Справа № 813/7078/14
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2015 року № 813/7078/14

Львівський окружний адміністративний суду в складі:

головуючого - судді: Костецького Н.В.

за участю секретаря судового засідання Приймака С.І.

позивача ОСОБА_1

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідача Сидор О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_5 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі - ГУ МВС у Львівській області), в якій просить суд:

-визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області № 2126 від 18.04.2014 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників БПС ЛМУ ГУМВС України у Львівській області» в частині п. 1 щодо накладення на ОСОБА_5 дисциплінарного стягнення - звільнення з органів внутрішніх справ;

-визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області № 458 о/с від 13.10.2014 року «По особовому складу» в частині звільнення з органів внутрішніх справ, сержанта міліції ОСОБА_5, інспектора патрульної служби взводу № 2 роти № 5 батальйону патрульної служби ЛМУ ГУМВС України;

-поновити ОСОБА_5, на посаді інспектора патрульної служби взводу № 2 роти № 5 батальйону патрульної служби ЛМУ ГУМВС України з 13.10.2014 року;

-стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області грошове та речове забезпечення за встановленими законодавством нормами за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що наказами Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 18.04.2014 року № 2126 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників БПС ЛМУ ГУМВС України у Львівській області» та №458 о/с від 13.10.2014 року «По особовому складу» до нього застосовано дисциплінарне стягнення - звільнення з органів внутрішніх справ за грубі порушення службової дисципліни відповідно до ст..12 Дисциплінарного статуту ОВС України. Стягнення застосовано у зв'язку з ДТП, учасником якого був позивач. На момент винесення оскаржуваного наказу, як і на момент звернення позивача із даним позовом до суду, так і на даний час позивачу ОСОБА_5 не було оголошено про підозру та не було пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. На сьогоднішній день відсутній обвинувальний вирок, який би набрав законної сили, про визнання ОСОБА_5 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. По вказаному кримінальному провадженні позивач ОСОБА_5 на даний час є свідком. Додатково пояснивши, що за обставинами ДТП відкрито кримінальне провадження, досудове розслідування по якому проводиться слідчим відділом прокуратури Львівської області, а відповідно до ст.ст. 91, 92 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального право-порушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушень-ня); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом'якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження і обов'язок доказування вказаних обставин покладено виключно на слідчого та прокурора. А відтак, вказані обставини, що стосуються ДТП повинні були встановлюватися слідчим відділом прокуратури Львівської області під час проведення досудового розслідування, а не працівниками ГУ МВСУ у Львівській області. Крім цього вважає, що під час проведення стосовно нього службового розслідування були допущені грубі порушення. Вважає, що таке звільнення відбулось незаконно без належних правових підстав, що позов є підставним та доведеним належними та допустимими доказами, позивачем обґрунтовано протиправність його звільнення, а тому вважає, що позов є таким, що підлягає до задоволення.

Позивач та представники позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві та додаткових поясненнях. Просили позов задовольнити.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в запереченнях(а.с.31-37) на позовну заяву та вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними, так як накладенню дисциплінарного стягнення та звільнення позивача передував висновок службового розслідування, яким вина позивача в грубому порушенні службової дисципліни доведена повністю.

Заслухавши пояснення позивача, представників позивача представника, представника відповідача та свідка, дослідивши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до пункту 15 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Загальними ознаками публічної служби є те, що це професійна діяльність осіб, які її обіймають, що здійснюється на основі Конституції, законів та інших нормативно-правових актів, за змістом полягає у виконанні завдань і функцій держави (органів державної влади), оплачується з державних коштів.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України «Про міліцію», Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114.

Питання притягнення працівників МВС до дисциплінарної відповідальності віднесено до виключної компетенції керівників відповідних підрозділів, та здійснюється ними у визначених законом випадках з дотриманням відповідного процедурного порядку. Згідно ст.1 Закону України «Про Міліцію» міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань. Належність до системи таких органів є державною службою.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про державну службу» державний службовець повинен сумлінно виконувати свої службові обов'язки шанобливо ставитися до громадян, керівників і співробітників, дотримуватися високої культури спілкування; не допускати дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам державної служби чи негативно вплинути на репутацію державного службовця.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про міліцію» порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 з 30.01.2013 року перебував в ОВС, на займаній посаді інспектора патрульної служби взводу №2 роти №5 БПС ЛМУ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України сержанта міліції з 16.04.2013 року.

Згідно п.1 оскаржуваного наказу ГУ МВСУ у Львівській області від 18.09.2014 року № 2126 на позивача - сержанта міліції ОСОБА_5, який працював інспектором БПС ЛМУ ГУМВС України у Львівській області було відповідно до ст.12 Дисциплінарного статуту ОВС України накладено дисциплінарне стягнення - звільнення з органів внутрішніх справ за грубі порушення Закону України «Про міліцію», Дисциплінарного статуту ОВС України, наказу МВС України від 16.03.2007 № 81 та наказу МВС України від 15.05.2007 №157, що виразилось в керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння та вчинення дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинула людина.

