Справа № 755/1144/15-а
Суддя: Марфіна Н. В.
Дата ухвалення: 2015-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 755/1144/15-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2015 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Марфіна Н.В. розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

у с т а н о в и л а:

12.01.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до УПФ України у Дніпровському районі м. Києва про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, в якому просить визнати протиправними діяння відповідача щодо нарахування і виплати державної соціальної допомоги як дитині війни у розмірі меншому 30% надбавки до пенсії з 01.02.2011 року по теперішній час та зобов'язати відповідача нарахувати і виплатити недоплачену щомісячну державну соціальну 30% надбавку з 01.02.2011 року по 01.01.2015 року, а також зобов'язати нараховувати і виплачувати 30% надбавку до пенсії як дитині війни у повному розмірі в подальшому. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що позивач в розумінні положень Закону України "Про соціальний захист дітей війни" має статус дитини війни і вважає, що на підставі положень ст. 6 вказаного закону йому з 01.02.2011 року мала виплачуватись щомісячна грошова допомога у вигляд надбавки до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Позивач зазначає, що дізнавшись про те, що вказана надбавка йому не виплачується, він 22.11.2014 року звернувся до відповідача з заявою про нарахування та виплату заборгованих грошових коштів з 01.02.2011 року, однак отримав відмову в перерахунку пенсії. Позивач вважає таку відмову протиправною посилаючись на положення ч. 2 ст. 19, ч. 3 ст. 22, ч.ч. 1, 6 ст. 92 Конституції України, ч. 2 ст. 3, ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та рішення Конституційного Суду України №8-рп/99 від 06.07.1999р.; №5-рп/02 від 20.03.2002р.; №7-рп/04 від 17.03.2004р.; №20-рп/04 від 01.12.2004р.; №5-рп/05 від 22.09.2005р.; №6-рп/07 від 09.07.2007р.; №10-рп/08 від 22.05.2008р.; №26-рп/08 від 27.11.2008р. та просить суд керуючись принципом верховенства права оцінювати зміст будь-якого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції України і застосовувати Конституцію як акт прямої дії та законодавство, яке їй не суперечить. Також позивач зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та ст. 87 Закону України "Про пенсійне забезпечення", підвищена пенсія з урахуванням 30% надбавки, яка згідно ч. 2 ст. 46 Конституції України, визначена цим законом, повинна виплачуватись за минулий час без обмеження. Позивач вважає свої позовні вимоги законними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі посилаючись на положення ст.ст. 18, 21 КАС України, рішення Конституційного Суду України №19-рп/2010 від 09.09.2010 року та роз'яснення Вищого адміністративного суду України викладені у листі №1425/11/13-10 від 13.10.2010 року. А також позивач вважає, що ним не порушено строків звернення до адміністративного суду, оскільки про порушення його права на 30% надбавку позивачу стало відомо після оприлюднення рішення Конституційного Суду України №19-рп/2010 від 09.09.2010 року та з офіційної відповіді відповідача. Позивач зазначає, що незаконність відмови відповідача у виплаті 30% надбавки починаючи з 01.02.2011 року з посиланням на відсутність для цього підстав, є порушенням прав позивача та положень Міжнародної Конвенції "Про захист прав людини та основоположних свобод", що підтверджується рішенням Європейського суду з прав людини по справі "Качко проти України".

03.02.2015 року до суду надійшли письмові заперечення відповідача на позовну заяву за змістом яких відповідач заперечує проти адміністративного позову в повному обсязі з наступних підстав. Відповідач зазначає, що згідно ч. l ч. 2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. На підставі ст. 100 КАС України, Управління просить залишити без розгляду позов гр. ОСОБА_1 з 01.02.2011р. як такий, що поданий після закінчення строків звернення до суду. Обґрунтовуючи свої заперечення відповідач також зазначає, що згідно ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" фінансове забезпечення державних соціальних гарантій; передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Законом України від 14.06.2011р. "Про внесення змін до Закону України "Про державний бюджет України на 2011р." передбачено, що у 2011 році положення ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" застосовується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи із наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік. На виконання вимог Закону України "Про соціальний захист дітей війни", Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 06.07.2011р. №745 "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету", яка набрала чинності 23.07.2011 року. Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 року №20-рп/2011 у справі за конституційним поданням щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про державний бюджет України на 2011 рік" - визнані такими, що відповідають Конституції України, тобто є конституційними. Відповідно до змісту резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 року №20-рп/2011, підстав для застосування судами ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", при вирішенні справ за адміністративними позовами про перерахунок пенсій відповідно до Закону України "Про соціальний захист дітей війни" - відсутні. Пунктом 7 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Відповідач зазначає, що таким чином, у зв'язку з прийняттям 26.12.2011 року Рішення Конституційного Суду України №20-рп/2011 - виникає юридично обґрунтоване твердження, що при вирішенні справ за адміністративними позовами чорнобильців та "дітей війни", суди повинні були застосувати постанови Кабінету Міністрів України, які на час виникнення спірних правовідносин встановлювали розміри пенсійних виплат зазначеним категоріям громадян. Такі положення ЗУ "Про державний бюджет України на 2012 рік" не визнавались неконституційними, та вступили в законну силу, на виконання чого Кабінет Міністрів України постановою від 28 грудня 2011 року №1381 установив, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення, встановлене статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", провадиться у розмірі 7 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом, для осіб, які втратили працездатність. Пенсійний фонд України діє на підставі Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.l0.2007 р. №1261. Відповідно до п. 151 Положення, Пенсійний фонд здійснює свої повноваження безпосередньо та через установлені в установленому порядку його територіальні управління. Пенсійний фонд України забезпечує ефективне використання коштів, що перебувають в його управлінні. Реалізація нормативних приписів і пенсійних програм здійснюється шляхом фінансування пенсійних виплат за рахунок чітко визначених прибутковою частиною бюджету Пенсійного . фонду джерел відповідно до конкретних напрямів витратної частини бюджету Пенсійного фонду України. Бюджет Пенсійного фонду щорічно затверджується Кабінетом Міністрів України. Пенсійний фонд є державним цільовим фондом, а ст. 73 Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". та пункт 9 Положення передбачає вичерпний перелік напрямів використання коштів Пенсійного Фонду України, які використовуються винятково за призначенням і вилученню не підлягають. За наведених обставин відповідач просить відмовити гр. ОСОБА_1 в задоволенні позову в повному обсязі.

