Справа № 810/5788/14
Суддя: Грищенко Т.М.
Дата ухвалення: 2015-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/5788/14 Головуючий у 1-й інстанції: Шевченко А.В.
Суддя-доповідач: Грищенко Т.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 січня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Грищенко Т.М.,

суддів Мацедонської В.Е., Мельничука В.П.,

при секретарі Киш С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2014 р. у справі за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Переяслав - Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ФОП ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Переяслав - Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області, у якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.05.2014 № .

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2014 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позов.

Апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є на його переконання підставою для зміни судового рішення.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясовних обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Переяслав - Хмельницькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Київській області у період з 31.03.2014 по 11.04.2014 було проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 за період з 01.01.2011 по 31.12.2013. Результати перевірки оформлені актом № 227/1700/НОМЕР_2 від 18.04.2014р.

В ході проведення документальної позапланової виїзної перевірки та згідно висновків цього Акта, відповідачем встановлено порушення підпункт 181.1 статті 181, пункту 183.2 статті 183 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість з серпня 2011 року по грудень 2013 всього на суму 119731, 05 гривень.

12 травня 2014 року на підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № про донарахування податку на додану вартість за основним платежем 119731, 05 гривень та штрафними (фінансовими) санкціями на суму 29932, 76 гривень.

Не погоджуючись з вище вказаним податковим повідомленням-рішенням, ФОП ОСОБА_2 звернулася до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, вказав на те, що позивачка не довела суду порушення своїх прав та інтересів з боку відповідача і жодним доказом не обґрунтувала не правомірність дій та рішень відповідача.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, що фізична особа-підприємець ОСОБА_2 зареєстрована в Баришівській районній державній адміністрації Київської області 01.03.2005 № 0000266, на податковому обліку в Баришівському відділенні Переяслав-Хмельницької ОДПІ перебуває з 01.03.2005 № 00.

Позивач, в період часу, який охоплюється документальною позаплановою виїзною перевіркою (результати якої були викладені в Акті від 18 квітня 2014 року), перебувала на загальній системі оподаткування та не здійснювала нарахування, утримання та сплату до Державного бюджету податку на додану вартість.

Відповідно до п.181.1 ст.181 ПК України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300 000 гривень (без) урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місце проживання), крім особи, яка є платником єдиного податку.

Таким чином, з наведеної вище норми вбачається, що обов'язок особи зареєструватися як платник податку на додану вартість в органах державної податкової служби, а також нараховувати, утримувати і сплачувати податок на додану вартість, виникає з моменту коли загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів, що сплачена такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, без урахування податку на додану вартість, сукупно перевищує 300000,00 грн.

Відповідно до п. 188.1 ст. 188 ПК України, база оподаткування операцій з постачання, товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість). Аналогічним чином регулюється порядок визначення бази оподаткування операцій з постачання товарів, ввезених платником податку на митну територію України.

Таким чином, базою оподаткування операцій з постачання товарів ПДВ є договірна (ринкова) ціна товару, за виключенням ПДВ.

В подальшому, постачальник, на підставі п. п. 194.1.1 п. 194.1 ст. 194 ПК України, визначає податок у розмірі 17 відсотків (п.10 підрозділу 2 розділу XX ПК України - ставка 20 %) від бази оподаткування та додає його до ціни товарів.

Отже, якщо особа здійснює господарську діяльність з постачання товарів і при цьому є і платником податку на додану вартість, сформована ним остаточна договірна (ринкова) ціна товару завжди буде включати 20 відсотків податку на додану вартість.

Тому, виходячи з положення п. 181.1. ст. 181 ПК України необхідно визначати за кожні наступні 12 календарних місяців не лише загальну суму від здійснення операцій з постачання товарів позивачем, але й встановити чи містять ціни товарів, що поставляються позивачу, податок на додану вартість та чи був такий непрямий податок сплачений споживачами в складі ціни товарів, що поставляються позивачем. За наявності підтвердження вказаних обставин, податок повинен бути обов'язково вирахуваний із загальної суми операцій з постачання товарів, оскільки в такому випадку сума податку на додану вартість, сплаченого позивачем, не може бути віднесена ним до податкового кредиту, з тих підстав, що позивач не є платником податку на додану вартість.

