Справа № 369/11589/14-а
Суддя: Романчук О.М
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

03 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: Романчук О.М.,

Суддів: Пилипенко О.Є.

Шелест С.Б.,

при секретарі Артюхіній М.А.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» до Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Білогородський» про скасування рішення ради, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» звернулося до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області про скасування рішення №49/2212 від 04 вересня 2014 року Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2015 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Білогородський».

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до державного акта на право постійного користування землею серія II-КВ № 003193, який був виданий 29 грудня 1997 року виконавчим комітетом Боярської міської ради народних депутатів на підставі рішення Боярської міської ради народних депутатів № 476 від 08.12.1997 року, Боярському управлінню магістральних газопроводів було надано у постійне користування 2,85 гектарів землі в межах згідно з планом землекористування.

Листом № 02-10/1422 від 22.08.2014 року відповідач звернувся до позивача щодо надання згоди на припинення права користування частиною земельної ділянки за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Білогородська, буд.51. За результатами розгляду зазначеного листа, позивач надав відповідь за вих. № 4316/10-03 від 15.09.2014 року про відсутність підстав для надання згоди на добровільну відмову від вказаної земельної ділянки.

Проте, Боярська міська рада Києво-Святошинського району Київської області рішенням № 49/2210 від 04 вересня 2014 року позбавила позивача права користування земельною ділянкою за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Білогородська, 51. Вказане рішення оскаржується позивачем в Києво-Святошинському районному суді Київської області.

04 вересня 2014 року відповідач прийняв оскаржуване рішення №49/2212 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду терміном на 1 (один) рік для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку в м. Боярка, вул. Білогородська, 51, корпус 6 КП Боярське ГВУЖКГ Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, тим самим, на думку Позивача, порушив право ПАТ «Укртрансгаз» як користувача вказаної земельної ділянки.

Позивач у вказаному провадженні просив суд скасувати рішення № 49/2212 від 04.09.2014 року Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області та стягнути з Відповідача на користь Позивача судовий збір за подання адміністративного позову.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів виходить з наступного.

Отже, як вже зазначалось згідно державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 003193, від 29.12.1997 року, виданого на підставі рішення виконкому Боярської міської ради народних депутатів № 476 від 08.12.1997 року, земельна ділянка за адресою: м. Боярка. вул. Білогородська,51 належала Боярському управлінню магістральних газопроводів. Земельну ділянку було надано у постійне користування для розміщення будівництва житлових будинків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на вказаній земельній ділянці розташовані корпуси № 1, 2, 3, 4 житлового будинку, який переданий в господарське відання та в обслуговування КП «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області», як майно територіальної громади, а отже є комунальною власністю, що підтверджується рішенням Боярської міської ради № 07/334 від 13.10.2006 року з переліком майна, який є невід'ємною частиною рішення № 07/334.

Рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради № 45/2 від 09.09.2014 року КП «Боярське ГВУЖКГ» також визначено виконавцем послуг та обслуговуючою організацією корпусу 6 житлового будинку № 51 по вул. Білогородська, м. Боярка.

Під час апеляційного розгляду справи, колегією суддів встановлено, що вказані будинки позивачем не будувалися, йому не належать та ним не обслуговуються.

Згідно ст. 377 ЦК України та ст. 120 Земельного кодексу України до особи, яка набула права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій розміщено відповідне нерухоме майно, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розмішені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Таким чином, після набуття права власності на об'єкт нерухомого майна (жилий будинок, будівлю чи споруду) його власник набуває право на оформлення права власності чи користування земельною ділянкою для обслуговування того об'єкта нерухомості, який належить особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Так, частиною 2 статті 124 Земельного кодексу України встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, зокрема в разі надання земельних ділянок державним та комунальним підприємствам або розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб тощо.

У відповідності до ч. 3 ст. 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2, ч.3 ст. 123 Земельного кодексу України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Згода землекористувача вимагається лише у випадках вилучення земельної ділянки у безпосередньо такого землекористувача.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обгрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, з системного аналізу наведених норм права вбачається, що перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки є вичерпний та закріплений в ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України, а відтак у відповідача не було законних підстав відмовити КП «Боярське ГВУЖКГ» у прийнятті оспорюваного позивачем рішення.

Аналіз статей 116, 123 Земельного кодексу України дає підстави вважати, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування, що фактично вказує про відсутність, обтяжень земельної ділянки у такому випадку.

У подальшому були внесені зміни до ст. 123 Земельного кодексу України, які направлені на спрощення процедури відведення земельних ділянок у користування, зокрема запроваджено принцип мовчазної згоди на етапі отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою, оскільки у випадку бездіяльності суб'єкта владних повноважень, внаслідок якої протягом місяця не розглянута заява про надання дозволу на виготовлення проектної документації, заявник має право здійснити замовлення проекту відведення земельної ділянки. (Постанова Верховного Суду України, палата в адміністративних справах Верховного Суду, від 10 грудня 2013 року, № 21-358а13).

Отже, як вірно зазначено відповідачем, проект відведення земельної ділянки не визначений законом як підстава набуття права на земельну ділянку і не є правовстановлюючим документом, спрямованим на набуття, зміну або припинення прав та обов'язків сторін, оскільки п.5 ст.116 Земельного кодексу України встановлено, що надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим кодексом.

З огляду на викладене, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у діях відповідача щодо прийняття оскаржуваного рішення відсутні протиправність дій та причинний зв'язок з можливим порушенням прав та законних інтересів позивача, про що зазначено вище. Зважаючи на відсутність беззаперечних фактичних даних, на основі яких у визначеному законом порядку, встановлюється наявність або відсутність суспільного діяння, винність та протизаконність Відповідача у вчиненні ним неправомірних дій відносно позивача при винесенні оспорюваного рішення, які мають значення для правильного вирішення справи, не доведені за їх недостатністю.

Крім того, слід зазначити, що колегією суддів не береться до уваги постанова Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.01.2015 року у справі №369/11593/14-а, якою позов Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії Управління магістральних газопроводів «Укртрансгаз» публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» до Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, за участю третьої особи на стороні відповідача Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Білогородський» про скасування рішення Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 04.09.2014 року №49/2210 - залишено без задоволення, оскільки оскаржуване рішення Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 04.09.2014 року №49/2210 не є предметом даного провадження.

В свою чергу, доводи апелянта спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи та не відповідають вимогам чинного законодавства, а тому не підлягають задоволенню.

Отже, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, враховуючи відповідні правові норми та встановлені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про застосування статті 200 КАС України.

За таких обставин, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та постановив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, судова колегія залишає його без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» - залишити без задоволення, а постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 грудня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 06.02.2015 року.

Головуючий суддя: О.М. Романчук

Судді: О.Є.Пилипенко

С.Б.Шелест

Головуючий суддя Романчук О.М

Судді: Пилипенко О.Є.

Шелест С.Б.