Справа № 821/2531/14
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2015-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2015 р.м.ОдесаСправа № 821/2531/14

Категорія: 8.3.13 Головуючий в 1 інстанції: Кисильова О.Й.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Лукянчук О.В.,
судді -Градовського Ю.М.
при секретарі -Дубині Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Новокаховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Новокаховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2014 року ОСОБА_5 (надалі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Новокаховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області (надалі - Відповідач, ОДПІ), в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.06.2014 року №, яким позивачу збільшено грошові зобов'язання орендної плати за землю на суму 25262,40 грн..

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що 26.04.2006 року між позивачем та Бериславською РДА Херсонської області укладено договір оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва для вирощування багаторічних насаджень. Умовами договору передбачено, що орендна плата сплачується в розмірі земельного податку на перші три роки з послідуючим переглядом, однак орендодавець не звертався із пропозиціями щодо внесення змін до договору оренди. 07.07.2014 року позивач отримав оскаржуване податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов'язання з орендної плати в розмірі 25262,40 грн., яке вважає протиправним, оскільки умови договору оренди позивач виконував у повному обсязі, своєчасно сплачуючи належні суми орендної плати за землю.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 16.10.2014 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати та винести нову постанову, якою в задоволені позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 26.04.2006 року між Бериславською районною державною адміністрацією Херсонської області та позивачем було укладено договір оренди земельної ділянки.

Пунктом 1 вищевказаного договору передбачено, що Орендодавець (Бериславська РДА) надає, а Орендар (ОСОБА_5) на підставі розпорядження голови райдержадміністрації від 11.04.2006 року №269 приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адміністративних границях Шляхівської сільської ради, Бериславського району, Херсонської області.

Відповідно до умов договору в оренду передано земельну ділянку площею 40,8816 га, строком на 25 років, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 502036,62 грн.

Пунктом 9 договору визначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі на рахунок Шляхівської сільської ради, в розмірі земельного податку на перші три роки, з послідуючим переглядом.

В запереченнях відповідача зазначається, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності належить до загальнодержавних податків, а тому порядок нарахування та сплати регламентований Податковим кодексом України. У разі якщо положення договору оренди земельної ділянки суперечать ПК України, то вони не можуть застосовуватись та мати пріоритет над нормами Кодексу.

За таких обставин відповідач вважає, що з урахуванням внесених з 01.04.2014 року змін до пп.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України, позивачу спірним повідомлення-рішенням правомірно донараховані грошові зобов'язання з орендної плати за землю у розмірі 25262,40 грн..

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що збільшення на законодавчому рівні мінімального розміру орендної плати є підставою для перегляду розміру орендної плати шляхом внесення змін до договору оренди його учасниками, але позивач та відповідач не вносили змін до договору оренди земельної ділянки щодо збільшення розміру орендної плати за землю, в зв'язку з чим у відповідача не було підстав для збільшення позивачу орендної плати.

Колегія суддів не може погодитись з такою аргументацією суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Зі змісту Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі» вбачається, що користування землею в Україні є платним.

З 01.01.2011 року набрав чинності Податковий кодекс України, який, відповідно до п.1.1 ст.1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За змістом пп.9.1.10 п.9.1 ст.9 ПК України плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог пп.14.1.147 п.14.1 ст.14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до п.269.1 ст.269 ПК України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст пп.14.1.73 п.14.1 ст.14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності. Отже, ПК України визначив обов'язок й орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Згідно пп.14.1.136 п.14.1 ст.14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Подібне визначення міститься й у ст.21 Закону України «Про оренду землі».

Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХIII ПК України.

Відповідно п.288.1, п.288.5 ст.288 ПК України (в редакції на момент винесення спірного повідомлення-рішення) розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Підпунктом 288.5.1 п.288.5 ст.288 зазначеного Кодексу (в редакції до 01.04.2014 року) було встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом ХIII ПК; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом.

Законом України від 27.03.2014 року №1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» до Податкового кодексу України були внесені зміні, які набули чинності з 01.04.2014 року, якими підпункт 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України був викладений у новій редакції, яка встановила мінімальний розмір річної суми земельного податку в розмірі 3 відсотка нормативної грошової оцінки.

Тобто, з моменту набуття чинності Податковим кодексом на законодавчому рівні визначена нижня гранична межа річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі.

Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Отже, з вищенаведеного вбачається, що з набранням чинності ПК України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам пп.288.5.1 п.288.5 ст.288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у п.5.2 ст.5 ПК України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений пп.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України.

Такий висновок колегії суддів узгоджується із правовою позицією Верховного суду України, яка викладена в постанові від 02.12.2014 року у справі 21-274а14.

Як вже зазначено вище п.9 договору оренди земельної ділянки від 26.04.2006 року передбачає орендну плату в розмірі земельного податку, що відповідало мінімальному розміру орендної плати, встановленому пп.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України в редакції до 01.04.2014 року.

Але після внесення Законом України від 27.03.2014 року №1166-VII змін пп.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України, визначений цим договором розмір орендної плати вже є меншим, ніж мінімальний розмір орендної плати, що встановлений законом.

Вирішуючи питання про те, чи правомірно податковий орган збільшив позивачу розмір орендної плати за землю на підставі положень пп.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України, які набули чинності з 01.04.2014 року, колегія суддів виходить з наступного.

Податковим кодексом України визначені принципи, на яких ґрунтується податкове законодавство, зокрема, пп.4.1.9 п.4.1 ст.4 ПК України визначено принцип стабільності, який говорить, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Аналогічні положення принципу стабільності податкового законодавства визначено у пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України, щодо встановлення місцевими радами місцевих податків і зборів, а саме, рішення сільських, селищних та міських рад про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Цей же принцип закладений і в п.271.2 ст.271 ПК України, який передбачає обов'язок органів місцевого самоврядування офіційно оприлюднювати рішення щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Статтею 5 ПК України визначено порядок співвідношення податкового законодавства з іншими законодавчими актами, а саме, що для регулювання відносин у сфері справлення податків і зборів, застосовуються поняття, правила та положення, які встановлено Податковим кодексом України.

Крім того ч.3 ст.27 Бюджетного кодексу України, яка визначає порядок формування доходної частини бюджетів, передбачено, що закони України, які впливають на показники бюджету і приймаються після 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

З наведеного слідує, що внесені з 01.04.2014 року зміни до пп.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України щодо збільшення мінімального розміру орендної плати за землю підлягають застосуванню з нового бюджетного року, тобто з 01.01.2015 року.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що донарахування позивачу спірним податковим повідомленням рішенням орендної плати за 2014 рік в розмірі 3 відсотка нормативної грошової оцінки на підставі внесених з 01.01.2014 року змін до пп.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України не може вважатися, а тому таке рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є, зокрема, правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції виніс правильне по суті рішення, але з із помилковим застосуванням норм матеріального права, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів прийнятого рішення.

Керуючись ст.195, ст.196, п.2 ч.1 ст.198, ст..201, ч.2 ст.205, ст.207, ч.5 ст.254 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Новокаховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області - залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2014 року змінити в частині підстав для задоволення позову.

Постанова апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 29 січня 2015 року.

Головуючий суддя:К.В. Кравченко
Суддя: Суддя: О.В. Лукянчук Ю.М. Градовський