Судом розглядаються позовні вимоги в межах строку для звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав та інтересів згідно ч. 2 ст. 99 КАС України відповідно до внесених змін до ЗУ №2453-УІ від 07.07.2010 року.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що частину позовних вимог слід залишити без розгляду, а в іншій частині позовні вимоги задовольнити частково, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що позивач має статус дитини війни у відповідності до положень Закону України "Про соціальний захист дітей війни", що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 (а.с. 6).

22.12.2014 року позивач звернувся до відповідача з заявою в якій просив роз'яснити чому він не отримує 30% надбавку до пенсії з 01.02.2011 року по час звернення, а також просив здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням 30% надбавки (а.с. 3).

За змістом листа відповідача №761/09/С-749 від 30.12.2014 року, УПФ України у Дніпровському районі м. Києва розглянуло заяву позивача від 24.12.2014 року (вх. №С-749) та з приводу підвищення розміру пенсійних виплат з урахуванням ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з 01.01.2014 року, повідомило наступне. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" (зі змінами) та постанови КМУ "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансують за рахунок коштів Державного бюджету" від 06.07.2011 року №745 підвищення позивачу, як особі яка має статус "дитина війни" з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року виплачувалось в розмірі 49,80 грн. Відповідно до постанови КМУ "Про підвищення рівня соціального захисту найуразливіших верств населення" від 28.12.2011 року №1381 передбачено, що дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення встановлене ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" провадиться у розмірі 7% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, тому позивачу підвищення як особі, що має статус "дитина війни" з 01.01.2012 року по 31.03.2012 року становило 57,54 грн., з 01.04.2012 року по 30.06.2012 року - 58,66 грн., з 01.07.2012 року по 30.09.2012 року - 59,08 грн., з 01.10.2012 року по 30.11.2012 року - 59,92 грн., з 01.12.2012 року по 31.12.2012 року - 61,88 грн., з 01.01.2013 року по 30.11.2013 року - 62,58 грн., з 01.12.2013 року по теперішній час - 66,43 грн. Розрахунок пенсії відповідає чинному законодавству та матеріалам пенсійної справи позивача. Підстав для виплати зазначеного підвищення у розмірах вказаних у заяві позивача, в Управління немає (а.с. 4-5).

Статтею 99 КАС України встановлено шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач здав свою позовну заяву до відділення поштового зв'язку 09.01.2015 року і таким чином пропустив шестимісячний строк звернення до адміністративного суду за захистом свого права за визначений у позовній заяві період з 01.02.2011 року по 08.07.2014 року включно.

Позивач не надав доказів наявності поважних причин пропуску цього строку, які б позбавляли позивача можливості пред'явити позов до суду.

В Україні законодавчо закріплені й діють інститут надання правової допомоги (у тому числі безоплатної), та інститут процесуального представництва інтересів особи. Крім того, усі закони, підзаконні нормативно-правові акти, судові рішення, є доступними для ознайомлення усіма громадянами, і можливість людини дізнатися про те чи інше положення законодавства залежить виключно від бажання цієї людини.

Як вбачається з матеріалів справи, додаткову пенсію позивач отримував щомісячно, у зв'язку з чим мав можливість дізнатися про порушення своїх прав на її перерахунок при отриманні соціальних виплат.

Таким чином, позивач звернувся до суду з даним позовом в частини розглядуваних вимог з пропуском встановленого КАС України строку.

Відповідно до ст. 6 КАС України, право на судовий захист гарантується кожному. Особа, право, свобода чи інтерес якої порушуються, не визнаються чи оспорюються, має право на звернення до суду за їх захистом чи поновленням, в тому числі на подання до суду клопотання про поновлення строку на звернення до суду.

