Справа № 826/20007/14
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2015-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 січня 2015 року № 826/20007/14

О 10 годині 53 хвилини в приміщенні Окружного адміністративного суду міста Києва за адресою у м. Києві по вул. Великій Васильківській, 81-а, Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого Бояринцевої М.А. при секретарі судового засідання Голубничій О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом ОСОБА_1
до Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві,
про зобов'язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про зобов'язання відділ державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві винести постанову про зняття арешту та оголошення заборони на відчуження усього належного їй майна, накладеного постановою відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві № 731/10 від 25 серпня 2004 року.

В обґрунтування наведених вимог позивач посилається на Закон України "Про виконавче провадження" та зазначає, що про постанову №731/10 від 25 серпня 2004 року про накладення арешту на нерухоме майно та оголошення заборони відчуження майна державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві Білоуса А.М. дізналась у грудні 2014 року з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, оскільки на її звернення у серпні 2014 року до начальника відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві надано відповідь про відсутність виконавчого провадження по відношенню до позивача.

Відповідач належним чином повідомлений, проте будь-яких пояснень чи заперечень до суду не надіслав.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

20 серпня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві із заявою про зняття арешту на нерухоме майно, яке належить позивачу та накладено постановою державного виконавця Білоус А.М. від 25 серпня 2004 року № 731/10.

27 серпня 2008 року виконуючим обов'язки начальника відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві Журбасом Д.В. надано відповідь № В/17 в якій зазначено, що виконавче провадження щодо ОСОБА_1 перебувало на виконанні у 2004 році. Проте виконавче провадження знищено з в'язку зі спливом терміну зберігання 3 роки.

Як встановлено судом з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за станом на 01.12.2014 року Одинадцятою київською держаною нотаріальною конторою зареєстровано 17.07.2012 року за №12745475 арешт нерухомого майна ОСОБА_1 Підставою обтяження визначено постанову відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві (держаний виконавець Білоус А.М.) про арешт нерухомого майна та оголошення заборони на його відчуження № 731/10 від 25.08.2004 року.

Відповідно до Закону України від 21.04.1999 № 606-ХІV "Про виконавче провадження" (із змінами та доповненнями, далі - Закон № 606-ХІV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною другою статті 2 Закону № 606 встановлено, що примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Відповідно до частини першої статті 6 Закону № 606-ХІV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11 Закону № 606-ХІV).

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до статті 27 Закону № 606-ХІV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У відповідності до статті 57 Закону № 606-ХІV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження тощо.

Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Відповідно Закону № 606-ХІV встановлений порядок зняття арешту з майна боржника. Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом (стаття 49 Закону № 606-ХІV).

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно (стаття 50 Закону № 606-ХІV).

Виконуючим обов'язки начальника відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві у листі від 27.08.2004 року № В/17 зазначено, що виконавче провадження знищено у зв'язку зі спливом терміну зберігання та зроблено посилання на пункт 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби від 25 грудня 2008 року N 2274/5, затвердженого наказом Міністерства юстиції України відповідно до якого строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.

При цьому, суд не бере до уваги наведену у відповіді виконуючого обов'язки начальника відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві позицію з підстав, визначених ст. 83 Закону № 606-ХІV, оскільки контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Враховуючи, що наявність зареєстрованого обтяження обмежує права позивача щодо розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку про наявність підстав для зобов'язання відповідача вчинити дії щодо належного закінчення виконавчого провадження. Доказів наявності підстав для продовження арешту майну позивача, як це передбачено статями 69, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суду не пред'явлено.

Як встановлено п.п. 3.1, 3.2 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби від 25 грудня 2008 року N 2274/5 (далі - Порядок № 2274/5) діловодство з виконання рішень в органах державної виконавчої служби це - сукупність процесів, що забезпечують документування управлінської інформації і організацію роботи із службовими документами, що віднесені до компетенції органів державної виконавчої служби, з моменту їх створення або надходження до відправлення або передачі в архів. Документи, віднесені до компетенції органів державної виконавчої служби, складаються з документів виконавчого провадження та інших службових документів.

