Справа № 809/360/15
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2015 р. справа № 809/360/15

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Чуприни О.В.

за участю секретаря судового засідання Драгомирецького І.М.

позивача: ОСОБА_1 - не з'явився,

представника відповідача: Відділу державної виконавчої служби Богородчанського районного управління юстиції - Хабаля М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Богородчанського районного управління юстиції про визнання дій незаконними при прийнятті постанови та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №46027241 від 15.01.2015 року, -

ВСТАНОВИВ:

Івано-Франківським окружним адміністративним судом 26.01.2015 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач) до Відділу державної виконавчої служби Богородчанського районного управління юстиції (надалі по тексту також - відповідач) з наступними позовними вимогами:

- визнати дії старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Богородчанського районного управління юстиції Хабаль Михайла Мироновича при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження №46027241 від 15.01.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 5 992,65 гривень залишку виконавчого збору незаконними;

- скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №46027241 від 15.01.2015 року старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Богородчанського районного управління юстиції Хабаль Михайла Мироновича.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Богородчанського районного управління юстиції в період часу з 2010 року по 2014 рік перебували виконавчі провадження ВП №№19575635, 19575111, 34622532, 25041287 і 40222574 за виконавчими листами в одній цивільній справі №2-551/2009 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_3 на користь ПАТ "Універсал Банк" 81 914,63 гривень заборгованості по кредитному договору, 819,15 гривень судового збору та 250,00 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення. 24.11.2014 року виконавче провадження із виконання вказаного виконавчого документа на підставі пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999 року (надалі по тексту також - Закон №606-XIV) було закінчено у зв'язку із повним добровільним виконанням виконавчого документа боржником. 15.01.2015 року відповідач протиправно прийняв оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження із стягнення залишку несплаченого виконавчого збору в сумі 5 992,65 гривень за постановою від 03.04.2011 року. Позивач вважає дії відповідача з даного приводу незаконними, а саму постанову такою, що підлягає скасуванню. Зокрема, на переконання позивача, відповідач в порушення частини 5 статті 25, частини 1 статті 31 Закону №606-XIV не вручив та не надіслав рекомендованим листом з повідомленням про вручення позивачу постанову про відкриття виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору від 15.01.2015 року. Відповідач оскаржувану постанову прийняв з порушенням строків, визначених частиною 7 статті 28 Закону №606-XIV. Позивач вважає, що державний виконавець не вправі по завершеному виконавчому провадженні достягувати не стягнутий виконавчий збір, так як в силу вимог частин 3, 4 статті 46 Закону №606-XIV, в редакції чинній на час вчинення дій із примусового виконання листа №2-551/2009 року, та статті 43 Закону №606-XIV виконавчий збір стягується у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутої суми у ході проведення виконавчих дій. У зв'язку із тим, що державний виконавець не стягував самостійно заборгованість, а позивач її сплатив особисто, ОСОБА_1 вказує на відсутність обов'язку сплачувати недотягнутий розмір виконавчого збору.

Позивач та його представник у судове засідання не з'явилися. Представник позивача подав суду клопотання про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с. 37).

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, подавши письмове заперечення проти позову (а.с. 47-48). В засіданні пояснив, що у нього на виконанні з 2010 року по 2014 рік перебувало п'ять виконавчих проваджень з приводу примусового виконання виконавчого листа Богородчанського районного суду №2-551 від 28.01.2010 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_3 на користь ПАТ "Універсал Банк" заборгованості на загальну суму 82 983,783 гривень. В листопаді 2014 року виконавче провадження на підставі пункту 8 частини 1 статті 49 Закону №606-XIV закінчено у зв'язку із повним добровільним виконанням виконавчого документа позивачем. На підставі частини 7 статті 28 Закону №606-XIV відповідач 15.01.2015 року прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження з приводу стягнення залишку виконавчого збору в сумі 5 992,65 гривень, який не був стягнутий в ході примусового виконання виконавчого документа у справі №2-551 від 28.01.2010 року. Представник відповідача вважає, що діяв у відповідності до вимог 28 Закону №606-XIV. Надаючи пояснення представник відповідача вказав, що ним після 15.01.2015 року отримано від боржника 7 платіжних документів про самостійну сплату ОСОБА_1 заборгованості перед ПАТ "Універсал Банк". Вважає, що якщо врахувати такі платіжні документи сума заборгованості зі сплати судового збору станом на дату судового розгляду становитиме на 2 500,00 гривень менше. В задоволенні позову просив відмовити повністю.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представника відповідача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення проти них, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Богородчанського районного управління юстиції в період часу з 2010 року по 2014 рік перебувало п'ять виконавчих проваджень за одним виконавчим листом (листами) №2-551/2009 року, виданого (виданих) 28.01.2010 року Богородчанським районним судом, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_3 на користь ПАТ "Універсал Банк" 81 914,63 гривень заборгованості по кредитному договору, 819,15 гривень судового збору та 250,00 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

За заявою ПАТ "Універсал Банк" 03.06.2010 року відповідачем відносно ОСОБА_1 і ОСОБА_3 було відкрито виконавчі провадження ВП №19575635 і №19575111, в межах виконання яких 29.12.2010 року державним виконавцем прийнято рішення про повернення виконавчого документа стягувачу.

