковуваного доходу (прибутку), визначених ст. 177 ПК України, судова колегія повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність у Відповідача правових підстав для збільшення ФОП ОСОБА_2 грошового зобов'язання зі сплати єдиного соціального внеску.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із наведеними висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Міндоходів у Чернігівській області - залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Міндоходів у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування вимоги та рішення - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на судові рішення подається у порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Я.М. Василенко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Шурко О.І.

Василенко Я.М.