Також Порядком № 2274/5 врегульовано, що завершене виконавче провадження формується державним виконавцем у хронологічному порядку за заявою (супровідним листом суду) про примусове виконання рішення відповідно до дати надходження (створення) документів виконавчого провадження. Ксерокопію виконавчого документа державний виконавець приєднує до матеріалів виконавчого провадження в останню чергу.

Після завершення виконавчого провадження виконавчий документ з відміткою про виконання (повне, часткове, про неможливість стягнення тощо) надсилається за належністю разом з відповідною постановою державного виконавця та супровідним листом, який підписується керівником органу державної виконавчої служби або його заступником.

Зберігання завершених виконавчих проваджень здійснюється у спеціально відведеному для цієї мети приміщенні (робочій кімнаті) органу державної виконавчої служби.

Незавершені виконавчі провадження, в тому числі ті, що входять до складу зведеного виконавчого провадження, підлягають перереєстрації державним виконавцем в термін до 10 січня кожного наступного року в новозаведеному Журналі обліку виконавчих проваджень, переданих державному виконавцеві, із присвоєнням нового порядкового номеру, який переноситься на обкладинку виконавчого провадження.

Дані стосовно виконавчих документів, що надійшли до органу державної виконавчої служби, та подальшого виконання відкритих виконавчих проваджень підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень відповідно до вимог Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 20.05.2003 N 43/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.05.2003 за N 388/7709 (із змінами).

Документи з часу створення (надходження) і до передання їх в архів органу юстиції зберігаються за місцем формування справ згідно із затвердженою номенклатурою.

Зберігання завершених виконавчих проваджень здійснюється у спеціально відведеному для цієї мети приміщенні (робочій кімнаті) органу державної виконавчої служби і покладається на одного з працівників органу державної виконавчої служби, про що керівником цього органу видається відповідний організаційно-розпорядчий документ.

Зазначена особа забезпечує ведення реєстру завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання (додаток 16), про що обов'язково указується в її посадовій інструкції.

До реєстру завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, вноситься інформація за один календарний рік.

Строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.

Обчислення строків зберігання документів проводиться з 1 січня року, який іде за роком завершення їх діловодством. Наприклад, обчислення строку зберігання завершеного у 2009 році виконавчого провадження, починається з 1 січня 2010 року та закінчується 31 грудня останнього року його зберігання.

Завершені виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення (додаток 17), якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 1 січня року, в якому складений акт. Наприклад, виконавчі провадження з трирічним строком зберігання, завершені у 2009 році, можуть включатися в акт, що буде складений не раніше 1 січня 2013 року.

Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою.

Виходячи з аналізу наведених норм вбачається, що знищенню підлягають тільки завершені виконавчі провадження та на підставі акту про вилучення виконавчого провадження.

Здавальні описи (завершених виконавчих проваджень), реєстр завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, мають трирічний строк зберігання, акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення - п'ятирічний.

Зазначені документи підлягають оперативному зберіганню в межах установленого строку в органах державної виконавчої служби, після чого передаються в архів органу юстиції для організації їх подальшого знищення (Порядок № 2274/5).

Враховуючи наведене, у відповідача була можливість встановити наявність завершеного виконавчого провадження, проте позивачу відповідної інформації не надано.

Таким чином суд приходить до висновку, про зобов'язання відповідача винести постанову про зняття арешту та оголошення заборони відчуження майна ОСОБА_1

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, тому позов визнається таким, що підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись статтями 98, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Зобов'язати відділ державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві винести постанову про зняття арешту та оголошення заборони на відчуження усього належного майна ОСОБА_1, накладеного постановою відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві № 731/10 від 25 серпня 2004 року.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 73 (сімдесят три) грн. 08 коп.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленим статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя М.А. Бояринцева