Вдруге виконавчий лист №2-551/2009 року поступив на виконання 12.03.2011 року, у зв'язку із чим відносно ОСОБА_1 як боржника відкрито виконавче провадження №25041287 (а.с. 70). При поданні заяви ПАТ "Універсал Банк" просив стягнути заборгованість лише з ОСОБА_1.

В межах вказаного провадження ВП №25041287 відповідачем 03.04.2011 року прийнято постанову про стягнення із боржника 8 298,30 виконавчого збору (10 відсотків від загальної суми заборгованості 82 983,783 гривень), яку направлено боржнику згідно супровідного листа №1836 від 03.04.2011 року (а.с. 53-54).

Як з'ясовано судом позивач дану постанову про стягнення виконавчого збору не оскаржував і на час вирішення справи по суті вона є чинною. У позовній заяві не зазначає про її не отримання.

При вчиненні державним виконавцем виконавчих дій у провадженні ВП №25041287 з боржника, серед іншого, платіжним дорученням №115 від 20.06.2011 року стягнуто 251,00 гривень виконавчого збору (а.с. 56).

22.06.2012 року у провадженні ВП №25041287 прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с. 75).

Втретє виконавчий лист №2-551/2009 року поступив на виконання 09.10.2012 року, у зв'язку із чим відносно ОСОБА_1 як боржника вкотре відкрито виконавче провадження №34622532 (а.с. 77-78). При поданні заяви ПАТ "Універсал Банк" просив стягнути заборгованість лише з ОСОБА_1.

В ході примусового виконання у провадженні ВП №34622532 з боржника, серед іншого, платіжним дорученням №579 від 11.07.2013 року стягнуто 2 054,00 гривень виконавчого збору (а.с. 57).

31.07.2013 року у провадженні ВП №34622532 відповідачем прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с. 80).

Вчетверте виконавчий лист №2-551/2009 року поступив на виконання 17.10.2013 року, у зв'язку із чим відносно ОСОБА_1 як боржника в черговий раз відкрито виконавче провадження №40222574 (а.с. 82-83). При поданні заяви ПАТ "Універсал Банк" просив стягнути заборгованість лише з ОСОБА_1.

21.11.2014 року до відповідача поступила заява стягувача - ПАТ "Універсал Банк" про повернення виконавчих листів без виконання у зв'язку із повним погашенням боржником заборгованості за листом №2-551/2009 року (а.с. 85). В той же день, відповідач на підставі пункту 8 частини 1 статті 49 Закону №606-XIV прийняв постанову про закінчення провадження №40222574 та виконавчі листи направлено до суду (а.с. 86).

В подальшому відповідачем 15.01.2015 року прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №46027241 з приводу стягнення із ОСОБА_1 несплаченого в повному обсязі виконавчого збору в сумі 5 992,65 гривень, який не був стягнутий в ході примусового виконання виконавчого листа №2-551 від 28.01.2010 року (а.с. 55).

Підставою для прийняття такого рішення була постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 03.04.2011 року ВП №25041287, яка виконувалася при провадженнях ВП №№25041287, 34622532 і 40222574 (а.с. 54).

Позивач не погоджується із правомірністю стягнення із нього виконавчого збору в сумі 5 992,65 гривень, в зв'язку з чим оскаржує постанову від 15.01.2015 року в цілому.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, правомірності дій відповідач при прийнятті постанови про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з боржника виконавчого збору та законності самої постанови від 15.01.2015 року, суд зазначає наступне.

Правовідносини з приводу предмету адміністративного позову між позивачем та відповідачем врегульовані положеннями Закону України "Про виконавче провадження".

Закон №606-XIV визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі не виконання їх у добровільному порядку.

Згідно статті 1 вказаного Закону №606-XIV, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 8 Закону №606-XIV, сторонами у виконавчому провадженні є стягував і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

За змістом частин 1, 3, 4, 5, 6 і 7 статті 28 Закону №606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю. При наступних пред'явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута при попередньому виконанні.

