Справа № 804/6375/14
Суддя: Потолова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 серпня 2014 р. Справа № 804/6375/14
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Потолової Г.В.
при секретарі - Корсун М.О.
за участю: представників позивача - Даниленко І.В., Мельник Н.Ю.
представника відповідача - Волошиної В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Закритого акціонерного товариства «Нікопольський завод сталевих труб «ЮТіСТ» до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби про скасування податкових повідомлень-рішень,
З Вищого адміністративного суду України до Дніпропетровського окружного адміністративного суду на новий розгляд надійшла адміністративна справа за позовом ЗАТ «Нікопольський завод сталевих труб «ЮТіСТ» до Нікопольської ОДПІ про скасування податкових повідомлень-рішень.
Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити їх в повному обсязі.
Представник відповідача у судовому засіданні проти адміністративного позову заперечував, посилаючись на законодавчі підстави своїх дій, діяльність в межах закону та наданих повноважень, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити.
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, при розгляді справи виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, Закрите акціонерне товариство «Нікопольський завод сталевих труб «ЮТіСТ» (Далі - ЗАТ «НЗСТ «ЮТіСТ») зареєстровано Виконавчим комітетом Нікопольської міської ради народних депутатів 24.05.2000р. та взято на облік у податковому органі 29.05.2000р. за №1356.
Отже, позивач належним чином зареєстрований як юридична особа, а тому на нього поширюється дія законів та інших нормативно-правових актів, які регулюють здійснення господарської діяльності в Україні.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25.03.2014р. касаційну скаргу Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби задоволено частково.
Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.03.2011р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31.01.2013р. скасовано.
За висновками Вищого адміністративного суду України судами попередніх інстанцій при вирішенні даної справи не було досліджено на підставі яких первинних документів були прийняті податкові повідомлення-рішення та не досліджено самі первинні документи по кожному податковому повідомленню-рішенню, заявленому в позові. А також, судами не проаналізовано безпосередньо кожне податкове повідомлення-рішення щодо стягнення пені на час банкрутства ЗАТ «Нікопольський завод сталевих труб «ЮТіСТ» та не з'ясовано статус кредитора (поточний чи конкурсний) у вищевказаній справі, та відповідно до практики Верховного Суду України (постанови від 07.05.2012р., від 01.10.2012р.) природу спірних податкових зобов'язань позивача.
Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвалою від 25.06.2014р. справу прийнято до провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні.
Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.
Перевірка проводилась з 12.01.2010р. по 22.02.2010р.
Термін проведення перевірки продовжувався з 09.02.2010р. по 22.02.2010р. на підставі наказу Нікопольської ОДПІ від 08.02.2010р. №47.
За результатами проведеної перевірки Нікопольською ОДПІ складено Акт №357/232/30926951 від 01.03.2010р. (Далі - Акт), за висновками якого встановлено порушення ЗАТ «НЗСТ «ЮТіСТ», а саме:
- з податку на прибуток підприємств - пп. 1.32 ст. 1, п. 5.1 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", в результаті чого було завищено податок на прибуток в періоді, що перевірявся на загальну суму 1' 532' 986,83 грн.: за півріччя 2008 року - заниження на 112' 016,30 грн.; за 3 квартали 2008 року - завищення на 1' 532' 986,83 грн.;
- п. 6.1 ст. 6 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", в результаті чого було завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в періоді, що перевірявся на загальну суму 24' 285' 615,72 грн.: за 2008 рік - на 9' 015' 520,64 грн.; за 1 квартал 2009 року - на 33' 687' 054,91 грн.; за півріччя 2009 року - на 28' 033' 081,90 грн.; за 3 квартал 2009 року - на 24' 485' 615,72 грн.;
- з податку з доходів фізичних осіб - п. 13.1 ст. 13, п. 13.5 ст. 13, п. 16. 13 ст. 16 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", в результаті чого занижено податок з доходів за ставкою 6 % при виплаті таких доходів нерезиденту на загальну суму 14' 947,23 грн.: 15.05.2008 року в сумі 5' 201, 95 грн.; 12.09.2008 року в сумі 4' 665, 22 грн.; 12.11.2008 року в сумі 5'080,06 грн.;
- пп. 8.1.1 п. 8.1 ст. 8, п. 7.3 ст. 7 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб", в результаті чого було допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо правильності утримання та своєчасності нарахування податку з доходів фізичних осіб до бюджету в періоді, що перевірявся на загальну суму 538,23 грн., в тому числі вересень 2008 року - 538,23 грн.;
- з податку на додану вартість - пп. 7.4.4. п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", в результаті чого було занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся на загальну суму 4'374' 262,87 грн.: травень 2008 року - 209' 277,57 грн.; червень 2008 року - 330' 871,43 грн.; серпень 2008 року - 737' 694,09 грн.; листопад 2008 року - 1' 100' 274,93 грн.; грудень 2008 року - 1' 938' 073,85 грн.; лютий 2009 року - 58' 071,00 грн.;
- пп. 7.4.4. п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", в результаті чого був занижений залишок від'ємного значення податку на додану вартість в періоді, що перевірявся на загальну суму 477' 177,28 грн., у тому числі: травень 2008 року зменшено на 75' 823,00 грн.; червень 2008 року зменшено на 202' 318,00 грн.; липень 2008 року збільшено на 151' 845,21 грн.; жовтень 2008 року збільшено на 217' 179,26 грн.; листопад 2008 року зменшено на 1' 720' 896,00 грн.; січень 2009 року зменшено на 15' 867, 17 грн.; лютий 2009 року зменшено на 1' 540' 758,00 грн.; березень 2009 року збільшено на 2' 028' 828,91 грн.; квітень 2009 року збільшено на 584' 975,70 грн.; травень 2009 року збільшено на 337' 873, 02 грн.; липень 2009 року збільшено на 206' 452,19 грн.; серпень 2009 року збільшено на 276' 040,25 грн.; вересень 2009 року збільшено на 229' 644,91 грн.;
- пп. 7.4.4. п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", в результаті чого занижено від'ємне значення податку на додану вартість, що відноситься до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 203' 808,05 грн.
Не погодившись з висновками податкового органу за результатами перевірки, відображеними в Акті №357/232/30926951 від 01.03.2010р., ЗАТ «НЗСТ «ЮТіСТ» подано письмові заперечення від 04.03.2010р. за №337-09 до Нікопольської ОДПІ.
Листом №9830/10/23-214 від 10.03.2010р.«про розгляд заперечень до акту перевірки» податковим органом надано відповідь, що ЗАТ «НЗСТ «ЮТіСТ» не надано достатніх аргументів щодо задоволення заперечень, наданих до акту перевірки №357/232/30926951 від 01.03.2010р. у повному обсязі, отже висновки, викладені в акті перевірки, відповідають вимогам чинного законодавства.
Не погодившись з вищезазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, ЗАТ «НЗСТ «ЮТіСТ» подано до Нікопольської ОДПІ первинну скаргу №426-09 від 25.03.2010р., в яких просить їх скасувати.
Рішенням Нікопольської ОДПІ від 13.04.2010р. №15922/10/23-214продовжено строк розгляду первинної скарги до 60 календарних днів (по 25.05.2010р. включно).

