Справа № 2а-10778/10/1370
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 р. Справа № 20667/11

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Державної податковою інспекції у Сокальському районі Львівської області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28.02.2010 року у справі за позовом державного відкритого акціонерного товариства "Шахта "Надія" до Державної податковою інспекції у Сокальському районі Львівської області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА :

Державне ВАТ "Шахта "Надія" 19.11.2010року звернулося до суду з позовом про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення № /0 від 03.11.2010 року, винесеного Державною податковою інспекцією у Сокальському районі Львівської області.

В обґрунтування позову зазначає, що відповідачем безпідставно застосовано штрафні санкції за порушення граничних термінів сплати податкових зобов'язань з податку на додану вартість, оскільки відповідачем безпідставно сплачені позивачем кошти за інші періоди зараховано у рахунок погашення попередньої заборгованості.

Оскаржуваною постановою Львівського окружного адміністративного суду від 28.02.2010 року позовну заяву державного відкритого акціонерного товариства "Шахта "Надія" до Державної податковою інспекції у Сокальському районі Львівської області про скасування податкового повідомлення-рішення - задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 03 листопада 2010 року №/0/0.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що погашення позивачем податкового боргу в сумі 1611428 грн. за декларацією №15921 від 19.06.2008р. відбулося із затримкою більшою ніж 90 календарних днів згідно з платіжними дорученнями №4374 від 26.08.2010р., №2106 від 26.08.2010р., №2328 від 23.09.2010р.

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що у разі недотримання платником податків порядку погашення податкового боргу та виконання податкових зобов'язань, передбаченого пунктом 7.7 статті 7 Закону, податковий орган не наділений правом чи обов'язком змінювати призначення платежу, визначене платником податків. За таких обставин самостійне зарахування податковим органом сплачених платником податку сум у рахунок податкового боргу або тих податкових зобов'язань, які не вказані в призначенні платежу під час перерахування платником податків коштів до бюджету, є неправомірним.

Щодо застосування податковими органами заходів відповідальності за порушення платником податків пункту 7.7 статті 7 Закону, то з аналізу норм Закону, які встановлюють відповідальність за порушення податкового законодавства, вбачається, що перелік таких порушень є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Серед зазначених порушень немає недотримання порядку погашення податкової боргу та податкових зобов'язань, встановленого пунктом 7.7 статті 7 Закону. Відтак, чинним законодавством України не передбачено застосування спеціальних заходів відповідальності за порушення платником податків вимог щодо першочергового погашення податкового боргу та виконання податкових зобов'язань у порядку календарної черговості їх виникнення. У вказаних випадках до платника податків уживаються передбачені Законом заходи примусового стягнення податкового боргу, а також застосовуються штрафні санкції за порушення граничних строків сплати податкових зобов'язань. Зазначена позиція викладена в листі Вищого адміністративного суду України №358/13/13-09 від 17.03.09 р.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

Судом встановлено, що відповідачем 18.10.2010 року проведено перевірку дотримання позивачем вимог п. п. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про порядок погашення податкових зобов'язань платниками податків перед бюджетами та державними цільовими фондами " за період 01.07.2008р. по 23.09.2010р. за результатами якої 18.10.2010 р. складено акт № 838/160/00178175.

Перевіркою встановлено несвоєчасну сплату узгодженої суми податкового зобов'язання за платежем податок на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах), чим порушено п. п. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про порядок погашення податкових зобов'язань платниками податків перед бюджетами та державними цільовими фондами"та ст. 9 Закону України "Про систему оподаткування ".

Вказаний висновок у акті перевірки ґрунтується на тому, що погашення позивачем податкового боргу в сумі 1611428 грн. за декларацією №15921 від 19.06.2008р. відбулося із затримкою більшою ніж 90 календарних днів згідно з платіжними дорученнями №4374 від 26.08.2010р., №2106 від 26.08.2010р., №2328 від 23.09.2010р.

Відповідно до п. 4.1.1 ст.4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами"№ 2181 - III від 21.12.2000р. (далі Закон №2181) платник податків самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає у податковій декларації.

Згідно п.5.1 ст.5 Закону №2181 податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Пунктом 5.3.1. ст. 5 Закону № 2181 передбачено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4. статті 4 цього Закону для подання податкової декларації. Згідно п.4.1.4 ст.4 цього закону, податкові декларації подаються за базовий податковий (звітний) період що дорівнює: а) календарному місяцю (у тому числі при сплаті місячних авансових внесків), - протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітної (податкового) місяця.

Згідно з п.4.1.5. ст.4 Закону №2181 якщо останній день строку подання податкової декларації припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем строку вважається наступний за вихідним або святковим операційний (банківський) день.

Відповідно до долучених до матеріалів справи копій податкових декларацій, судом встановлено, що податкова декларація з податку на додану вартість за травень місяць 2008 року отримана відповідачем 19.06.2008 року і у ній визначено податок на додану вартість в сумі 1 611428 грн.

