Справа № 759/13917/14-а
Суддя: Лопатюк Н. Г.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

пр. № 2-а/759/11/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді Лопатюк Н.Г.,

при секретарі Фещук Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Кантеміра В.І., начальника Управління Пенсійного фонду в Святошиському районі м. Києва Дзядевич Л.В. про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, а саме просив суд визнати бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Кантеміра В.І. та начальника Управління Пенсійного фонду в Святошиському районі м. Києва Дзядевич Л.В. по виконавчому провадженню №34484063 за виконавчим листом №2-а-3928/11, виданим Святошинським районним судом м. Києва 21.09.2012 року - неправомірною та зобов'язати відповідачів виконати виконавче провадження №34484063 за виконавчим листом №2-а-3928/11, виданим Святошинським районним судом м. Києва 21.09.2012 року.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що в провадженні відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві з вересня 2012 року знаходиться виконавчий лист №2-а-3928/11, виданий Святошинським районним судом м. Києва 21.09.2012 року про зобов'язання УПФ України в Святошинському районі м. Києва здійснити перерахунок та проводити виплату ОСОБА_1, як інваліду ІІІ групи пенсії відповідно до вимог ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», із розрахунку 50% мінімальної пенсії за віком та відповідно до вимого ст.54 вказаного Закону, із розрахунку 6 мінімальних пенсій за віком, починаючи з 12.05.2011 року, виходячи з прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Постанову про відкриття виконавчого провадження №34484063 було передано УПФ України в Святошинському районі м. Києва.

Однак, до сьогоднішнього дня вказану постанову виконано не було і він, позивач, не одержав від боржника належну йому компенсацію та щомісячну основну та додаткову пенсію, перераховану відповідно до положень ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

На його неодноразові звернення до відповідача-1, він отримував лише відписки.

Крім того, не вирішивши питання про виконання судового рішення, згідно вимог п.8 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 25.02.2013 року.

Тобто, відповідачем-1 не було вжито належних заходів для виконання судового рішення, чим були порушені його, позивача, права, у зв'язку з чим він був змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 31.03.2014 року, скасовано постанову відповідача-1 про закінчення виконавчого провадження та зобов'язано відновити виконавче провадження.

06.06.2014 року було винесено постанову про відновлення виконавчого провадження №34484063, після одержання якої він звернувся до відповідача-2, який своїм листом зазначив, що виплата коштів буде проведена відповідно до постанов Кабінету Міністрів України №745 від 06.07.2011 року та №1210 від 23.11.2011 року, в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України.

Проте, з такою відповіддю відповідача-2 погодитися неможливо, останній порушує конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини та громадянина в Україні, включаючи право на пенсійне забезпечення.

Вважає, що наведена бездіяльність відповідачів порушує його права щодо отримання пенсії за рішенням суду.

На підставі наведеного, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить винести постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання позивач не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, подав до канцелярії суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та прийняти остаточне рішення. яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності.

Відповідач-1 або його представник в судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в повному обсязі.

Вислухавши пояснення представника відповідача-2, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши та дослідивши письмові докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов до висновку про відсутність законних підстав для задоволення даного позову, зважаючи на наступне.

Частиною першою статті 69 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. Ізмаїл Одеської область, паспорт НОМЕР_1, виданий Святошинським РУГУ МВС України в м. Києві 03 червня 2008 року, зареєстрований в АДРЕСА_1, є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, І категорії, що підтверджується відповідним посвідченням НОМЕР_2, виданого 24.03.2011 року (а.с.6 - копія посвідчення).

Як зазначив позивач у своєму позові, в провадженні відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у м. Києві з вересня 2012 року знаходиться виконавчий лист №2-а-3928/11, виданий Святошинським районним судом м. Києва 21.09.2012 року про зобов'язання УПФ України в Святошинському районі м. Києва здійснити перерахунок та проводити виплату ОСОБА_1, як інваліду ІІІ групи пенсії відповідно до вимог ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», із розрахунку 50% мінімальної пенсії за віком та відповідно до вимого ст.54 вказаного Закону, із розрахунку 6 мінімальних пенсій за віком, починаючи з 12.05.2011 року. виходячи з прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Постанову про відкриття виконавчого провадження №34484063 було передано УПФ України в Святошинському районі м. Києва.