Рішенням Нікопольської ОДПІ від 05.05.2010р. №18896/10/23-214 первинну скаргу позивача залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін. Також, за результатами розгляду первинної скарги відповідачем винесено нові податкові повідомлення-ріщення№/1/19010, №/1/19008, №/1/19009, №/1/19000, №/1/19011.

Не погодившись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач подав у Державну податкову адміністрацію у Дніпропетровській області повторну скаргу №665-09 від 14.05.2010р., у якій просив скасувати податкові повідомлення-рішення від 13.03.2010р. та 05.05.2010р.

Рішенням про розгляд повторної скарги від 19.05.2010р. №13054/10/25-008 залишено без змін податкові повідомлення-рішення Нікопольської ОДПІ, а також винесено нові податкові повідомлення-рішення від 31.05.2010р. № /2/22323, № /2/22325, № /2/22327, № /2/22330, № /2/22376 - в частині нарахування штрафних санкцій.

Не погодившись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивачем подано повторну скаргу №771-09 від 02.06.2010р. до Державної податкової адміністрації України.

Рішенням від 18.06.2010р. №5813/6/25-015 продовжено строк розгляду повторної скарги.

Рішенням про результати розгляду повторної скарги від 02.08.2010р. № 7553/6/25-0115 ДПА України залишила скаргу без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін.

Таким, чином не погодившись з висновками та рішеннями податкового органу, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

В обґрунтування своєї позиції позивач зазначає, що жодним нормативним документом про оподаткування не передбачена методика коригування валових витрат та податкового кредиту при реалізації продукції по цінам нижче собівартості, а також визнання таких операційне пов'язаними з господарською діяльністю.

Також, позивач пояснює, що падіння обсягів виробництва у 2008-2009 році у порівнянні з 2007 роком у зв'язку за зменшенням заказів, а також зростання курсу долару, падіння цін на труби на всесвітньому ринку негативно позначилися на фінансовому становищі позивача.

ЗАТ «НЗСТ «ЮТіСТ» використовувало для виробництва труб більш якісну імпортну трубу заготівку Оскольського металургійного комбінату (Росія), контракт на постачання складений у доларах. Відповідно, ціни на трубну заготівку збільшилися у 2 рази, в той час як ціни на труби знизилися.