Розмір фактично стягнутого з боржника виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

У разі якщо стягнутої з боржника суми недостатньо для задоволення в повному обсязі вимог стягувача, виконавчий збір сплачується пропорційно до стягнутої суми.

У разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню на основі виконавчого документа, виконавчий збір повертається боржникові.

У разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру та в разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтею 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Згідно частини 1, пункту 3 частини 2 статті 17 Закону №606-XIV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону, серед іншого, підлягають виконанню державною виконавчою службою постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору.

Як зазначено судом вище постанова від 03.04.2011 року ВП №25041287 про стягнення із боржника 8 298,30 виконавчого збору (10 відсотків від загальної суми заборгованості 82 983,783 гривень) позивачем не оскаржувалася, відтак у суду не має сумніву щодо її чинності на час вирішення спору по суті.

На переконання суду, так як останнє виконавче провадження №40222574 з примусового виконання листів у справі №2-551/2009 року закінчено на підставі пункту 8 частини 1 статті 49 Закону №606-XIV, а сам виконавчий збір не було стягнуто в повному обсязі, то державний виконавець Хабаль М.М. мав правові підстав на виконання положень частини 7 статті 28 Закону №606-XIV відкривати виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору від 03.04.2011 року.

Доводи позивача про порушення частин 3, 4 статті 46 Закону №606-XIV, в редакції чинній на час вчинення відповідачем дій із примусового виконання листа №2-551/2009 року, в частині права на стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутої суми лише у ході проведення виконавчих дій, на переконання суду є безпідставними.

Вивчення у судовому засіданні оригіналів матеріалів виконавчих проваджень №№34622532, 25041287 і 40222574 свідчить, що державний виконавець вчиняв дії по встановленню, розшуку, оцінці і реалізації майна боржника. Та при вчиненні дій із продажу майна від суми стягнутої заборгованості стягував судовий збір в розмірі 10 відсотків від фактично стягнутої суми, про що свідчать платіжні доручення №115 від 20.06.2011 року і №579 від 11.07.2013 року.

В той же час, станом на листопад 2014 року редакція частини 1 статті 28 Закону №606-XIV визначає, що виконавчий збір стягується з боржника також у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача.

Також слід відмітити, що відповідно до пункту 3.7 і підпункту 3.7.1. пункту 3.7 розділу 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року (надалі по тексту також - Інструкція №512/5), стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 28 Закону №606-XIV.

Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення. У постанові про стягнення виконавчого збору визначається розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню, зазначений у частині першій статті 28 Закону. Примусове стягнення виконавчого збору здійснюється відповідно до вимог Закону.

Підпунктами 3.7.2., 3.7.3., 3.7.4., 3.7.5. пункту 3.7 розділу 3 Інструкції №512/5 визначено, що якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до початку його примусового виконання, виконавчий збір стягується з суми, яка не була сплачена боржником самостійно.

При наступних пред'явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута при попередньому виконанні.

У разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 5, 8, 9, 11 - 13 частини першої статті 49 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець у постанові про закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа) зазначає про виділення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження та не пізніше наступного робочого дня після завершення такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору, про що виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Строк для самостійного виконання боржнику в такому випадку не надається.

У разі повернення виконавчого документа з підстави, передбаченої пунктом 8 частини першої статті 47 Закону, постанова про стягнення виконавчого збору в окреме виконавче провадження не виділяється та залишок нестягнутої суми виконавчого збору не стягується.

Копія постанови про стягнення виконавчого збору з боржника залишається у виконавчому провадженні, за яким її винесено, з відміткою державного виконавця про розмір фактично стягнутого виконавчого збору. На постанові про стягнення виконавчого збору, за якою відкрито виконавче провадження, зазначається залишок суми виконавчого збору, що підлягає стягненню.

Вище вказані положення Інструкції №512/5 не суперечать вимогам частини 3 статті 28 Закону №606-XIV.

Системний аналіз коментованих приписів Закону і підзаконного нормативно-правового акту свідчить, що за умови, якщо рішення про стягнення коштів не виконано боржником добровільно взагалі, або було виконано ним частково до початку його примусового виконання, державний виконавець при поступленні до нього матеріалів виконавчого провадження від іншого державного виконавця чи з іншого виконавчого провадження перевіряє стан виконання такого провадження і не позбавлений права вживати заходи та вирішувати питання про стягнення виконавчого збору в повному обсязі, або з суми, яка не була сплачена боржником самостійно (добровільно).