Як вбачається із долучених до матеріалів справи копій платіжних доручень, позивачем платіжним дорученням №2106 від 26.08.2010р. сплачено 2315842 грн. призначення платежу -ПДВ за липень 2010р.; платіжним дорученням №2328 від 23.09.2010р. позивачем сплачено 1000000 грн., призначення платежу -ПДВ за серпень 2010р. Разом з тим, платіжне доручення №4374 від 26.08.2010р., у матеріалах справи відсутнє, відповідно до письмових пояснень позивача, сума 12914,52 згідно платіжного доручення №4374 від 26.08.2010р. позивачем на погашення податкового боргу згідно декларації №15921 від 19.06.2008р. не сплачувалася. З наданої відповідачем облікової картки платника ДВАТ Шахта "Надія" судом встановлено зарахування відповідачем 26.08.2010р. сплату податкового зобов'язання в сумі 14895,73 грн., вказаній сумі у матеріалах справи відповідає квитанція №ПН2211 від 26 серпня 2010р. з призначенням платежу ПДВ від ВАТ шахта "Надія" через ОСОБА_1

Таким чином, згідно облікової картки судом встановлено, що погашення податкового боргу позивача в сумі 1611428 грн. за декларацією №15921 від 19.06.2008р. відповідач здійснив шляхом спрямування сплачених позивачем у 2010р. коштів в рахунок погашення боргу попереднього періоду.

Відповідно до п.6.1.7 Інструкції „Про порядок застосування штрафних (фінансових) санкцій ОДПС" податкове повідомлення приймається одне на всю суму сплаченого (погашеного) податкового боргу за період від 91 календарного дня до дня фактичного погашення всієї суми податкового зобов`язання, незалежно від кількості випадків сплати за цей період". Разом з тим, пунктом 7.7 статті 7 Закону №2181 визначений принцип рівності бюджетних інтересів.

Підпунктом 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону №2181 визначено, що джерелами самостійної сплати податкових зобов'язань або податкового боргу платника податку є будь-які власні кошти такого платника податку. Отже, грошовий платіж є єдиною формою сплати податкових зобов'язань і погашення податкового боргу. Згідно з пунктом 6 статті 7 Закону України від 20.05.99 № 679-Х1У "Про Національний банк України" Національний банк України визначає систему, порядок і форми платежів.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за № 377/89/76, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції. При цьому згідно з пунктом 3.8 зазначеної Інструкції реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність установленим вимогам лише за зовнішніми ознаками.

Таким чином, право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику. Тому суми податкових зобов'язань або податкового боргу з урахуванням підпункту 16.5.2 пункту 16.5 статті 16 Закону слід вважати сплаченими у день реєстрації банківською установою платіжного документа із зазначеним у ньому призначенням платежу на сплату відповідних податкових зобов'язань або податкового боргу, визначених платником податків. Проте відповідачем не надано суду платіжних документів із зазначеним у них призначенням платежу на сплату позивачем податку на додану вартість за травень 2008р.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", який є спеціальним законом з питань оподаткування і установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначено вичерпний перелік заходів, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу. Серед таких заходів немає зміни призначення платежу, самостійно визначеного платником податків. Отже у разі недотримання платником податків порядку погашення податкового боргу та виконання податкових зобов'язань, передбаченого пунктом 7.7 статті 7 Закону, податковий орган не наділений правом чи обов'язком змінювати призначення платежу, визначене платником податків.

За таких обставин самостійне зарахування податковим органом сплачених платником податку сум у рахунок податкового боргу або тих податкових зобов'язань, які не вказані в призначенні платежу під час перерахування платником податків коштів до бюджету, є неправомірним.

Щодо застосування податковими органами заходів відповідальності за порушення платником податків пункту 7.7 статті 7 Закону, то з аналізу норм Закону, які встановлюють відповідальність за порушення податкового законодавства, вбачається, що перелік таких порушень є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Серед зазначених порушень немає недотримання порядку погашення податкової боргу та податкових зобов'язань, встановленого пунктом 7.7 статті 7 Закону.

Відтак, чинним законодавством України не передбачено застосування спеціальних заходів відповідальності за порушення платником податків вимог щодо першочергового погашення податкового боргу та виконання податкових зобов'язань у порядку календарної черговості їх виникнення. У вказаних випадках до платника податків уживаються передбачені Законом заходи примусового стягнення податкового боргу, а також застосовуються штрафні санкції за порушення граничних строків сплати податкових зобов'язань. Зазначена позиція викладена в листі Вищого адміністративного суду України №358/13/13-09 від 17.03.09 р.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податковою інспекції у Сокальському районі Львівської області - залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28.02.2010 року у справі № 2а-10778/10/1370 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

В.Я. Качмар