В умовах економічної кризи (2008-2009 року) для утримання конкурентоспроможності на зовнішніх та внутрішніх ринках продажу труб, прагнення підприємства позбутися ще більших збитків, пов'язаних зі змінами ринкової кон'юнктури, необхідності в обігових коштах для підтримання своєї працездатності, підприємство вимушено було реалізовувати свою продукцію по договірним цінам, які були нижче собівартості.

Позивач проаналізувавши отримані протягом2008-2009 років збитки від реалізації продукції по цінам нижче собівартості, самостійно у податковому обліку з податку на прибуток та ПДВ на різницю між цінами реалізації та собівартості реалізованої продукції донарахувало валові доходи та податкове зобов'язання.

Як вказує позивач, такі різниці виникли саме при реалізації продукції у зв'язку з веденням господарської діяльності.

Так, позивач не погоджується з використаною податковим органом методикою визначення різниць по окремим операціям реалізації продукції нижче собівартості, а також коригуванням валових витрат на різниці у частині матеріальних витрат.

Як зазначає позивач, ЗАТ «НЗСТ «ЮТіСТ» використовує свою методику визначення різниць при реалізації продукції нижче собівартості і вважає її вірною.

Позивач вказує, що облік продукції на підприємстві ведеться по видам продукції відповідно «Методичним рекомендаціям по формуванню собівартості продукції (робіт та послуг) у промисловості», затверджених наказом Міністерства промислової політики України від 09.07.2007р. №373, згідно яких: «Всі витрати на виробництво включаються у собівартість видів продукції (робіт та послуг)».

Крім того, позивач пояснює, що на ЗАТ «НЗСТ «ЮТіСТ» кожному виду продукції та марки сталі визначений шифр продукції (з відповідними ДСТУ), у який входять значний діапазон розмірів діаметрів від 6 мм до 168 мм, та товщиною стінок труб від 0,5 мм до 28 мм.

Бухгалтерський облік собівартості виробництва та реалізації продукції на підприємстві ведеться по шифрам продукції. По кожному шифру реалізованої продукції визначається середньореалізаційна ціна, відповідно «Методичним рекомендаціям Міністерства промислової політики», згідно яких, як зазначає позивач, рівень рентабельності видів продукції залежить від її собівартості та змін середньореалізаційних цін, а середньореалізаційна ціна одиниці продукції визначається відношенням виручки від реалізації відповідного виду продукції до обсягу її реалізації за звітний період.

На думку позивача, податковий орган з кожного шифру продукції вибирав тільки окремі продажі (по окремим розмірам), по цінам нижче собівартості, які включаються в цей шифр, а собівартість реалізованої продукції використовує повністю по шифру, який містить діапазон розмірів.

Позивач вказує, що на запит про коригування за перевіряємий період ЗАТ «НЗСТ «ЮТіСТ» надало розшифровки усіх коригувань за цей період.

Таким чином, ЗАТ «НЗСТ «ЮТіСТ» проаналізувавши отримані протягом 2008-2009 років збитки від реалізації продукції по цінам нижче собівартості, та самостійно у податковому обліку з податку на прибуток та ПДВ на різницю між цінами реалізації та собівартості реалізованої продукції донарахувало валові доходи та податкове зобов'язання.

Позивач, також не погоджується з висновками податкового органу, та з податковими повідомленнями-рішеннями в частині нарахування штрафних санкцій, пояснюючи наступне.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 09.12.2008р. відносно ЗАТ «НЗСТ «ЮТіСТ» порушено провадження у справі про банкротство № Б15/337-08 та введений мораторій на задоволення вимог кредиторів. А оскільки мораторій на задоволення вимог кредиторів діє протягом провадження у справі про банкрутство, то штрафи та пеня, визначені Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000р., за цей період дії мораторію не застосовуються.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.08.2010 р. провадження по справі № Б15/337-08 припинено.

Відтак, будь-які вимоги по справі № Б15/337-08 не розглядаються.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 21.08.2010 р. за заявою Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів порушено провадження у справи про банкрутство ЗАТ «НЗСТ «ЮТіСТ» № Б38/180-10 та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Станом на час розгляду даної адміністративної справи по справі про банкрутство ЗАТ «НЗСТ «ЮТіСТ» № Б38/180-10 триває процедура ліквідації.

Позивач зазначає, що вимоги податкового органу за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями виникли до порушення провадження у справі про банкрутство (справа № Б38/180-10).

Крім того, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є неузгодженими.

Таким чином, за твердженням позивача, з урахуванням приписів Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», вимоги податкового органу за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями є конкурсними по справі № Б38/180-10.

Відповідач мав право заявити їх після порушення провадження у справі про банкрутство № Б38/180-10 протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження.

Оскільки відповідач не подав відповідної заяви з вимогами до ЗАТ «НЗСТ «ЮТіСТ» в строк до 27.11.2010 р., за твердженням позивача з посиланням на ч.2 ст.14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», вимоги податкового органу взагалі не розглядаються і вважаються погашеними.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18.01.2011 р. затверджено реєстр вимог конкурсних кредиторів ЗАТ «НЗСТ «ЮТіСТ».

У судовому засіданні 27.08.2014р. представники позивача надали пояснення на підтвердження своєї позиції з посиланням на постанову Вищого адміністративного суду України по справі №К/800/12/864/13 від 12.12.2013р.

Крім того, позивачем на виконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 25.03.2014р. у судове засідання 27.08.2014 р. на спростування висновків податкового органу та оскаржуваних податкових повідомлень-рішень подані підтверджуючі документи щодо собівартості продукції та її реалізації ЗАТ «НЗСТ «ЮТіСТ».

Отже, враховуючи вищевикладене, ЗАТ «НЗСТ «ЮТіСТ» вважає, що податкові повідомлення-рішення Нікопольської ОДПІ від 13.03.2010р. №/0/10331, №/0/10332, №/0/10333, від05.05.2010р., №/1/19010, №/1/19008, №/1/19009 та від 31.05.2010р. №/2/22323, №/2/22325, №/2/22327 були винесені неправомірно і тому мають бути скасовані у повному обсязі, а податкові повідомлення - рішення від 13.03.2010р. №/0/10329, №/0/10330, від 05.05.2010р. №/1/19011, №/1/19011, та від 31.05.2010р. №/2/22376, №/2/22330 скасовані у частині нарахування штрафних санкцій.

Відповідач проти позову заперечує. Письмові заперечення аналогічні доводам акту перевірки та долучені до матеріалів справи.

В обґрунтування заперечень, які підтримані представником у судовому засіданні, відповідач зазначає, що перевіркою повноти нарахування податку на додану вартість за період з 01.04.2008р. по 30.09.2009р. встановлено його заниження всього у сумі 3' 658' 969 грн.85коп.

Перевіркою повноти визначення суми податку, що підлягає бюджетному відшкодуванню і (по рядку 25 Декларації) за період з 01.04.2008р. по 30.09.2009р. встановлено його завищення всього у сумі 2' 361' 172 грн.72коп.

Перевіркою повноти визначення суми податку, що підлягає (підлягала) бюджетному відшкодуванню та суми залишку від'ємного значення ПДВ (по рядку 26 Декларації) за період з 01.04.2008р. по 30.09.2009р. встановлено його заниження всього у сумі 2' 123' 056 грн.98коп.

Крім того, збільшено від'ємне значення ПДВ, що відноситься до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 22.2 Декларації за вересень 2009р.) і суму 203' 808грн.05коп.

В ході перевірки ЗАТ «НЗСТ «ЮТіСТ» за період фінансово - господарської діяльності з 01.04.2008р. по 30.09.2009р. встановлено, що згідно п.4 Наказу № 1 від 03.01.2008р. «Про облікову політику на 2008р.» та п.4 Наказу № 1 від 02.01.2009р. «Про облікову політику на 2009р.» при переведенні виробничих запасів у виробництво та реалізації готової продукції оцінка вибуття здійснюється по методу середньозваженої собівартості.

Запаси, які не призведуть до економічної вигоди у майбутньому, рахувати неліквідними та списувати їх у бухгалтерському обліку.

Згідно п.18 Наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», від 20 жовтня 1999 року №246, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 р. за №751/4044 (із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства фінансів України від 25.11.2002 р. №989. в редакції наказу Міністерства фінансів України від 22.11.2004 р. №731) оцінка за середньозваженою собівартістю проводиться щодо кожної одиниці запасів діленням сумарної вартості залишку таких запасів на початок звітного місяця і вартості одержаних у звітному місяці запасів на сумарну кількість запасів на початок звітного місяця і одержаних у звітному місяці запасів.

Відповідач зазначає, що для перевірки враховувалася кожна накладна (первинний документ) на реалізацію трубної продукції у розрізі найменування продукції яка порівнювалась з собівартістю виробництва відповідної готової продукції.

За результатами співставлення даних розрахунків з реалізацією готової продукції у розрізі кожної реалізації по шифрам труб встановлені факти реалізації за цінами, що нижче середньозваженої собівартості, що привело до отримання збиткових операцій від реалізації за піною, що є нижчою ніж середньозважена собівартість.