З наказу № 458о/с від 13.10.2014 року вбачається, що сержанта міліції ОСОБА_5 з органів внутрішніх справ звільнено за ст. 63 «є» / порушення дисципліни/ відповідно до «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ».

Підставою оскаржуваного наказу був наказ від 13.10.2014 року №2126 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників БПС ЛМУ ГУМВС України у Л/О». Наказом від 13.10.2014 року №2126 встановлено, що 03 вересня 2014 року о 20:45 на 31 км + 50 м автодороги Львів-Самбір-Ужгород інспектор БПС ЛМУ ГУМВС України у Львівській області сержант міліції ОСОБА_5, керуючи автомобілем «Деу Ланос», д.н.з. НОМЕР_1, виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21063» д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_6, який рухався в зустрічному напрямку. Унаслідок ДТП транспортні засоби отримали технічні пошкодження, сержант міліції ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження і з діагнозом «ЗЧМГ, струс головного мозку, забійні садна лобної ділянки справа, забійні рани колінних суглобів» та доставлений на лікування в Городоцьку ЦРЛ, де госпіталізований в травматологічне відділення, а пасажир автомобіля «ВАЗ21063» ОСОБА_7 при доставлянні каретою швидкої медичної допомоги до Городоцької ЦРЛ від отриманих внаслідок ДТП травм померла. Водій ОСОБА_6 тілесних ушкоджень не отримав. Згідно з висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №447, виданого лікарем Городоцької ЦРЛ 04.09.2014 року о 01:45, ОСОБА_5 перебував в стані алкогольного сп'яніння (вимірювання проводилось за допомогою приладу «Алконт-01сУ» - вміст етанолу становить 1,1 проміле)».

04 вересня 2014 року органом досудового розслідування прокуратури Львівської області внесено до ЄРДР відомості за обставинами ДТП від 03.09.2014 року яка мала місце на автодорозі Львів - Самбір - Ужгород за участю водіїв ОСОБА_5, та ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України.

Проведеним за даним фактом службовим розслідуванням встановлено, що сержант міліції ОСОБА_5 03.09.2014, о 20:50 год., перебуваючи поза службою, грубо порушив обов'язки рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ щодо дотримання дисципліни, неухильне виконання яких передбачено ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, зокрема дотримання норм професійної та службової етики, положення Законів України «Про міліцію», що проявилось у керуванні ним на автодорозі Львів-Самбір біля с. Мальованка Городоцького району автомобілем «Деу Ланос», д.н.з. НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння, та вчиненні ДТП, внаслідок якого загинула людина, а тому у відповідності до ст.. 12 Дисциплінарного статуту ОВС України на інспектора Яцулу Ю.Б. рекомендовано накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з ОВС.

Судом встановлено, що на момент проведення службового розслідування так і на час розгляду справи у суді, ОСОБА_5, в кримінальному провадженні має статус свідка.

Згідно ст. 25 Закону України «Про міліцію» працівник міліції у межах повноважень, наданих цим же Законом та іншими законодавчими актами, самостійно приймає рішення і несе за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну чи кримінальну відповідальність.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень, встановлені Дисциплінарним статутом.

Згідно ст.1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та ОСОБА_2 працівника органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни (ст.2 цього статуту).

Статтею 5 вказаного статуту передбачено, що особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту ОВС України на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень:

1)усне зауваження;

2)зауваження;

3) догана;

4)сувора догана;

5) попередження про неповну посадову відповідність;

6) звільнення з посади;

7)пониження в спеціальному званні на один ступінь;

8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до ст. 14 Дисциплінарного статуту ОВС України, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Згідно ст.16 цього статуту дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику. У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, провадження в кримінальній справі або справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, провадження в кримінальній справі чи справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Відповідно до приписів ст.ст.20, 21 Дисциплінарного статуту ОВС України, особа рядового або начальницького складу має право усно чи письмово послідовно звернутися зі скаргою щодо накладення на неї дисциплінарного стягнення до старшого прямого начальника - аж до міністра внутрішніх справ України або до суду. Дисциплінарне стягнення може бути оскаржено протягом трьох місяців з дня ознайомлення з наказом особи, на яку воно накладено.

Згідно ст.26 Дисциплінарного статуту ОВС України, дисциплінарне стягнення повинно відповідати тяжкості вчиненого проступку і ступеню провини, а при визначенні виду і міри покарання беруться до уваги: характер проступку, його наслідки, обставини, за яких його було вчинено, попередня поведінка винного, його ставлення до служби, стаж служби і рівень кваліфікації.

Етичний кодекс працівника органів внутрішніх справ України передбачає, що працівники органів внутрішніх справ зобов'язуються у своїй роботові неухильно керуватись законодавством України, виконувати норми Дисциплінарного статуту. У службових і позаслужбових стосунках з людьми, в особистій поведінці бути зразком чесності, тактовності, зовнішньої охайності і внутрішньої дисциплінованості, культури спілкування, зокрема мовної.

Присяга працівника органів внутрішніх справ України передбачає, що працівник органів внутрішніх справ України присягає виконувати вимоги статутів і наказів.