Безпосереднім вивченням і перевіркою виконавчих проваджень №№34622532, 25041287 і 40222574, так як і провадження ВП №46027241 судом встановлено, що боржником неодноразово надавалися державному виконавцю платіжні документи про добровільну сплату ним самостійно на рахунки стягувача заборгованості за кредитним договором.

Зокрема, заяви на переказ готівки від 19.07.2010 року на суму 9 479,76 гривень, від 01.06.2010 року на суму 792,51 гривень і від 01.03.2010 року на суму 4 794,00 гривень (а.с. 61-63).

Таким чином, в ході виконання проваджень ВП №19575635 і №19575111 боржником добровільно сплачено 15 066,24 гривень.

Вираховуючи суму заборгованості за виконавчим збором суд зазначає наступне:

82 983,00 гривень (загальний борг) - 15 066,24 гривень = 67 916,73 гривень;

67 916,73 гривень (встановлений залишок від загального боргу), із якого 10% = 6 791,67 гривень (встановлений розмір виконавчого збору);

6 791,67 гривень - 2 305,00 гривень (2054,00 гривень + 251,00 гривень згідно платіжних доручень №115 від 20.11.2011 року і №579 від 11.07.2013 року про стягнення виконавчого збору) = 4 486,67 гривень (встановлений розмір заборгованості нестягнутого виконавчого збору).

Вказане свідчить, що державним виконавцем в оскаржуваній постанові від 15.01.2015 року вказаний невірний залишок заборгованості з виконавчого збору в сумі 5 992,65 гривень, завищивши його розмір на 1 505,98 гривень (5 992,65 гривень - 4 486,67 гривень = 1 505,98 гривень).

З огляду на вказане, дії Відділу державної виконавчої служби Богородчанського районного управління юстиції в особі старшого державного виконавця Хабаля М.М. при складанні постанови від 15.01.2015 року ВП №460272412 є неправомірними в частині стягнення з ОСОБА_1 зайвих 1 505,98 гривень залишку виконавчого збору.

Таке порушення має правовий наслідок визнання нечинним оскаржуваної постанови в частині стягнення з позивача 1 505,98 гривень залишку виконавчого збору.

Необґрунтованими є пояснення відповідача про необхідність зарахування інших 4-ох платіжних документів від 24.07.2009 року, 13.11.2009 року, 06.10.2009 року і 28.10.2009 року в рахунок самостійної сплати позивачем заборгованості так як такий переказ коштів ОСОБА_1 здійсненний до видачі Богородчанським районним судом виконавчого листа - 28.01.2010 року (а.с. 58-60, 64). Тобто, у суду відсутні докази, що такі платежі здійснювалися в ході примусового виконання за рішенням суду.

З приводу тверджень позивача про не надіслання йому рекомендованою кореспонденцією із повідомленням про вручення поштового відправлення оскаржуваної постанови та несвоєчасного відкриття провадження ВП №46027241, суд зазначає наступне.

Дійсно, як з'ясовано судом, мало місце порушення відповідачем положень частини 5 статті 25, частини 1 статті 31 і частини 7 статті 28 Закону №606-XIV в цій частині. Втім, виходячи із того, що позивач на наступний день - 16.01.2015 року, як сам зазначає у позовній заяві, отримав дану постанову за допомогою Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, а також враховуючи наявний обов'язок державного виконавця при закінченні провадження за статтю 49 Закону №606-XIV відкрити інше провадження із стягнення залишку судового збору, суд вважає, що такі окремі порушення не можуть бути самостійними і достатніми підставами для скасування постанови відповідача в цілому.

В сукупності вище згаданого, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими в частині і такими, що підлягають до задоволення частково.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог на підставі частини 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати присуджуються ОСОБА_1 в сумі 36,54 гривень.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Богородчанського районного управління юстиції Хабаль Михайла Мироновича при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження №46027241 від 15.01.2015 року в частині стягнення з ОСОБА_1 1 505,98 гривень залишку виконавчого збору.

Визнати нечинною постанову про відкриття виконавчого провадження №46027241 від 15.01.2015 року старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Богородчанського районного управління юстиції Хабаль Михайла Мироновича в частині стягнення з ОСОБА_1 1 505,98 гривень залишку виконавчого збору.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1) частину судових витрат із сплати судового збору в сумі 36 (тридцять шість) гривень 54 (п'ятдесят чотири) копійки, сплачених згідно квитанції №QS23851515 від 23.01.2015 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Складання постанови в повному обсязі було відкладено на 5 днів. У зв'язку із вказаним постанова в повному обсязі виготовлена 09.02.2015 року.

Суддя /підпис/ Чуприна О.В.