Справа № К/9991/23200/11-С
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" січня 2015 р. м. Київ К/9991/23200/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі суддів:

Чалого С.Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою Львівської митниці на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2011 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Хіміфарб" до Львівської митниці, Головного управління державного казначейства у м. Києві, третя особа представництво "Саламандр Індустрі Продукте Гмбх" в Україні про скасування довідки №18/28-11275 від 12.11.2008 року, зобов'язання розмитнити за ціною угоди згідно контракту, стягнення надмірно сплаченого платежу у розмірі 22 666, 89 грн. та зобов'язання перерахувати кошти, -

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся до суду з позовом до Львівської митниці, Головного управління державного казначейства у м. Києві та просив визнати незаконною та скасувати Довідку №18/28-11275 від 12.11.2008 року відділу контролю митної вартості та номенклатури, зобов'язати Львівську митницю розмитнити товар за методом 1-за ціною угоди згідно контракту №23-01/07 від 24 серпня 2007 року, стягнути з Львівської митниці на користь позивача 22 666,89 грн. надмірно сплачених платежів, зобов'язати Головне управління державного казначейства у м. Києві перерахувати на користь позивача 22 666,89 грн. та стягнути судові витрати.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2009 року в позові відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2011 року постанову суду першої інстанції скасовано, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, Львівська митниця звернулася з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, постанову суду першої інстанції залишити в силі.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю «Хіміфарб» згідно контракту №23-01/07 SIP від 24.01.2007 та Додатку №3 від 30.10.2008 року до контракту 11.11.2008 року ввезено на митну територію України партію вантажу - профіль конструкційний з ПВХ для виготовлення метало пластикових вікон, профілі з нелегованої сталі, комплектуючі з пластмаси, ущільнювачі, профілі з алюмінієвих сплавів, арматура, деталі кріплення, маркер.

Для підтвердження заявленої до оформлення митної вартості вищевказаного вантажу відповідачу були надані вантажна митна декларація №209000004.2008.021605 від 12.11.2008 року, облікова картка суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності №20900/01/08/100074 від 19.08.2008 року, контракт №23-01/07 SIP та додаток №3 від 30.10.2008 до контракту №23-01/07 SIP, рахунок-фактура (інвойс) 90089995 від 05.11.2008 року, накладна СМR бн від 05.11.2008 року, сертифікат про походження товару невизначеної форми С 11.11.2008 та інші некласифіковані документи.

Під час проведення митного оформлення 12.11.2008 року посадові особи підрозділу митного оформлення скерували запит у відділ контролю митної вартості та номенклатури Львівської митниці № 3279, з метою перевірки правильності визначення митної вартості вантажу 1,2,3,4,5,6,7, вказаного у ВМД №209000004/2008/021605 (спірне питання).

За наслідком розгляду даного запиту відділ контролю митної вартості та номенклатури Львівської митниці прийняв Довідку №18/28-11275 від 12.11.2008, відповідно до якої визначено митну вартість на товари 1-профіль конструкційний з ПВХ та 3-профіль з нелегованої сталі, які переміщувалися за вищевказаною ВМД, на товар 2,4-7 митну вартість було визнано за резервним методом.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з безпідставності позовних вимог.

Натомість задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про протиправність дій, а відтак і рішень відповідача.

Колегія суддів вважає такі висновки апеляційного суду помилковими та вбачає за доцільне зазначити таке.

Так, відповідно до ст. 259 Митного кодексу України, митна вартість товарів - це заявлена декларантом або визначена митним органом вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, яка обчислюється на момент перетинання товарами митного кордону відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 265 МК митний орган, що здійснює контроль за правильністю митної оцінки товарів з урахуванням положень цього Кодексу, має право приймати рішення про правильність заявленої декларантом митної вартості товарів.

Згідно зі статтею 266 МК визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, може здійснюватися за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Якщо митну вартість не може бути визначено за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною в кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари було продано в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митну вартість товарів не може бути визначено шляхом застосування попереднього методу.

Виходячи із зазначеного, колегія суддів вказує, що у разі незгоди Митниці із митною вартістю імпортованого товару, вона відповідно до вимог статті 266 МК зобов'язана провести процедуру консультацій, у ході яких мала б дійти висновків щодо застосування того чи іншого методу визначення митної вартості товарів, при цьому кожний наступний метод застосовується у разі неможливості застосування попереднього із наведенням відповідних аргументів.

У випадку якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Аналізуючи матеріали справи колегією суддів встановлено, що у митниці виникли обґрунтовані сумніви у достовірності заявленої митної вартості товару в зв'язку з чим і були витребувані додаткові документи.

Обов'язок суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності подати додаткові документи на вимогу митного органу встановлений ч.2 ст. 264 Митного кодексу України, а також пунктом 11 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1766 від 20.12.2006р. За ст. 267 МК України перший метод визначення митної вартості може бути використаний лише за умови, якщо дані, заявлені декларантом, підтверджені документально та є достовірними.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання зазначених норм посадовою особою відділу контролю митної вартості та номенклатури було вчинено запис на декларації митної вартості від 12.11.2008 року про необхідність подання додаткових документів, однак декларант позивача 12.11.2008 року не зміг подати жодних додаткових документів, про що свідчить запис у довідці про визначення митної вартості. У зв'язку з ненаданням позивачем додаткових документів, які б спростували сумніви митного органу щодо правильності визначення митної вартості товару, у митниці не було можливості застосувати митну вартість, визначену позивачем.

При визначенні митної вартості товару за другорядним методом митниця діяла відповідно до вимог ст. 266 МК України та мотивувала позивачу неможливість застосування попередніх методів визначення митної вартості товару.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2011 року не відповідає вимогам ст. 159 КАС України.

Виходячи з викладеного, Вищий адміністративний суд України зазначає, що постанова Львівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2009 року прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства і скасована апеляційним судом помилково.

Керуючись ст. ст. 222, 223, 226, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Львівської митниці задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2011 року скасувати, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2009 року - залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку ст.ст. 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: