Справа № 826/14141/14
Суддя: Грибан І.О.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

05 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючий-суддя Грибан І.О.

судді Беспалов О.О., Парінов А.Б.

за участі :

секретар с/з Печенюк Р.В.

пр-к апелянта Ліснюк Н.Д.

розглянув в судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про зобов'язати вчинити дії -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації в якому (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) просив:

визнати протиправним та скасувати пункт 3 розпорядження Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 24.12.2007 року №2240;

зобов'язати Святошинську районну в м. Києві державну адміністрацію поновити його у списку осіб, які мають право на позачергове отримання житла, як інваліда з дитинства в наслідок Чорнобильської катастрофи, за категорією: «сім'ї, що мають дітей інвалідів ЧАЕС» зі збереженням часу перебування на квартирному обліку та на пільговій категорії з 1999 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 листопада 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив оскаржувану постанову скасувати та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.07.1992 року представником Президента України у Ленінградському районі міста Києва видано розпорядження №266, яким ОСОБА_4, в складі родини з 3-х осіб (мати - ОСОБА_5, він та сестра), був зарахований на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов на загальних підставах.

21.08.1996 року розпорядженням Ленінградської районної державної адміністрації міста Києва №1147 родину ОСОБА_4 включено до списків першочергового забезпечення житлом для сімей, які виховують дітей-інвалідів.

Після проходження комісії позивачем в 1998 році був встановлений причинний зв'язок його інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи, в 1999 році ним отримано посвідчення № НОМЕР_1, вкладку серії НОМЕР_2 та отримано статус дитини, яка визнана інвалідом, інвалідність якої пов'язана з Чорнобильською катастрофою.

19.04.1999 року розпорядженням Ленінградської районної державної адміністрації міста Києва №532, відповідно до пункту 7 частини 3 статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», позивача разом з родиною включено до списків позачергового надання житла для сімей, які мають дітей-інвалідів, інвалідність яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, на підставі посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, серія «НОМЕР_3 від 17.11.1998 року.

У 2001 році позивачу за результатами обстеження комісією МСЕК встановлена 2 група інваліда з дитинства у зв'язку з аварією на ЧАЕС.

У 2006 році, після чергового обстеження комісією МСЕК встановлена 3 група інвалідності довічно, згідно довідки №004526.

Крім того, у пенсійному посвідченні серії НОМЕР_4 виданого 07.02.2005 року у графі вид пенсії зазначено - інвалід дитинства ЧАЕС.

24.12.2007 року розпорядженням Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації №2240 «Про квартирний облік громадян, які проживають в Святошинському районі міста Києва» (пп.3.57 п. 3) було внесено зміни до облікової справи і родині позивача змінено категорію обліку на «потерпілі в зв'язку з аварією на ЧАЕС (1 категорія)», при цьому збережено дату попередньої пільги - 19.04.1999 року (з часу включення до списку позачергового забезпечення житлом для сімей, які мають дітей-інвалідів, інвалідність яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою), з причин досягнення позивачем повноліття.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що розпорядження Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 24.12.2007 року №2240 поставило позивача у гірше становище стосовно реалізації права особи на отримання житла, оскільки призвело до зміни черговості позивача.

Колегія суддів, надаючи правову оцінку обставинам даної справи, звертає увагу на наступне.

Спірні правовідносини у даній справі регулюються положеннями Конституції України, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ, Житловим кодексом Української РСР, Закону України «Про місцеві державні адміністрації» від 09 квітня 1999 року №586-ХІV.

Відповідно до Конституції України та Житлового кодексу Української РСР кожен має право на житло.

Згідно з п. 7 ч. 3 ст. 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» потерпілим дітям, зазначеним у пунктах 1-6 статті 27 цього Закону, та їх батькам надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги - надання додаткової жилої площі у вигляді окремої кімнати дитині, яка стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи та потребує особливого догляду. Відсутність окремої кімнати є підставою для взяття на квартирний облік. Сім'ям, що мають дітей-інвалідів, надається право позачергового одержання жилих приміщень.