Однак, до сьогоднішнього дня вказану постанову виконано не було і позивач не одержав від боржника належну йому компенсацію та щомісячну основну та додаткову пенсію, перераховану відповідно до положень ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Як встановлено в ході судового розгляду, згідно вимог п.8 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», 25.02.2013 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №34484063.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 31.03.2014 року, скасовано вищезазначену постанову про закінчення виконавчого провадження та зобов'язано відновити виконавче провадження.

06.06.2014 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у м. Києві Крайчинським С.С., було винесено постанову про відновлення виконавчого провадження №34484063 (а.с.9-10 - копія постанови).

Як зазначив позивач у своєму позові, після одержання вищевказаної постанови про відновлення виконавчого провадження він звернувся до відповідача-2, який своїм листом зазначив, що виплата коштів буде проведена відповідно до постанов Кабінету Міністрів України №745 від 06.07.2011 року та №1210 від 23.11.2011 року, в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України.

Як вбачається з листа відповідача-1 від 08.08.2014 року, крім іншого, згідно повідомлення УПФ України в Святошинському районі м. Києва від 23.07.2014 року, встановлено, що боржником проведено відповідний перерахунок пенсії та нараховано суму боргу в розмірі 9 116 грн. 53 коп. Також, крім іншого, в даному листі було повідомлено про те, що 31.07.2014 року державним виконавцем направлено до суду подання про зміну способу виконання рішення суду на стягнення з УПФ України в Святошинському районі м. Києва коштів в сумі 9 116 грн. 53 коп., у зв'язку з чим 31.07.2014 року виконавче провадження було зупинене (а.с.10-11 - копія листа).

З листа відповідача-2 від 27.06.2014 року вбачається, що позивач перебуває на обліку в Управлінні та отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи, пов'язаною з наслідками аварії на ЧАЕС, розраховану відповідно до норм Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Крім іншого, в листі було вказано, що відповідно до постанови суду позивачу було проведено перерахунок пенсії, сума доплати в розмірі 9 116 грн. 53 коп.йому була нарахована в грудні 2012 року, тобто УПФ України в Святошинському районі м. Києва виконало в межах своїх повноважень рішення суду.

Отже, відмовляючи позивачу в задоволенні позову, суд виходив з наступного.

У відповідності до ч.3 ст.116 Конституції України, Кабінет Міністрів України забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування.

Статтею 117 Конституції України визначено, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено гарантований мінімальний розмір розрахункової величини для видів виплат, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зміни до вищевказаної постанови в частині збільшення сум компенсації не вносились, внаслідок чого розмір щорічної допомоги залишився незмінним.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до п.5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України. Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік (рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012, справа №1-11/20).

У відповідності до ч.2 ст.95 Конституції України, будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, їх розмір і цільове спрямування визначаються виключно законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Статтею 87 Бюджетного кодексу України визначено, зокрема, що до видатків, які здійснюються з Державного бюджету України, належать, зокрема, видатки на державні програми з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції України та законів України, виходячи з фінансових можливостей держави.

Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року №440 «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою», затверджено Порядок погашення заборгованості.

Вказаний Порядок визначає механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», інвентаризації та погашення заборгованості за ними.

Відтак, у відповідності до п.3 вказаної Постанови, рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості.

Пунктами 19,20 вказаної Постанови передбачено, що бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік. Погашення заборгованості здійснюється Казначейством в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду на підставі рішень, поданих органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845.

Таким чином, з урахуванням письмових пояснень та заперечень сторін у справі, проведеного системного аналізу діючого законодавства України, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення даного позову.

На підставі наведеного та керуючись Конституцією України, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», правовою позицією Конституційного Суду України в рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012, Постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року №440 «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою», ст.ст. 6, 7, 8, 9, 10, 11, 69-71, 86, 158-163, 167, 185, 186 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Кантеміра В.І., начальника Управління Пенсійного фонду в Святошиському районі м. Києва Дзядевич Л.В. про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Лопатюк Н.Г.