Справа № 802/4403/14-а
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

03 лютого 2015 р. Справа № 802/4403/14-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Комара П. А.,

за участю:

секретаря судового засідання: Мошняги В. І.

представника позивача: ОСОБА_4

за відсутності відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2

до: головного управління Держземагенства у Вінницькій області

про: визнання рішення протиправним та зобов'язання до вчинення дій

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2.) із позовом до головного управління Держземагенства у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання рішення протиправним та зобов'язання до вчинення дій.

Позов мотивовано тим, що 04.12.2014 року позивач звернулася до головного управління Держземагенства у Вінницькій області із письмовим клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування орієнтовною площею 18,15 га, яка розміщена на території Никифоровецької сільської ради Немирівського району, для ведення фермерського господарства із земель резервного фонду - рілля сільськогосподарського призначення. Листом від 15.12.2015 року №31-2-0.3-11659/2-14 повідомлено позивача, що головне управління Держземагенства у Вінницькій області не в змозі надати дозвіл на розробку проекту відведення вказаної земельної ділянки у зв'язку із тим, що ділянка зазначена у викопіюванні доданому до клопотання є об'єктом землеустрою, який підпадає під дію Наказу Держземагенства України від 22.10.2014 року №343.

Позивач вважає, що відмова від 15.12.2015 року №31-2-0.3-11659/2-14 є безпідставною, а тому звернулась до суду з позовними вимогами:

визнати протиправною відмову Головного управління Держземагенства у Вінницькій області, викладеній у листі від 15.12.2014 року №31-2-0.3-11659/2-14 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування орієнтовною площею 18,15 га, яка розміщена на території Никифоровецької сільської ради Немирівського району для ведення фермерського господарства, із земель резервного фонду рілля сільськогосподарського призначення;

зобов'язати Головне управління Держземагенства у Вінницькій області надати дозвіл ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування орієнтовною площею 18,15 га, яка розміщена на території Никифоровецької сільської ради Немирівського району для ведення фермерського господарства, із земель резервного фонду рілля сільськогосподарського призначення.

Ухвалою суду від 29.12.2014 року відкрито провадження у справі.

Представник позивача у судовому засіданні надав пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви та просив адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про долучення до матеріалів справи додаткових доказів (03.02.2015 року за вх. №2025), в якій зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за його відсутності.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про дату, час і місце розгляду судової справи з участю його представника та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів, а тому дійшов висновку за можливе розглянути справу за даної явки сторін відповідно до положень ст. 128 КАС України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

До головного управління Держземагентства у Вінницькій області 04.12.2014 року звернулась ОСОБА_2 з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування орієнтовною площею 18,15 га, яка розміщена на території Никифоровецької сільської ради Немирівського району, для ведення фермерського господарства із земель резервного фонду - рілля сільськогосподарського призначення. Разом із клопотанням як додатки подано: викопіювання з кадастрової карти; копія паспорту, копія ідентифікаційного номера, копія свідоцтва про одруження та диплом.

За результатами розгляду клопотання ОСОБА_2 Головне управління Держземагентства у Вінницькій області листом від 15.12.2014 року №31-2-0.3-11659/2-14 відмовило у прийнятті позитивного рішення пославшись на прийняті 14.10.2014 р. рішення колегією Держземагенства України, які введені в дію наказом Держземагенства від 15.10.2014 р. №328 щодо виконання доручення Віце-прем'єр-міністра - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 08.10.2014 р. №37732/0/1-14. Вказаним наказом зобов'язано територіальні органи Держземагенства сформувати та затвердити переліки земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права на які виставляються на земельні торги.

Як слідує із листа, Головним управлінням Держземагенства у Вінницькій області з урахуванням вищенаведеного прийнято наказ від 22.10.2014 року №343, згідно якого рекомендовано за результатами звернень фізичних і юридичних осіб про надання (передачу) земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства здійснити добір земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права на які можуть бути виставлені на земельні торги, включаючи несформовані земельні ділянки, що можуть бути об'єктами землеустрою під час підготовки відповідних лотів до продажу.