При цьому, позивач не вважає, що ним пропущений строк звернення до адміністративного суду і з клопотанням про поновлення строку позивач не звертався, а суд не вбачає підстав для поновлення пропущеного строку. Посилання позивача на норми чинного законодавства України щодо виплати 30% надбавки за минулий час без обмеження, на думку суду, є помилковими, оскільки правовідносини в даній справі регулюються Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно з положеннями ч. 1 та 2 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Як підтверджується матеріалами справи, позивач має статус дитини війни в розумінні ст. 1 ЗУ "Про соціальний захист дітей війни", а відтак, на нього повністю розповсюджуються всі пільги та соціальні гарантії, передбачені зазначеним вище Законом, зокрема, на отримання щомісячного підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком встановленого ст. 6 даного Закону.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" дітям війни пенсії або щомісячне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість неї, підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Мінімальний розмір пенсії за віком згідно ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Будь-яких інших нормативно-правових актів, які б визначали механізм вирахування мінімальної пенсії за віком або встановлювали її розмір, немає.

Відповідно до абз. 8 п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 року № 3-рп/2012 нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України. Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Так, 14 червня 2011 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 3491-VI "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік", який набрав чинності 19 червня 2011 року.

Пунктом 7 частини І зазначеного Закону Прикінцеві положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" доповнено пунктом 4, яким встановлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Відповідно до ч. 3 Прикінцевих положень Закону України "Про державний бюджет України на 2012 рік", ч. 4 Прикінцевих положень Закону України "Про державний бюджет України на 2013 рік" встановлено, що у 2012-2013 роках положення ст.6 Закону України Закону України "Про соціальний захист дітей війни" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на відповідний рік.

Визначення порядку та розмірів виплат зазначеним категоріям громадян делеговано Кабінету Міністрів України.

Разом з тим, починаючи з 01.01.2014 року Закон України "Про державний бюджет України на 2014 рік" від 16.01.2014 року не містив жодної норми, яка б обмежувала у 2014 році пряме застосування Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Пунктом 9 статті 1 Закону України від 31 липня 2014 року № 1622-VII ,,Про внесення змін до Закону України ,,Про державний бюджет України на 2014 рік", який набув чинності 16 серпня 2014 року, доповнено Прикінцеві положення Закону України від 16 січня 2014 року № 719-VII ,,Про державний бюджет України на 2014 рік" пунктом 6-7, відповідно до якого норми і положення статей 5, 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

З набранням чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" від 31 липня 2014 року № 1622- VII розмір виплат визначається відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210.

Отже, з 1 січня 2014 року до набрання чинності Законом України № 1622-VII ,,Про внесення змін до Закону України ,,Про державний бюджет України на 2014 рік" положеннями Закону України ,,Про Державний бюджет України на 2014 рік", тобто до 16.08.2014 року, правове регулювання правовідносин щодо виплати підвищення до пенсії, іншими законами, крім Закону України "Про соціальний захист дітей війни" - не здійснювалося.

Виходячи з цього, з урахуванням частини позовних вимог, що залишаються судом без розгляду, суд приходить до висновку, що позивач має право на виплату йому підвищення до пенсії у розмірі, встановленому ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", а саме підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком з 09.07.2014 року по 15.08.2014 року включно, але відповідач на порушення вимог діючого законодавства не здійснив її підвищення, що обумовлює наявність достатніх та необхідних правових підстав для задоволення адміністративного позову в цій частині позовних вимог.

Вимоги адміністративного позову про зобов'язання відповідача в подальшому нараховувати і виплачувати 30% надбавку до пенсії як дитині війни задоволенню не підлягають, оскільки права позивача у правовідносинах, що не наступили на момент звернення до суду та винесення рішення по справі не настали, отже не порушені.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 11, 69-71, 86, 94, 99, 100, 158-163, 186, 267 КАС України, Законами України, "Про соціальний захист дітей війни", Закон України "Про державний бюджет України на 2014 рік", "Про внесення змін до Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" від 31 липня 2014 року, "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210, -

п о с т а н о в и л а:

Позовні вимоги в частині визнання протиправними дій Управління пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києві щодо нездійснення нарахування і виплати 30% надбавки до пенсії як дитині війни з 01.02.2011 року по 08.07.2014 року включно, а також зобов'язання Управління пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києві нарахувати і виплатити недоплачену щомісячну державну соціальну 30% надбавку з 01.02.2011 року по 08.07.2014 року включно - залишити без розгляду.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії за період часу з 09.07.2014 року по 01.01.2015 року та зобов'язання відповідача в подальшому нараховувати і виплачувати 30% надбавку до пенсії - задовольнити частково.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком як дитині війни, відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за період з 09.07.2014 року по 15.08.2014 року включно - протиправними.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 надбавки до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком як дитині війни, відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", з 09.07.2014 року по 15.08.2014 року включно, з урахуванням раніше проведених виплат.

В іншій частині позову - відмовити.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Суддя -