Відповідач вказує, що для розрахунку бази, яка підлягає коригуванню в складі вартості матеріалів використаних не у господарській діяльності в розумінні чинного законодавства, використані представлені до перевірки відомості про фактичну собівартість виготовленої та реалізованої продукції (трубної продукції). Враховуючи, що собівартість виготовленої продукції визначається у відповідності до вимог положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Мінфіну України від 31.12.99 № 318 який зареєстровано у Мін'юсті України від 19.01.2000р. під №27/4248 згідно до якого собівартість реалізованої продукції складається з виробничої собівартості продукції, яка була реалізована протягом звітного періоду... До виробничої собівартості продукції включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати.

Таким чином, відповідач дійшов висновку, що в порушення п.п.1.32 ст.1, п.5.1 ст.5 Закону України ''Про оподаткування прибутку підприємств"' до складу валових витрат віднесені витрати, які не вважаються витратами, пов'язаними з веденням господарської діяльності в рамках чинного законодавства, у загальній сумі «-» 2' 256' 582грн.18 коп.

Частина витрат, що перевищує собівартість виготовлення такої продукції, не пов'язана з одержанням доходу, тобто не використана у власній господарській діяльності підприємства. Такі витрати згідно норми п.1.32 ст.1 п.5.1 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" не підлягають включенню до складу валових витрат.

Відповідач вважає, що зазначене порушення призвело до заниження валових витрат за період, що перевіряється, на загальну суму 2'256' 582грн.18коп. та до заниження податкового кредиту по ПДВ, на загальну суму «-» 489' 433грн.48коп.

Позивачем самостійно проводилося коригування валових доходів на суму реалізації готової продукції за цінами нижче її середньозваженої собівартості у розрізі кожного шифру труб. За результатами перерахунків цін, склад валового доходу ЗАТ «НЗСТ «ЮТіСТ» збільшений на суму 79' 088' 521грн.74 коп.

У зв'язку з тим, що ЗАТ «НЗСТ «ЮТІСТ» проведені розрахунки цін по шифрам труб згорнуто за місяць, без урахування кожного факту реалізації трубної продукції, встановлені розбіжності між даними перевірки та даними перевіряємого підприємства у сумі «-» 2' 256' 582грн.18 коп.

Крім того, відповідач зазначає, що оскільки податкова декларація по ПДВ за листопад 2009р. надана з порушенням вимог Наказу ДПА України №166 від 30.05.1997р. (одним уточнюючим розрахунком може бути виправлено помилки лише однієї раніше поданої декларації) податкове зобов'язання по ПДВ збільшено на суму 4' 182' 711грн.01коп.

Одночасно, відповідач вказує, що оскільки штрафні санкції були застосовані до Позивача на підставі п.п. 17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000р.(контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов'язання платника податків у зв'язку із заниження суми податкового зобов'язання), пп. 17.1.9 п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000р. (платник податків здійснює грошові виплати без попереднього нарахування та сплати податку) дія мораторію у справі про банкрутство не перешкоджає їх застосуванню.

Дослідивши матеріали справи, надані представниками сторін докази, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, а тому до правовідносин, які виникли у цій справі, слід застосовувати норми законів, які діяли на момент їх виникнення.

Так, відповідно до пп. 1.32 п. 1.3 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994 року № 334/94-ВР (в редакції станом на час виникнення правовідносин між сторонами), господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 вказаного Закону, валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до п. 6.1 ст. 6 вказаного Закону України, якщо об'єкт оподаткування платника податку з числа резидентів за результатами податкового року має від'ємне значення об'єкта оподаткування (з урахуванням суми амортизаційних відрахувань), сума такого від'ємного значення підлягає включенню до складу валових витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об'єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням від'ємного значення об'єкта оподаткування попереднього року у складі валових витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від'ємного значення.

Так, згідно висновків відповідача, зроблених в Акті перевірки, в результаті порушень вказаних пунктів Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" позивачем було завищено податок на прибуток в періоді, що перевірявся на загальну суму 1'532'986грн.83коп.

Суд зазначає, що відповідно до п. 1.31 ст. 1 вказаного Закону, продаж товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію, незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів.

Підпунктом 4.1.1 п. 4.1 ст. 4 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", валовий доход включає, зокрема, загальні доходи від продажу товарів (робіт, послуг), у тому числі допоміжних та обслуговуючих виробництв, що не мають статусу юридичної особи, а також доходи від продажу цінних паперів, деривативів, іпотечних сертифікатів участі, іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, сертифікатів фондів операцій з нерухомістю (за винятком операцій з їх первинного випуску (розміщення), операцій з їх кінцевого погашення (ліквідації) та операцій з консолідованим іпотечним боргом відповідно до закону).