Головне управління Держземагенства у Вінницькій області з урахуванням вищенаведеного, посилаючись на положення ст. 136 Земельного кодексу України, відмовило гр. ОСОБА_2 у прийнятті позитивного рішення, запропонувавши їй прийняти участь у земельних торгах.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходив з наступного.

З огляду на зміст оскаржених дій предметом доказування в даній справі є правомірність відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 31 Земельного кодексу України, Громадяни - члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство», фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону.

Відповідно до частин 6-7 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином відповідач, за результатами розгляду заяви позивача повинен був прийняти одне з двох рішень: надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову у його наданні, що зроблено не було.

Крім того слід зазначити, що статтею 134 Земельного кодексу України визначено, що земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 136 Земельного кодексу України, організатор земельних торгів визначає перелік земельних ділянок державної чи комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги окремими лотами. Забороняється вносити до зазначеного переліку призначені під забудову земельні ділянки без урахування у випадках, передбачених законом, результатів громадського обговорення.

За змістом наказу Держземагенства України від 15.10.2014 №328 «Про введення в дію рішень колегії Держземагенства України від 14.10.2014» зобов'язано територіальні органи Держземагенства сформувати та затвердити переліки земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права на які виставляються на земельні торги.

На противагу зазначеним доводам відповідача судом встановлено, що земельна ділянка на яку претендувала позивач, не включена до переліку земельних ділянок право на які має набуватись на конкурентних засадах, оскільки не отримано погодження від органу місцевого самоврядування.

Відтак суд критично оцінює посилання відповідача на положення ч. 3 ст. 136 Земельного кодексу України, згідно якої земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення ( вчинення дії ); добросовісно.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши зібрані докази у їх сукупності суд приходить до переконання, що відповідачем заява позивача по суті не розглянута, натомість прийнята протиправна відмова у формі листа №31-2-0.3-11659/2-14 від 15.12.2014 року, що є підставою для задоволення позовних вимог в частині скасування рішення Головного управління Держземагенства у Вінницькій області.

Щодо позовних вимог в частині зобов'язання відповідача прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування орієнтовною площею 18.15 га для ведення фермерського господарства, розташованої на території Никифоровецької сільської ради Немирівського району Вінницької області, суд приходить до наступного висновку.

Порядок передачі земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у користуання зокрема, для ведення фермерського господарства врегульовано главою 19 Земельного кодексу України.

На суд жодним чином не покладено повноваження перебирати функції державних органів щодо прийняття таких рішень. Відповідно до процесуального закону суд дає правову оцінку обставинам під час розгляду та вирішення конкретної справи.

На ряду з цим, "суд не може підміняти відповідний орган рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належить до компетенції такого суб'єкта владних повноважень".

Саме на територіальні органи Держземагенства України покладено обов'язок щодо розгляду клопотань заявників про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства або вмотивовано відмовити у його наданні.

Зважаючи на позовні вимоги позивача, надавши правову оцінку всім обставинам справи, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову частково.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що згідно положень статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України, при цьому, у разі часткового задоволення позовних вимог, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держземагентства у Вінницькій області в наданні ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування орієнтовною площею 18,15 га, яка розміщена на території Никифоровецької сільської ради Немирівського району для ведення фермерського господарства, із земель резервного фонду сільськогосподарського призначення.

Зобов'язати Головне управління Держземагентства у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування орієнтовною площею 18,15 га для ведення фермерського господарства із земель резервного фонду сільськогосподарського призначення на території Никифоровецької сільської ради Немирівського району.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1 м. Немирів, Вінницька область) судовий збір у розмірі 36 (тридцять шість) гривень 54 (п'ятдесят чотири) копійки.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Комар Павло Анатолійович