Справа № 813/8265/14
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2015 року № 813/8265/14

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Сидор Н.Т.,

за участю секретаря судового засідання Бегей О.Р.,

позивач не прибула,

представника відповідача Клапчука Р.Я.,

треті особи не прибули,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління державної міграційної служби у Львівській області, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання протиправними дій та зобов'язання до вчинення дій,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління державної міграційної служби у Львівській області, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з наступними позовними вимогами:

- визнати протиправними діяння Червоноградського міського сектору Головного управління державної міграційної служби у Львівській області по зняттю ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з реєстрації у квартирі АДРЕСА_1;

- зобов'язати Головне управління державної міграційної служби у Львівській області поновити ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у реєстрації у квартирі АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що її та її повнолітніх дітей, що проживали з нею у квартирі АДРЕСА_1, без їхнього відома відповідачем знято з реєстрації місця проживання. Вважає, що зняття з реєстрації згідно чинного законодавства, можливе лише за умов подання її власної заяви про зняття особи з реєстрації місця проживання, яка подається особою або її законним представником, або за судовим рішенням, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. А відтак, оскільки таких підстав не існує, вважає що відповідач діяв неправомірно, просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечив, надав суду письмові заперечення проти позову, в котрих зазначає, що діяв в межах, у спосіб та у порядку передбаченому законом, так як зняття з реєстрації відбулось за заявою представника власника квартири, а відтак законних підстав для не зняття позивача та співмешканців з реєстрації місця проживання не було. Просив у задоволені позову відмовити, оскільки вважає, що такий заявлено безпідставно.

Треті особи в судове засідання не з'явилися, належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили, своєї позиції щодо заявленого позову суду не висвітлили.

Суд, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2 разом з своїми повнолітніми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають у квартирі АДРЕСА_1

Позивачу стало відомо, що її та її дітей відповідачем було знято з реєстрації місця проживання у зазначеній вище квартирі.

З цього приводу позивач звернулась з відповідним запитом до Червоноградського міського Головного управління державної міграційної служби у Львівській області та 19.11.2014 року листом №24/1669 отримала відповідь про те, що її та її синів за заявою громадянки ОСОБА_5, що діяла за дорученням ОСОБА_6, 03.09.2014 року знято з реєстрації як осіб, що втратили право на житло, в зв'язку з укладенням договору-купівлі продажу квартири.

Проте в той же час, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи наступні обставини, що передували зверненню позивача до відповідача, та зокрема і обставини, що передували зняттю позивача з реєстрації місця проживання.

Судом встановлено, що 04.02.2011 року між позивачем було укладено договір купівлі-продажу квартири, на підставі якого позивач ОСОБА_2 продала, а громадянка ОСОБА_6 купила квартиру АДРЕСА_1.

Сторони домовились про реєстрацію і проживання продавця у вищезазначеній квартирі та оплату всіх комунальних послуг до 04.08.2011 року.

Так, 03.09.2014 року ОСОБА_6 як новий власник квартири АДРЕСА_1, через свого представника по дорученню ОСОБА_5, звернулась до відповідача з заявою про зняття з реєстрації місця проживання належній їй на праві приватної власності зазначеної вище квартири позивача та інших співмешканців.

Як це свідчать матеріали справи, 03.09.2014 року позивача та співмешканців ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Червоноградським міським сектором Головного управління державної міграційної служби у Львівській області було знято з реєстрації місця проживання у квартирі АДРЕСА_1

Вирішуючи спір суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 20 статті 4 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року № 405/2011, Державна міграційна служба України відповідно до покладених на неї завдань, здійснює реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб, веде відповідні реєстраційні обліки.

Державна міграційна служба України здійснює свої повноваження безпосередньо та через головні управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управління, відділи (сектори) міграційної служби в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) (стаття 7 Положення).

