Справа № 826/15016/14
Суддя: Кузьменко В. В.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Кузьменко В. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2015 року м. Київ

Колегія Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Кузьменко В. В.,

суддів Василенка Я. М., Степанюка А. Г.,

за участю секретаря Ліневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державного космічного агентства України про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 04.11.2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державного космічного агентства України (далі по тексту - відповідач, ДКА України), в якому просить суд визнати протиправними дії ДКА України щодо відмови у виплаті грошової допомоги та зобов'язати ДКА України здійснити виплату грошової допомоги в розмірі 10-ти місячних посадових окладів на момент виходу на пенсію з посади державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» на момент звільнення.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.11.2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права.

В засідання з'явився представник апелянта, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, перевіривши матеріали справи, доводи скарги та подані письмові заперечення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 202 КАС України, суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове, якщо встановить порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції й підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 перебував на державній службі. Наказом генерального директора Національного космічного агентства України «По особовому складу» від 01.11.2010 року №175-к заступника директора департаменту міжнародного співробітництва та європейської інтеграції-начальника відділу договірно-правової роботи та міжнародних організацій ОСОБА_2 звільнено з роботи 01.11.2010 року за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію відповідно до ст. 38 Кодексу законів про працю України.

26.12.2002 року згідно наказу начальника Київського ПГЗ-НКАУ позивачу на підставі пункту 41 наказу Міністра оборони України від 05.03.2001 року №75, постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом» ОСОБА_2 було виплачено вихідне грошове забезпечення у розмірі 19105,28 грн.

Так, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, 31.10.2010 року досяг граничного віку перебування на державній службі, встановленого ст. 23 Закону України «Про державну службу».

Позивачу було призначено до виплати грошову компенсацію за 36 календарних днів невикористаної чергової відпустки та додаткової відпустки державного службовця за період з 08.04.2004 року по 01.11.2010 року.

25.03.2014 позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату грошової допомоги в розмірі 10-ти місячних посадових окладів відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» у зв'язку із оформленням пенсії державного службовця, додавши при цьому довідку Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва від 19.03.2014 № 326/1-к про отримання ним пенсії за віком відповідно до вказаного Закону.

Листом від 24.07.2014 року № Ф-38/37 ДКА України повідомило про відмову у задоволенні вимог позивача, пославшись при цьому на лист Мінсоцполітики від 03.04.2014 року № 381/13/84-14, в якому зазначено, що якщо пенсійне забезпечення державного службовця на час звільнення встановлено відповідно до норм інших законів України, то зазначена грошова допомога не виплачується, разом з тим виплата такої грошової допомоги колишнім працівникам (пенсіонерам) при переході в подальшому на інший вид пенсії чинним законодавством не передбачена.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Конституційним судом України у рішенні від 26.11.2013 року №11-рп/2013 за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положення ч. 13 ст. 37 Закону України «Про державну службу» в системному зв'язку з положеннями п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України, ст. 21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» зазначено, що грошова допомога, передбачена вказаним законодавчим положенням (ч. 13 ст. 37 Закону № 3723), має разовий характер. Право на її одержання пов'язане з певним стажем роботи особи на посаді державного службовця та припиненням цієї роботи у зв'язку з виходом на пенсію державного службовця.

При цьому, як зазначає суд першої інстанції, при звільненні 01.11.2010 року з державної служби ОСОБА_2 на пенсію державного службовця не вийшов, а отримував пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII.

Таким чином, беручи до уваги позицію Конституційного суду України у рішенні від 26.11.2013 року № 11-рп/2013, суд першої інстанції дійшов висновку, що однією з обов'язкових підстав для виникнення права на одержання грошової допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів згідно частини 13 ст. 37 Закону України «Про державну службу», яка була чинною на момент звільнення позивача з державної служби, є припинення особою роботи на посаді державного службовця у зв'язку з її виходом на пенсію державного службовця.

Тобто, суд першої інстанції, вважає, що обов'язковою умовою виплати грошової допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів згідно частини 13 ст. 37 Закону України «Про державну службу» є вихід державного службовця на спеціальний вид пенсії - пенсію державного службовця.

Надаючи правову оцінку обставинам справи колегія суддів виходить з наступного.

Суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, регулює та визначає Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-XII.

Порядок призначення та виплати пенсійного забезпечення і грошової допомоги державним службовцям врегульовано статтею 37 даного Закону.

Так, на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку (частина 2 статті 37 Закону № 3723-XII).

Статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (у редакції, чинній на момент звільнення позивача з державної служби) передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення, зокрема, чоловіками 60 років.

Положеннями ч. 13 ст. 37 Закон України «Про державну службу» (у редакції, чинній на момент звільнення позивача з державної служби) встановлено, що державним службовцям у разі виходу на пенсію за наявності стажу державної служби не менше 10 років виплачується грошова допомога у розмірі 10 місячних посадових окладів.

У справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положення ч. 13 ст. 37 Закону України «Про державну службу» в системному зв'язку з положеннями п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України, ст. 21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», вирішуючи поставлені питання, Конституційний суд України, зазначив, зокрема, що право на одержання пенсії держслужбовців мають чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - страховий стаж), у тому числі стажу держслужби не менше десяти років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах держслужбовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад держслужбовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку (ч. 1 ст. 37 Закону № 3723).

Держслужбовцям у разі виходу на пенсію за наявності стажу державної служби не менше десяти років виплачується грошова допомога в розмірі десяти місячних посадових окладів (ч. 13 ст. 37 Закону № 3723).

Таким чином, грошова допомога в розмірі десяти місячних посадових окладів виплачується держслужбовцю за умови виходу на пенсію з посади державного службовця та наявності страхового стажу, у тому числі стажу держслужби не менше десяти років. Жодних додаткових умов для виплати грошової допомоги держслужбовцю у разі виходу його на пенсію в ч. 13 ст. 37 Закону № 3723 не встановлено, а тому колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо не виходу ОСОБА_2 на пенсію державного службовця, як на достатню підставу відмови у виплаті відповідачем грошової допомоги у розмірі десяти місячних посадових окладів.

Аналогічна позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду від 19.07.2011 року у справі № К-20813/08, від 07.02.2012 року у справі № К/9991/27207/11,від 22.01.2014 року у справі № К/9991/18448/12.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що статтею 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» від 09.04.1992 року №2262-XII (назва та редакція станом на момент звільнення позивача з військової служби) встановлено, що військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які звільняються зі служби, членам сімей відповідних категорій військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та пенсіонерам з їх числа, які втратили годувальника, виплачується допомога в порядку і розмірах, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

Даний Закон визначав умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України - військовослужбовців Збройних Сил України, Прикордонних військ України, Національної гвардії України, Управління охорони вищих посадових осіб України, інших військових формувань, що створюються Верховною Радою України, Служби безпеки України, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України та членів їх сімей, а також військовослужбовців колишніх Збройних Сил СРСР, органів державної безпеки і внутрішніх справ СРСР та членів їх сімей.

Пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (назва та редакція станом на момент звільнення позивача з військової служби) було передбачено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ при звільненні з військової служби або з органів внутрішніх справ виплачується грошова допомога у розмірі 5-місячного грошового забезпечення.

При ухваленні спірної постанови, суд першої інстанції зазначив, що при звільненні з державної служби 01.11.2010 року позивач не вийшов на пенсію державного службовця, а при звільненні з військової служби у 2002 році йому було виплачено вихідне грошове забезпечення, що, на думку суду першої інстанції, свідчить про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Тобто, суд першої інстанції в оскаржуваній постанові помилково порівняв грошову допомогу при звільненні з військової служби та виплату грошової допомоги при виході на пенсію державним службовцем, та поставив ці дві події у залежність одна від одної.

Даний висновок суду першої інстанції, як і аналогічне твердження відповідача, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а тому не приймається до уваги судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії чи прийнятті рішення.

Згідно із статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень суд перевіряє, чи вчинені вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією і законами України.

Докази, надані відповідачем, не підтверджують обставин, на які він посилається, заперечуючи проти позову.

З огляду на вищезазначене позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 159 КАС України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 8 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно ст. 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з ч. 1, ч. 6 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

В матеріалах справи знаходяться оригінали квитанції ПАТ «КБ «Приват Банк» №0.0.302259568.1 від 30.09.2014 року на суму 73,08 грн. про сплату ОСОБА_2 судового збору за подання позовної заяви та за подачу апеляційної скарги - квитанція ГУ Ощадбанку по м. Києву та області № 154 від 21.11.2014 року у сумі 36,54 грн.

На підставі викладеного , керуючись ст. ст. 8, 87, 94, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України, п. 2, 3, 4, 5, 6, 9 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 року № 7 колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.11.2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державного космічного агентства України про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.11.2014 року - скасувати та прийняти нову.

Визнати протиправними дії Державного космічного агентства України щодо відмови у виплаті грошової допомоги ОСОБА_2.

Зобов'язати Державне космічне агентство України здійснити виплату грошової допомоги в розмірі 10-ти місячних посадових окладів на момент виходу на пенсію з посади державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» на момент звільнення.

Стягнути з Державного бюджету на користь ОСОБА_2 судовий збір за подачу позовної заяви згідно платіжного доручення ПАТ «КБ «Приват Банк» №0.0.302259568.1 від 30.09.2014 року на суму 73,08 грн. та за подачу апеляційної скарги згідно квитанції ГУ Ощадбанку по м. Києву та області № 154 від 21.11.2014 року у сумі 36,54 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, тобто з 10.02.2015 року, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

А. Г. Степанюк

Повний текст постанови виготовлено 10.02.2015 року.

Головуючий суддя Кузьменко В. В.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.