У своєму Акті перевірки відповідач вказує на те, що термін "доходи", визначений Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 3 "Звіт про фінансові результати", відповідно до якого під цим поняттям розуміється збільшення економічних вигод підприємства у вигляді надходження активів чи зменшення зобов'язань, які приводять до росту власного капіталу, не може бути використаний у податковому обліку. Та посилається на пп. 1.43 п. 1.4 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", відповідно до якого, інші терміни використовуються у значеннях, визначених законами з питань оподаткування, а також національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку у випадках, визначених цим Законом, які не суперечать цьому Закону та іншим законам з питань оподаткування у частині визначення термінів.

Проте, відповідно до ст. 3 вказаного Закону встановлено, що об'єктом оподаткування є прибуток, визначений шляхом зменшення сум скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно п. 4.3 ст. 4 вказаного Закону на: суму валових витрат платника податку, визначених ст. 5 вказаного Закону; суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно ст. 8, 9 вказаного Закону.

Крім того, судом встановлено, що у грудні 2009 року позивачем було здійснено коригування за 2008 рік валових доходів на 13' 697' 111грн.00коп. та валових витрат на 13' 045' 087грн.00коп. Закрите акціонерне товариство "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТіСТ" зменшило від'ємне значення об'єкту оподаткування попереднього податкового періоду декларації з податку на прибуток підприємства за 2009 рік на 26' 742' 198грн.00коп., яке склало після коригування 59' 972' 819грн.00коп.

Відповідно до п. 17.2 ст. 17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами" від 21.12.2000 року № 2181-ІІІ (чинний на момент виникнення правовідносин між сторонами), платник податків, який до початку його перевірки контролюючим органом самостійно виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму такої недоплати та штраф у розмірі п'яти відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку,

б) або відобразити суму такої недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за наступний податковий період, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми податкового зобов'язання з цього податку.

Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

При самостійному донарахуванні суми податкових зобов'язань адміністративні штрафи не накладаються. Це правило не застосовується, якщо:

а) платник податків не подає податкову декларацію за період, протягом якого відбулася недоплата податкового зобов'язання;

б) судом встановлено скоєння злочину посадовими особами платника податків або фізичною особою - платником податків щодо умисного ухилення від сплати зазначеного податкового зобов'язання.

Отже, суд зазначає, що позивачем було зроблено всі необхідні коригування щодо податку на прибуток підприємства, які необхідно було визнати під час проведення перевірки.

Щодо податку на додану вартість, то суд вказує на те, що в періоді, що перевірявся з квітня 2008 року по вересень 2009 року позивачем було зроблено коригування податкового зобов'язання з податку на додану вартість по операціям з реалізації продукції власного виробництва за цінами нижче собівартості.

Так, відповідно даних Довідки № 27/235.30926951 від 27.03.2009 року згідно з поданою позивачем податковою декларацією з податку на додану вартість за грудень 2008 року, вхідний від 20.01.2009 року № 69937, має позитивне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту становить 2'768'869грн.00коп.

Пунктом 3.1 Довідки № 27/235.30926951 від 07.10.2009 року відповідачем підтверджено, що податкова декларація з податку на додану вартість має від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту становить 208'832грн.00коп. За наслідками проведеної позапланової перевірки, результати якої оформлено Актом № 1382/235.30926951 від 20.08.2009 року, підтверджено правомірність визначення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту з податку на додану вартість за червень 2009 року у сумі 208'832грн.00коп.

А тому, самостійно зроблене коригування податкового зобов'язання у вказаних вище податкових деклараціях з відображенням уточнення в одному податковому періоді було прийнято відповідачем до обліку без зауважень.

Крім того, щодо податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2009 року з самостійно зробленим донарахуванням податкового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 4' 281' 981грн.82коп. по операції з продажу продукції власного виробництва за цінами нижче собівартості на суму податку на додану вартість 2' 377' 079грн.73коп. та по операціям з придбання продукції за цінами вище, ніж звичайні відповідно до п. 4.1 ст.4 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 року № 168/97-ВР (чинний на момент виникнення правовідносин між сторонами) на суму податку на додану вартість у розмірі 1' 904' 902грн.09коп. на суму самостійно зробленого коригування нарахована сума штрафу у розмірі 214' 099грн.00коп.

Відповідно до ст. 189 Господарського кодексу України (в редакції станом на момент виникнення правовідносин між сторонами), ціна (тариф) у цьому Кодексі є формою грошового визначення вартості продукції (робіт, послуг), яку реалізують суб'єкти господарювання. Ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях. Ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін.

Відповідно до ст. 190 Господарського кодексу України, вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні ціни. Вільні ціни визначаються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб'єкта господарювання.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про ціни та ціноутворення" від 03.12.1990 року № 507-ХІІ, вільні ціни і тарифи встановлюються на всі види продукції, товарів і послуг, за винятком тих, по яких здійснюється державне регулювання цін і тарифів.

