Справа № 804/14334/13-а
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

18 грудня 2014 рокусправа № 804/14334/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,

суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,

за участю секретаря судового засідання: Манцова Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2014 року

у справі № 804/14334/13-а

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Дієг-Авіастар»

до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Дієг-Авіастар» звернулося у Дніпропетровський окружний адміністративний суд з позовом до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, з урахуванням уточнень, просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 01 липня 2013 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 1231410,70 грн., № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 486724,16 грн. та від 31 грудня 2013 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 1231409,70 грн., № , яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 258688,00 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2014 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення рішення від 01 липня 2013 року № та від 31 грудня 2013 року № , № . У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Лівобережна об'єднана державна податкова інспекція м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Дієг-Авіастар» з питань правильності формування податкового кредиту по взаємовідносинам з товариством з обмеженою відповідальністю «Унітарне підприємство Укрпромресурс» за квітень, червень 2011 року, за результатами якої складено акт від 07 червня 2013 року № 2266/22-4/34884334.

Перевіркою встановлено порушення статей 203, 215, 228, 662, 655, 656 Цивільного кодексу України в частині недодержання в момент вчинення правочину вимог, які не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними; пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200, пунктів 201.4, 201.10 статті 201 Податкового кодексу, в результаті чого завищено податковий кредит на суму 486723,16 грн.; підпунктів 14.1.13, 14.1.27, 14.1.36, 14.1.56 пункту 14.1 статті 14, пункту 135.1, підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135, пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на прибуток в розмірі 1231409,70 грн.

При цьому, позиція податкового органу про недійсність правочинів ґрунтується на висновках Актів перевірок товариства з обмеженою відповідальністю «Унітарне підприємство Укрпромресурс».

На підставі акту перевірки від 07 червня 2013 року відповідачем прийнято та направлено позивачу податкові повідомлення-рішення форми «р» від 01 липня 2013 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 486724,16 грн., в тому числі 486723,16 грн. за основним платежем та 1,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 1231410,70 грн., в тому числі 1231409,70 грн. за основним платежем та 1,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

За результатами адміністративного оскарження податкове повідомлення-рішення від 01 липня 2013 року № в частині застосування штрафної санкції з податку на прибуток у сумі 1,00 грн. скасовано, в іншій частині залишено без змін; податкове повідомлення-рішення від 01 липня 2013 року № в частині визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальній сумі 258687,56 грн. (основний платіж) скасовано, при цьому, збільшено грошове зобов'язання в частині застосування штрафної санкції у сумі 114016,80 грн.; зменшено розмір від'ємного значення з податку на додану вартість у сумі 258688,00 грн. задекларований позивачем у податковій декларації з податку на додану вартість за травень 2012 року (рядок 24).

Разом з тим зазначено, що розрахункова сума заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за травень 2012 року становить 228035,60 грн.

Отже, на підставі рішення Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 17 вересня 2013 року № 2530/10/04-36-10-04-09, винесеного за результатами адміністративного оскарження, відповідач повинен винести три податкових повідомлення-рішення, а саме стосовно збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 1231409,70 грн., стосовно зменшення розміру від'ємного значення сум податку на додану вартість у розмірі 258688,00 грн., а також стосовно збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 228035,60 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 114016,80 грн.

Між тим, судом встановлено, що відповідачем прийнято лише два податкові повідомлення-рішення від 31 грудня 2013 року за формою «Р» № , яким збільшено грошові зобов'язання з податку на прибуток на суму 1231409,70 грн. та за формою «В4» № , яким зменшено від'ємне значення суми податку на додану вартість на 258688,00 грн.

Отже, відповідачем не прийнято податкове повідомлення-рішення в частині, що стосується збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 228035,60 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 114016,80 грн.

Згідно з підпунктом 60.1.3 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі.

Пунктом 60.4 статті 60 Податкового кодексу України встановлено, що у випадках, визначених підпунктами 60.1.3 і 60.1.5 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов'язання або податкового боргу.

Податкові повідомлення-рішення скасовані (повністю або частково) в результаті їх адміністративного оскарження вважаються відкликаними лише з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов'язання або податкового боргу. До цього моменту податкові повідомлення-рішення є чинними, породжують для платника податків наслідки та у зв'язку з чим можуть бути предметом спору у адміністративному суді.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки відповідачем, на підставі рішення Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 17 вересня 2013 року № 2530/10/04-36-10-04-09, прийняв податкові повідомлення-рішення від 31 грудня 2013 року № та № , які отримано позивачем, то податкове повідомлення-рішення від 01 липня 2013 року № , яке частково скасовано, вважається відкликаним в силу пункту 60.4 статті 60 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим не породжують для прав, обов'язків та інтересів платника податків будь-яких правових наслідків.