Крім того, суд звертає увагу на те, що настання обставин, передбачених п.181.1. ст. 181 ПК України, є лише підставою для реєстрації особи як платника податку на додану вартість, а тому така особа до дати реєстрації та отримання відповідного свідоцтва, не має права нараховувати, утримувати та сплачувати податок на додану вартість, а також на таку особу не розповсюджуються всі ті права та обов'язки платника податку на додану вартість, окрім тих, що пов'язані з відповідальністю за його не сплату. Тому, положення п. 181.1. ст. 181 ПК України, яке містить умову необхідну для розрахунку сум від здійснення операцій з постачання товарів і полягає у вирахуванні податку на подану вартість, закономірно не може містити податок на додану вартість, розрахунок якого здійснювався б з торгівельної націнки особою, яка лише перевіряються на наявність ознак такого платника податку. Такий податок на додану вартість з торгівельної націнки, може бути доданий до ціни товару лише особою, яка здійснює постачання товарів та зареєстрована як платник податку на додану вартість і такий податок визначається такою особою як різниця між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту.

Як випливає з Акту, за період з вересня 2010 р. по серпень 2011 р., тобто за 12 послідовних місяців, обсяг операцій з постачання позивачем товарів, які є об'єктом оподаткування, становить нібито 313491,50 гривень, тобто з перевищенням граничної суми на 13491,50 гривень. Загальна сума кошів від здійснення операцій з постачання позивачем товарів у розмірі 313491,50 гривень за період з вересня 2010 р. по серпень 2011 р., була розрахована Відповідачем виходячи лише зі звітів про використання реєстраторів розрахункових операцій та книг обліку розрахункових операцій.

При цьому Відповідач, під час розрахунку суми оподаткованих операцій позивача, не виконав вимоги пункту 181.1 статті 181 ПК України, оскільки не вирахував податок на додану вартість із загальної суми від здійснення операцій з постачання товарів. Між тим суми податку на додану вартість, сплачені Позивачем у складі ціни придбаних товарів, є значними.

До позовної заяви було додано 9 (дев'ять) накладних, за якими Позивач у 2011 році, а саме, у періоді, коли нібито відбулося перевищення граничної суми, отримував товари у своїх постачальників, які були платниками ПДВ. У цих накладних визначено суми ПДВ, включеного у остаточну договірну вартість товарів. Якщо вирахувати суми ПДВ, сплачені Позивачем у складі ціни придбаних товарів, на виконання вимог пункту 181.1 ПКУ, то Позивач у значній мірі не досяг суми 300000 гривень.

Всі постачальники товарів Позивачу були платниками ПДВ, що підтверджується роздруківками з реєстру платників ПДВ.

Неперевищення обсягу операцій від здійснення операцій з постачання товарів/послуг доводилося тим, що мало місце повернення покупцями Позивачу товарів з відповідним поверненням покупцям грошових коштів.

Так, свідок ОСОБА_4, яка на підставі відповідного договору надавала Позивачу послуги щодо ведення бухгалтерського та податкового обліку, надала суду першої інстанції показання щодо обставин такого повернення, подання повідомлення до податкового органу щодо помилкового невідображення у звітності з РРО фактів та сум повернення.

Крім того, позивачем було надано суду першої інстанції лист, поданий до податкового органу 26 листопада 2010 року, про те, що помилково не відобразив у звітах про використання реєстраторів розрахункових операцій (РРО) 5 (п'ять) сум, що були видані споживачам при поверненні товарів покупцями.

Наявність та подання Позивачем такого листа у 2010 році Відповідачем підтверджена. Це опосередковано доводить, що обставина повернення товарів Позивачем мала місце.