Отже, позивачем було застосовано вільні ціни з метою реалізації продукції по договірним цінам та самостійно у податковому обліку з податку на прибуток та податок на додану вартість на різницю між цінами реалізації та собівартості реалізованої продукції донарахувало валові доходи та податкове зобов'язання.

У зв'язку з використанням позивачем Методичних рекомендацій по формуванню собівартості продукції (робіт та послуг) у промисловості, затверджених Наказом Міністерства промислової політики України від 09.07.2007 року № 373, відповідно до яких всі витрати на виробництво включаються у собівартість видів продукції (робіт та послуг), за період з квітня 2008 року по вересень 2009 року ним було нараховане (збільшене) податкове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 16'126'691грн.38коп. з відповідним нарахуванням та оплатою штрафу на суму 362'048грн.00коп., що було проведено на підставі п. 17.2 ст. 17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами". Проте, відповідачем неправомірно було зроблено висновок про необхідність донарахування податкового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 4' 281' 981грн.82коп.

Відповідно до пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Також, судом встановлено, що в періоді з квітня 2008р. по вересень 2009р. позивачем було зроблено коригування податкового зобов'язання з податку на додану вартість по операціям з реалізації продукції власного виробництва за цінами нижче собівартості, правомірність якого підтверджується відповідними довідками №27/235.30926951 від 27.03.2009р., №27/235.30926951 від 07.10.2009, Актом №1382/235.30926951 від 20.08.2009р., складеними відповідачем.

Відповідно до ч.2 ст.72 КАС України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потрібно доказувати.

Суд звертає увагу, що протягом 2008-2009 років в економічних відносинах вживався термін - «світова фінансова криза».

Загальновідомими є обставини, коли підприємства реалізовували товар нижче поточної собівартості за рахунок придбаної раніше, за нижчими цінами, сировини, на виконання умов договорів.

На виконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 25.03.2014 р. щодо дослідження первинних документів по кожному податковому повідомленню-рішенню, заявленому в позові, судом досліджено наявні та подані первинні документи (т.1 а.с.107-262; т.2 а.с.10-28; т.4 а.с.25-231).

За результатами досліджених первинних документів та проголошених представниками сторін у судовому засіданні пояснень, з урахуванням наведеного у постанові вище, суд дійшов висновку про підтвердження обґрунтувань позивача.

Так, податковий орган з кожного шифру продукції вибирав тільки окремі продажі (по окремим розмірам), по цінам нижче собівартості, які включаються в цей шифр, а собівартість реалізованої продукції використовував повністю по шифру, який містить діапазон розмірів.

З наявних та поданих документів, зокрема у судовому засіданні 27.08.2014 р., вбачається, що у позивача існують операції з реалізації товару за цінами нижче собівартості за окремими шифрами протягом окремих днів. Однак, в цілому, за ці дні операції мають прибутковий характер і реалізація товару в цілому щодня відбувалась за цінами не нижчими собівартості.

Відтак, в ході судового розгляду адміністративної справи знайшли підтвердження обґрунтування позивача щодо виокремлення відповідачем певних операцій за окремими шифрами з наданням оцінки щодо реалізації за цінами нижче собівартості.

Отже, висновки податкового органу є спростованими.

Також, на виконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 25.03.2014 р. щодо аналізу безпосередньо кожного податкового повідомлення-рішення про стягнення пені на час банкрутства ЗАТ «Нікопольський завод сталевих труб «ЮТіСТ» та з'ясування статусу кредитора (поточний чи конкурсний) у вищевказаній справі, та відповідно до практики Верховного Суду України (постанови від 07.05.2012р., від 01.10.2012р.) природу спірних податкових зобов'язань позивача, суд виходить з наступного.

Статтею 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом" від 14.05.1992 року № 2343-ХІІ, передбачено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Крім того, відповідно до ст.12 вказаного Закону, протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Положеннями ст.1 Закону визначено, що кредитор - юридична або фізична особа, яка має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника, щодо виплати заборгованості із заробітної плати працівникам боржника, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які здійснюють контроль за правильністю та своєчасністю справляння єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів). Конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство. До конкурсних кредиторів відносяться також кредитори, вимоги яких до боржника виникли внаслідок правонаступництва за умови виникнення таких вимог до порушення провадження у справі про банкрутство. Поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Згідно ч.1 ст.14 Закону конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

За результатами розгляду таких вимог кредиторів у попередньому засіданні господарський суд виносить ухвалу, в якій зазначається розмір визнаних судом вимог кредиторів, які включаються розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів (стаття 15 Закону).