Порядок реєстрації місця проживання (перебування) особи, зняття з реєстрації, регламентовано Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 року № 1382-IV та Порядком реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, який затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1077 від 22.11.2012 року та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 року за № 2109/22421.

Стаття 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначає місце проживання, як адміністративно-територіальну одиницю, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; реєстрацію - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.

Відповідно до приписів статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення:підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній, установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Аналогічні підстави зняття з реєстрації місця проживання особи передбачені Розділом ІІІ Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів.

Так, абз. 8 п. 3.1 Порядку № 1077, передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи, здійснюється з підстав права користування житловим приміщенням (закінчення строку дії договору оренди, найму, піднайму житлового приміщення, строку навчання в навчальному закладі (у разі реєстрації місця проживання в гуртожитку навчального закладу на час навчання), відчуження житла та інших визначених законодавством документів).

Серед юридичних фактів, що підпадають під підставу зняття з реєстрації місця проживання, передбачену абз. 8 Порядку, а саме з підстав права користування житловим приміщенням, законодавець наводить факт відчуження житла.

В абз. 9 п. 3.1 Порядку передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи з підстави, передбаченої абз. 8 п.3.1 Порядку, здійснюється за клопотанням уповноваженої особи закладу/установи або за заявою власника/наймача житла або їх законних представників.

Так, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходить з наступних міркувань.

Як уже зазначалось судом вище, позивач добровільно відчужила спірну квартиру громадянці ОСОБА_6 згідно договору купівлі-продажу квартири від 04.02.2011 року.

Статтею 204 ЦК України, закріплено презумпцію правомірності правочину, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З наведеного випливає, що правочин (договір) є правомірним, а отже й дійсним. Неправомірність (недійсність) правочину повинна бути прямо передбачена законом або встановлена рішенням суду, що набрало законної сили.

Зазначений договір, що засвідчує перехід права власності на квартиру до громадянки ОСОБА_6, на час розгляду справи судом не є недійсним. Докази протилежного матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод.

Стаття 7 Закону № 1382 та абзац 8 п. 3.1 Порядку № 1077, передбачають таку підставу зняття з реєстрації місця проживання особи, як з підстави права користування житловим приміщенням і як обставину, що підпадає під дану підставу для зняття, суд повторно зазначає, що законодавець серед іншого відносить факт відчуження житла.

Відповідно ОСОБА_6, як власник та добросовісний набувач придбаного в позивача житла, через свого представника і звернулась до відповідача з заявою про зняття позивача та її синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з реєстрації з придбаної ОСОБА_6 квартири.

А отже, з огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що відповідачем у відповідності до умов абз. 8, 9 п. 3.1 Порядку та ст. 7 Закону № 1382 було проведено зняття з реєстрації місця проживання позивача за заявою власника житла (квартири), так як мав місце факт відчуження такого. Підстав для не зняття відповідачем позивача з реєстрації місця проживання у відчуженій останнім квартири, судом не встановлено.

А відтак, позовні вимоги в частині визнання протиправними діяння Червоноградського міського сектору Головного управління державної міграційної служби у Львівській області по зняттю ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог в частині зобов'язання Головного управління державної міграційної служби у Львівській області поновити ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у реєстрації у квартирі АДРЕСА_1, то такі вимоги задоволенню теж не підлягають, оскільки матеріалами справи стверджується, що станом на 06.12.2014 року та на дату прийняття рішення у справі позивач та її сини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 поновлені відповідачем в реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, зазначене не заперечувалось позивачем в судовому засіданні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

А суд, згідно ст. 86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Оскільки під час судового розгляду відповідач повністю довів правомірність дій, що є предметом оскарження в даній справі, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволені позову повністю.

Щодо судових витрат, які були понесені позивачем, а саме сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу, то у відповідності до вимог ст. 94 КАС України, такі належить покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 7-11, 14, 69-72, 86, 87, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складено та підписано 09.02.2015 року.

Суддя Сидор Н.Т.