Разом з тим, судом першої інстанції не було його враховано оскільки не було надано самі фіскальні чеки, які б підтверджували факти повернення товару.

Так, Закон не передбачає подання фіскальних чеків до звітів з використання реєстраторів розрахункових операцій за формою № ЗВР-1 (затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України від 01.12.2000 № 614), тим більш, закон не передбачає подання фіскальних чеків до листів з уточненнями звітів.

Крім того, представник позивача та свідок ОСОБА_4 пояснювали суду, що повернення товарів зумовлено зниженням їх якості, яке трапилося внаслідок пожежі. Факт пожежі підтверджено відповідною довідкою.

Відповідно до ст. 69 КАС України Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Як вбачається з акту перевірки № 227/1700/НОМЕР_2 від 18.04.2014р,податковим органом було проведено перевірку у квітні 2014 року. Ця перевірка була проведена за період жовтня 2010 року, тобто за межами строків 1095 днів, як це передбачено законом. Судом заперечується права податкового органу та проведення такої перевірки. Однак, згідно Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» штрафні санкції поза вказаними строками застосовані бути не можуть. Оскільки, повернення позивачем товарів та грошових коштів покупцям мала місце у жовтні 2010 року, то позивач згідно із нормою п. 44.3 ст. 44 ПКУ не мав обов'язку зберігати первинні та інші документи (в т.ч., фіскальні чеки та інше) за 2010 рік, коли відбулося повернення товарів та грошових коштів споживачам, а тому Позивач не міг довести суду обставини щодо цього документальними доказами. Таким чином, хоч податковий орган мав право зробити перевірку за вказаний період, але не мав право застосувати штраф.

Крім того, при розрахунку загальної суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню, Відповідач повинен був врахувати обсяги операцій, що підлягають оподаткуванню за основною ставкою ПДВ, нульовою ставкою ЦДВ, звільнені та тимчасово звільнені від оподаткування ПДВ. Лише за виконання цієї умови можливим є обґрунтовано визначити, чи перевищено граничну суму 300000 гривень, але Відповідач зробив висновок про перевищення виключно за звітами Позивача про використання РРО.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що суму 300000 гривень від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), що підлягають оподаткуванню, при перевищенні якої особа підлягає обов'язковій реєстрації платником ПДВ (згідно пункту 181.1 статті 181 ПКУ), необхідно обчислювати без врахування суми ПДВ у ціні придбаних та проданих товарів (робіт, послуг).

Отже, висновки контролюючого органу в Акті камеральної перевірки про те, що позивач зобов'язаний був зареєструватися платником податку на додану вартість, подати реєстраційну заяву та сплачувати податок на додану вартість - не відповідає вимогам п. 181.1. ст. 181 ПК України, оскільки загальна сума від здійснення операцій з постачання позивачем товарів та сплачена йому, без урахування податку на додану вартість, за період з вересня 2010 року по серпень 2011 року, сукупно не перевищувала 300000,00 грн.

Таким чином, висновки податкового органу про порушення позивачем п.183.1 ст. 183 ПК України що призвело до заниження ПДВ (визначеного у відповідності до п.10 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України за ставкою 20%) в сумі 119731, 05 грн. є необґрунтованими, а податкове повідомлення-рішення від 12.05.2014 року № є таким, що винесено протиправно та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірність свого рішення.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, викладені у постанові суду першої інстанції, та є підставою для її скасування.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції прийнята з помилковим застосуванням норм чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про задоволення позову.

Відповідно до ст. 198, 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2014 р. - скасувати та винести нову.

Позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 12.05.2014 року.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.М.Грищенко

Судді В.Е.Мацедонська

В.П.Мельничук

Повний текст рішення виготовлено 26.01.2015 р.

Головуючий суддя Грищенко Т.М.

Судді: Мацедонська В.Е.

Мельничук В.П.