Згідно ч.2. ст.14 Закону вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається (т.4 а.с.3-24), що ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 09.12.2008р. прийнято заяву голови правління ЗАТ «Нікопольський завод сталевих труб «ЮТіСТ» Есаулова М.О. до розгляду та порушено провадження по справі №Б15/337-08 про банкрутство ЗАТ «Нікопольський завод сталевих труб «ЮТіСТ», на підставі ст.53 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2008р. у справі №Б15/337-08 введено процедуру санації ЗАТ «Нікопольський завод сталевих труб «ЮТіСТ» на 12 місяців до 16.12.2009р., призначено керуючим санацією голову правління боржника Есаулова М.О.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.08.2010р. по справі №Б15/337-08 ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2008р. у справі №Б15/337-08 про введення процедури санації скасовано. Провадження у справі №Б15/337-08 припинено.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувані повідомлення-рішення винесені у березні-травні та серпні 2010р., а тому податкові повідомлення-рішення саме за березень-травень 2010 р. у справі №Б15/337-08 є поточними.

Тобто, податковий орган по справі про банкрутство ЗАТ «НЗСТ «ЮТіСТ» був би поточним кредитором.

Однак, у зв'язку з припиненням провадження по справі № Б15/337-08, будь-які вимоги у цій справі не розглядаються.

Проте, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 21.08.2010р. за заявою Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів порушено провадження у справі про банкрутство ЗАТ «Нікопольський завод сталевих труб «ЮТіСТ» №Б38/180-10 на підставі ст.ст.7,11,12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Оголошення про порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство опубліковано 27.10.2010р. в газеті «Урядовий кур'єр» №200.

Оскільки вимоги податкового органу за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями виникли до порушення провадження у справі про банкрутство № Б38/180-10, а також, враховуючи, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є неузгодженими, за приписами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» вимоги податкового органу за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями є конкурсними по справі № Б38/180-10.

Відповідач мав право заявити їх після порушення провадження у справі про банкрутство № Б38/180-10 протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження. Тобто до 27.11.2010 р.

Оскільки відповідач не подав відповідної заяви з вимогами до ЗАТ «НЗСТ «ЮТіСТ» в строк до 27.11.2010 р., враховуючи приписи ч.2 ст.14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», вимоги податкового органу взагалі не розглядаються і вважаються погашеними.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18.01.2011 р. затверджено реєстр вимог конкурсних кредиторів ЗАТ «НЗСТ «ЮТіСТ»на загальну суму 508' 057' 550грн.85коп.

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 08.06.2011р. ЗАТ «Нікопольський завод сталевих труб «ЮТіСТ» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором арбітражного керуючого Зімницю О.І.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2014 р. строк ліквідаційної процедури та повноваження ліквідатора Зімниці О.І. продовжено до 20.08.2014р.

У судовому засіданні 27.08.2014 р. представниками позивача надані пояснення, що ліквідатором подане клопотання про продовження строку ліквідаційної процедури до господарського суду Дніпропетровської області, але не розглянуто, оскільки справа перебуває на розгляді апеляційних скарг окремих кредиторів у Дніпропетровському апеляційному господарському суді.

Станом на час розгляду даної адміністративної справи по справі про банкрутство ЗАТ «НЗСТ «ЮТіСТ» № Б38/180-10 триває процедура ліквідації.

Отже, відповідно до вимог Законів України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" та «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», на період дії мораторію відповідачем не можуть накладатись штрафи та пеня. У зв'язку з чим, оскаржувані податкові повідомлення-рішення Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції в частині нарахування штрафних санкцій є протиправними, а тому підлягають скасуванню.

В ході судового розгляду адміністративної справи знайшли підтвердження обґрунтування позивача з посиланням на позицію Вищого адміністративного суду України, викладену у постанові від 12.12.2013р. по справі №К/800/12/864/13. Не зважаючи, що у постанові йдеться про посилання на приписи ПК України, такі приписи узгоджуються зі Законами, що діяли до 01.01.2011р. у аналогічних правовідносинах.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст.86, 94, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Закритого акціонерного товариства «Нікопольський завод сталевих труб «ЮТіСТ» до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції від 13.03.2010 року № /0/10331, № /0/10332, № /0/10333.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції від 05.05.2010 року № /1/19010, № /1/19008, № /1/19009.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції 31.05.2010 року № /2/22323, № /2/22325, № /2/22327.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції від 13.03.2010 року № /0/10329, № /0/10330; від 05.05.2010 року № /1/19000, № /1/19011; від 31.05.2010 року № /2/22330, № /2/22376 - в частині нарахування штрафних санкцій.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції від 12.08.2010 року: № /3, № /3, № /3, № /3, № /3.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі її апеляційного оскарження - з моменту проголошення рішення суду апеляційної інстанції.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання копії постанови, виготовленої у повному обсязі.

Текст постанови у повному обсязі виготовлений 01.09.2014р.

Суддя Г. В. Потолова