Таким чином, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 01 липня 2013 року № , оскільки воно не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, судом першої інстанції встановлено, що податкове повідомлення-рішення від 01 липня 2013 року № не є відкликаним, оскільки відповідачем не направлено позивачу нових податкових повідомлень-рішень, які стосуються збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 228035,60 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 114016,80 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновкам суду першої інстанції, що позовні вимоги про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень-рішень від 01 липня 2013 року № та від 31 грудня 2013 року № , № підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Дієг-Авіастар» та товариством з обмеженою відповідальністю «Унітарне підприємство Укрпромресурс» укладено договір купівлі-продажу від 31 жовтня 2008 року № 3110/8, за умовами якого позивачем придбано товар (ферротитан, титан губчастий, станок токарно-винтонарізний). Факт виконання умов договору підтверджується видатковими накладними, податковими накладними. Оплата проведена шляхом безготівкового розрахунку в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями. Перевезення товару підтверджується копіями товарно-транспортних накладних. При цьому, у вказаних товарно-транспортних накладних замовником зазначено товариство з обмеженою відповідальністю «Дієг-Авіастар», вантажовідправником - товариство з обмеженою відповідальністю «Унітарне підприємство Укрпромресурс», а вантажоодержувачем - державне підприємство «Дніпропетровській завод прецизійних труб».

Судом також встановлено, що для подальшого використання у власній господарській діяльності позивачем з державним підприємством «Дніпропетровській завод прецизійних труб» укладено договір надання послуг від 01 січня 2011 року № 01/01, за умовами якого контрагентом надані послуги з переробки (дробленню) давальницької сировини. Факт виконання умов даного договору підтверджується актами приймання-передачі сировини, актами приймання-передачі готової продукції та актами виконаних робіт.

Між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Виробнича фірма «Союз-Метал» укладено договір надання послуг від 01 червня 2011 року № 0106, за умовами якого контрагентом надані послуги з переробки (дробленню) давальницької сировини. Факт виконання умов договору підтверджується актами приймання-передачі сировини, актами приймання-передачі готової продукції, актами виконаних робіт.

Крім того встановлено, що на підставі акту приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 30 червня 2011 року № 10 станок токарно-винтонарізний, придбаний у контрагента, прийнято до експлуатації позивачем та перебуває у приміщенні трубопрокатного цеху за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Винокурова, буд. 22 (яке є власністю позивача на підставі договору купівлі-продажу від 16 липня 2007 року). Згідно бухгалтерської довідки від 31 грудня 2011 року № 55 позивачем провадилось нарахування амортизації на товар.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податком на прибуток підприємств, зокрема, є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодекс України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України встановлено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Як вбачається з матеріалів справи, товариством з обмеженою відповідальністю «Дієг-Авіастар» надано первинні документи, якими оформлено господарську операцію та дійсно підтверджується реальність вчиненого правочину з контрагентом, що відповідають вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Податкового кодексу України (в тому числі договір, податкові накладні, видаткові накладні). Крім того, придбані у контрагентів товари та послуги використані позивачем у власній господарській діяльності.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що при визнанні договору нікчемним податковим органом не дотримано приписів законодавчих норм, тобто не встановлено вини та умислу позивача, спрямованих на заволодіння державним майном, порушення публічного порядку, не надано доказів про умисність укладання угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. А безтоварність здійснених позивачем господарських операцій, на що посилається відповідач, не підтверджена у встановленому законом порядку жодним доказом, сам висновок носить характер припущення.

При цьому, посилання податкового органу на акти перевірки контрагента позивача не доводить обґрунтованість висновків, викладених в акті перевірки від 07 червня 2013 року № 2266/22-4/34884334, оскільки він не спростовує дійсність укладеного товариством з обмеженою відповідальністю «Дієг-Авіастар» з контрагентом правочину щодо поставки товару та не може вважатись судом безспірним доказом порушення податкового законодавства з боку позивача. Чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів. Платник податків не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань.

Крім того, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що недоліки в оформленні товарно-транспортних накладних є лише дотриманням чи порушенням правил перевезень автомобільним транспортом, які не пов'язані з дотриманням вимог податкового законодавства та самі по собі не свідчать про безтоварність операцій за наявності інших підтверджуючих документів; відсутність саме товарно-транспортних накладних не є підставою для не включення вартості придбаних товарів до валових витрат та сум податку на додану вартість до податкового кредиту покупця.

При цьому слід зазначити, що недоліки в оформленні товарно-транспортних накладних не можуть бути єдиною та вирішальною підставою для сумніву в реальності вчинених правочинів.

Таким чином, позивач правомірно відніс до складу витрат та до складу податкового кредиту відповідні суми у порядку та у розмірі, передбаченому нормами чинного законодавства.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків щодо часткового задоволення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Дієг-Авіастар».

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, судом першої інстанції повно встановлені обставини справи та надана правильна юридична оцінка, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 196, 198, 200, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко

Суддя: Ю.М. Дадим