Справа № 621/3600/14-а
Суддя: Зеленський В.В.
Дата ухвалення: 2015-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 р.Справа № 621/3600/14-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Зеленського В.В.

Суддів: П'янової Я.В. , Чалого І.С.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області на постанову Зміївського районного суду Харківської області від 26.12.2014р. по справі № 621/3600/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області

про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

12.12.2014 року позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність суб'єкта владних повноважень - Управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області щодо відмови у перерахунку пенсії з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року;

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Зміївському районі Харківської області здійснити перерахунок щомісячної основної державної пенсії по інвалідності ОСОБА_1 з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року по І групі інвалідності в розмірі 10 мінімальних пенсій за віком відповідно до ч.4 ст.54, ст.67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з врахуванням ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове Державне пенсійне страхування" та провести відповідні виплати з урахуванням фактично виплачених сум;

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Зміївському районі Харківської області здійснити перерахунок щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю ОСОБА_1 з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року по І групі інвалідності в розмірі 100% мінімальних пенсій за віком відповідно до ч.І ст.50, ст.67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з врахуванням ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та провести відповідні виплати, з урахуванням фактично виплачених сум.

Постановою Зміївського районного суду Харківської області від 26.12.2014 року по справі № 621/3600/14-а адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області "Про перерахунок та виплату пенсії по інвалідності, що настала внаслідок Чорнобильської катастрофи" задоволено повністю.

Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, всупереч положень ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року державну пенсію на підставі ст. 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в обсязі не нижче 10-ти розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, на підставі ст. 50 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в обсязі 100% розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, за відрахуванням фактично отриманих ним сум.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати постанову Зміївського районного суду вуд 26 грудня 2014 року по справі №621/3600/14-а та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджує, що відповідачем правомірно нараховувалась та виплачувалась позивачеві пенсія (державна та додаткова) у відповідності до приписів постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210.

Колегія суддів відповідно ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційних скарг рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до посвідчення НОМЕР_1 позивач ОСОБА_1 віднесений до постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії. Йому встановлена І група інвалідності з числа учасників ліквідації аварії на ЧАЕС, що підтверджується копією довідки МСЕК серії 10 ААБ № 167327.

В листопаді 2014 року позивач звернувся до Управління пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області з відповідною заявою про перерахунок пенсії в порядку та розмірах, передбачених Законом України від 28.02.1991 року № 796-XI "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Листом від 02.12.2014 року № 69/З-9 Управлінням пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області в задоволенні заяви про перерахунок пенсій ОСОБА_1 було відмовлено.

Відповідач у своїй відмові посилався на те, що при встановлені розмірів пенсії інвалідам-чорнобильцям органи пенсійного фонду керуються постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи" у зв'язку з прийняттям 31.07.2014 року ЗУ "Про внесення змін ЗУ "Про Державний бюджет України на 2014 рік".

Не погодившись з відмовою відповідача щодо перерахунку пенсій, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання державної пенсії в розмірі, передбаченому ч.4 ст. 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та додаткової пенсії відповідно до ч.1 ст. 50 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а відповідач неправомірно відмовив у проведенні перерахунку даних пенсій за період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року.

Також судом було зазначено, що посилання Управління Пенсійного фонду України Зміївському районі Харківської області на постанову Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 не може вважатися підставою для обмеження такої виплати згідно ЗУ "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки відповідно до частини четвертої статті 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність захисту прав позивача та у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Колегія суддів частково погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом 12.12.2014 року із вимогами до суб'єкта владних повноважень щодо захисту його порушених прав на отримання основної та додаткової пенсій відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що мали місце з 01.01.2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Згідно з ч.2 ст. 99 КАС України (в редакції Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року N 2453-VI) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, для вирішення питання про правильність застосування судом першої інстанції строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з'ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Слід відмітити, що як вбачається з матеріалів справи, порушення прав позивача в частині нарахування та виплати основної та додаткової пенсії відбувалося періодично - кожного місяця при отриманні ним суми пенсії, починаючи з 01.01.2014 року, а тому кожного разу при отриманні пенсії позивач був обізнаний про порушення його прав та мав змогу звернутись до суду за їх захистом.

Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду з адміністративним позовом, шестимісячний строк на звернення до суду з позовом, період, за який позивач просить суд захистити його права, колегія суддів приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту в межах шестимісячного строку, починаючи з 12.06.2014 року.

Пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений судом за наявності поважних причин його пропуску (ч.1 ст.102 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому, в силу приписів ч. 4 ст. 11 КАС України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції не звернув уваги на пропущення позивачем строку звернення до суду та безпідставно, з порушенням норм процесуального права, незважаючи на відсутність належних доказів поважності пропуску позивачем строку звернення до суду, поновив строк звернення до суду та задовольнив позовні вимоги за період з 01.01.2014 року по 11.06.2014 року.

Адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала (ст.100 КАС України).

Оскільки позивачем до судів першої та апеляційної інстанції не надано доказів поважності пропуску строку для звернення до суду з позовом про визнання дій протиправними, зобов`язання здійснити перерахунок та провести відповідні виплати державної та додаткової пенсій з 01.01.2014 року по 11.06.2014 року, а колегією суддів апеляційного суду не знайдено підстав для поновлення такого строку, висновок суду про поновлення строку звернення до суду 01.01.2014 року по 11.06.2014 року є помилковим.

Виходячи із зазначених обставин справи, колегія суддів вважає, що судом при ухваленні рішення порушено приписи ст.ст. 99, 100 КАС України, що призвело до частково необґрунтованого задоволення позову.

Таким чином, постанова Зміївського районного суду Харківської області від 26.12.2014 року по справі № 621/3600/14-а в частині задоволення позовних вимог про визнання неправомірними дій, зобов'язання провести перерахунок та виплату основної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за період з 01.01.2014 року по 11.06.2014 року підлягає скасуванню, а позов в зазначеній частині - залишенню без розгляду.

Щодо позовних вимог про визнання дій неправомірними, зобов`язання провести перерахунок та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за період з 12.06.2014 року по 02.08.2014 року колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Статтею 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ст. 54 Закону України Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції від 09.07.2007 року згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008) в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком.

Згідно ст. 50 Закону України Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції від 09.07.2007 року згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008) особам, віднесеним до першої категорії, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірах: інвалідам I групи - 100 процентів мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення даного спору, крім того це право гарантується Конституцією України (ч.2 ст.46 Конституції України).

Колегія суддів зазначає, що положеннями Законом України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) не було передбачено обмежень щодо застосування ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що позивач у період з 12.06.2014 року по 02.08.2014 року має право на отримання основної державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі, який встановлено положеннями ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Посилання відповідача на той факт, що пенсія позивачу у спірний період була проведена та виплачена у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 1210 від 23.11.2011 року, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки застосування зазначених постанов було розраховано на бюджетний період 2012, 2013 бюджетних роках, а тому у період з 01.01.2014 року вказана постанова застосуванню не підлягала.

Крім того, слід вказати, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при визначенні розміру пенсій позивачеві в період з 12.06.2014 року по 02.08.2014 року застосуванню підлягають ст.ст.50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не вищевказана постанова Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210.

При цьому вихідним критерієм розрахунку додаткової пенсії, передбаченої статтею 50 Закону № 796-ХІІ, є мінімальний розмір пенсії за віком, який відповідно до частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" вираховується, виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Положення частини 3 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" щодо застосування розміру мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною 1 цієї статті, тільки стосовно визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, на думку колегії суддів, не є перешкодою для застосування даної величини мінімального розміру пенсії за віком до обрахування інших пенсій чи доплат, пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною 1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 155, ст.ст. 160, 167, 195, 197, п. 4 ст. 198, 203, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області - задовольнити частково.

Постанову Зміївського районного суду Харківської області від 26.12.2014 року по справі № 621/3600/14-а скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату щомісячної державної пенсії по інвалідності та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю з 01.01.2014 року по 11.06.2014 року.

Адміністративній позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату щомісячної державної пенсії по інвалідності та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю з 01.01.2014 року по 11.06.2014 року - залишити без розгляду.

В іншій частині постанову Зміївського районного суду Харківської області від 26.12.2014 року по справі № 621/3600/14-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Зеленський В.В.
Судді Пянова Я.В. Чалий І.С.