Відповідно до п.6 ст. 11 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які досягли повноліття, з числа зазначених у статті 27 цього Закону, та яким у дитячому віці встановлено причинний зв'язок інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи, за умови проходження переогляду у спеціалізованій медико-соціальній експертній комісії відповідно до частини п'ятої статті 17 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням Ленінградської районної державної адміністрації міста Києва 19.04.1999 року №532 позивача разом з родиною включено до списку осіб, які користуються правом позачергового отримання жилих приміщень «житло для сімей, які мають дітей-інвалідів, інвалідність яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою».

Однак, розпорядженням Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації № 2240 «Про квартирний облік громадян, які проживають в Святошинському районі міста Києва» (пп.3.57 п. 3) було внесено зміни до облікової справи і родині позивача змінено категорію обліку на «потерпілі в зв'язку з аварією на ЧАЕС (1 категорія)» у зв'язку з досягненням позивачем повноліття.

Згідно ст. 43 Житлового кодексу Української РСР громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення з державного житлового фонду та громадського житлового фонду надаються в порядку черговості. З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового та позачергового одержання жилих приміщень. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік.

Положеннями Житлового кодексу Української РСР врегульовано порядок перебування на обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов, і зняття їх із цього обліку, встановлено вичерпний перелік випадків, коли громадяни, що були взяті на облік, можуть бути зняті з нього.

Так, відповідно до ч. 2 с. 40 Житлового кодексу Української РСР громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення; 1 1) одноразового одержання за їх бажанням від органів державної влади або органів місцевого самоврядування грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення у встановленому порядку; 2) виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту; 3) припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР; 4) засудження до позбавлення волі на строк понад шість місяців, заслання або вислання; 5) подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік.

Також, відповідно до п. 25 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР від 11.12.1984, № 470, виконавчі комітети місцевих Рад народних депутатів, підприємства, установи, організації щороку в період з 1 жовтня по 31 грудня проводять перереєстрацію громадян, які перебувають на квартирному обліку, в ході якої перевіряються їх облікові дані. Виявлені зміни вносяться в облікові справи громадян і книгу обліку осіб, які перебувають у черзі на одержання жилих приміщень. Зміни з питань, що належать до компетенції виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів, адміністрації підприємства, установи, організації (органу громадської організації) і профспілкового комітету, провадяться після прийняття рішень цими органами. Про внесені зміни заінтересованим особам направляється письмове повідомлення.

Разом з тим, чинним законодавством не передбачено підстав та випадків для зміни саме категорії обліку громадян.

Стаття 2 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» визначає основні завдання місцевих державних адміністрацій, до яких, зокрема, належить законність і правопорядок, додержання прав і свобод громадян (пункт 2).

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцеві державні адміністрації діють на засадах, зокрема: відповідальності перед людиною і державою за свою діяльність; верховенства права; законності; пріоритетності прав людини.

Пунктом 1 статті 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачено, що до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань забезпечення законності, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян.

Згідно з ч.3 ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства скасовуються в судовому порядку.

Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Колегія суддів звертає увагу, що оскаржуване рішення Святошинської РДА в частині що стосується позивача, не відповідають зазначеному принципу, а тому підлягають скасуванню.

Що стосується посилання відповідача на невірне застосування судом першої інстанції вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»», колегія суддів зазначає наступне.

Термін «здійснювати» передбачає реалізацію певного права, яке надано громадянам відповідно до закону, а тому у даному положенні йде мова якраз про реалізацію вже набутого громадянами права.

Крім того, колегія суддів враховує той факт, що право позивача на забезпечення житлом за пільговою категорією «сім'ї, які мають дітей-інвалідів, інвалідність яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою» не було реалізовано до його повноліття не з його вини.

Відповідно до положень ст.16 та ч.2 ст.47 Конституції України обов'язок забезпечення житлом осіб, які потребують соціального захисту покладається на державу та органи місцевого самоврядування.

Оскільки з боку держави та органів місцевого самоврядування не було створено умов для реалізації позивачем права як дитині-інваліду, то у відповідача не було підстав змінювати йому категорію пільгової черги.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Доводи апелянта не спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно з ст. ст. 198, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 листопада 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя І.О.Грибан

Суддя О.О.Беспалов

Суддя А.Б.Парінов

Повний текст виготовлено - 09.02.15 р.

.

Головуючий суддя Грибан І.О.

Судді: Беспалов О.О.

Парінов А.Б.