Суд зазначає, що порядок проведення службових розслідувань, що здійснюють інспекції з особового складу, інші підрозділи і посадові особи органів внутрішніх справ у випадках надзвичайних подій, правопорушень та інших неправильних дій, скоєних особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, визначений Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 06.12.1991 року № 552.

Відповідно до ч. 2 зазначеної Інструкції №552, завданням службового розслідування є повне, об'єктивне і всебічне розслідування обставин порушень, скоєних особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, виявлення причин і умов, що сприяли їхньому скоєнню, встановлення винних і забезпечення правильного застосування чинних нормативних актів для того, щоб кожних винний був притягнутий до відповідальності, а жоден невинний не постраждав. Службове розслідування має сприяти дотриманню законності, викоренню випадків її порушення, а також вихованню в особового складу органів внутрішніх справ почуття точного і безумовного дотримання законодавства.

Отже, одним із завдань службового розслідування є саме забезпечення правильного застосування чинних нормативних актів задля недопущення притягнення невинних до відповідальності.

Також відповідно до п.1.3 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України № 230 від 12.03.2013р., у разі якщо під час службового розслідування буде встановлено, що вчинений особою дисциплінарний проступок містить ознаки кримінального правопорушення, виконавець вносить начальнику, яким призначено службове розслідування, пропозицію щодо вжиття заходів у порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.

З наявного в матеріалах справи витягу з кримінального провадження №0000015 від 18.11.2014 року вбачається, що відомості про кримінальне правопорушення за обставинами ДТП, яке мало місце 03.09.2014 року о 20:45 на 31 км + 50 м автодороги Львів-Самбір-Ужгород за участю автомобіля «Деу Ланос», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля «ВАЗ 21063» д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_8 - були внесені до ЄРДР 04.09.2014 року за №0000015 за ознаками ч.2 ст. 286 КК України. Органом досудового розслідування є прокуратура Львівської області.

Враховуючи те, що за обставинами вказаного ДТП відкрито кримінальне провадження, досудове розслідування по якому проводиться слідчим відділом прокуратури Львівської області, а відповідно до ст.ст. 91, 92 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом'якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження і обов'язок доказування вказаних обставин покладено виключно на слідчого та прокурора.

Також, в судовому засіданні встановлено, що на момент винесення оскаржуваного наказу, як і на момент звернення позивача із даним позовом до суду, так і на час розгляду справи у суді позивачу ОСОБА_5 не було оголошено про підозру та не було пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Крім цього відсутній обвинувальний вирок, який би набрав законної сили, про визнання ОСОБА_5 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. По вказаному кримінальному провадженні позивач ОСОБА_5 на даний час є свідком.

Враховуючи вищенаведене судом встановлено, що на час притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення його з органів внутрішніх справ тривало досудове розслідування у кримінальному провадженні під час якого досліджуватимуться всі обставини дорожньо-транспортної пригоди за участю позивача.

Частиною 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Приписами ст. 62 Конституції України закріплено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відтак, вказані обставини, що стосуються ДТП повинні були встановлюватися слідчим відділом прокуратури Львівської області під час проведення досудового розслідування, а не працівниками ГУ МВСУ у Львівській області.

Щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції за № 447 від 04.09.2014 року, як на підставу висновку про те, що позивач перебував в стані алкогольного сп'яніння під час керування автомобілем суд звертає увагу на наступне.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення ознак стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп'яніння), та оформлення результатів такого огляду визначена Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України від 09.09.2009 № 400/666.

Пункт 3.22. даної Інструкції містить імперативну вказівку про те, що висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп'яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

З наявного в матеріалах справи акту медичного огляду на стан сп'яніння № 447 від 04.04.2014 року вбачається, що при проведенні огляду було використано спеціальний технічний засіб Алконт 01су.

Вимогами п. 3.9. Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України від 09.09.2009 № 400/666 передбачено, що використання в закладах охорони здоров'я для проведення лабораторних досліджень вимірювальної техніки та обладнання, дозволених МОЗ, підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію, свідоцтвом про повірку.

Городоцькою ЦРЛ на вимогу суду було надано та долучено до матеріалів справи свідоцтво про державну реєстрацію № 5115/2006, яким було підтверджено, що прилади Алконт, виробництва Товариства з обмеженою відповідальністю «Брестское техническое агенство», що знаходиться за адресою м. Брест, вул. Суворова,112Г, Республіка Білорусь згідно з наказом Державної служби лікарських засобів і виробів медичного призначення від 28.04.2006 року № 199 внесено до Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення і дозволено для застосування в медичній практиці. Вказане свідоцтво було дійсне до 28.04.2011 року.

Відповідно до п. 1 Порядку державної реєстрації медичної техніки та виробів медичного призначення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.11. 2004 р. № 1497 - державній реєстрації підлягають виготовлені в Україні та імпортовані медичні вироби за переліком, який визначається МОЗ. Ввезення на митну територію, реалізація та застосування в Україні медичних виробів дозволяється тільки після їх державної реєстрації, крім випадків, визначених МОЗ у встановленому порядку. Крім цього, відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров'я України від 02.07.2012 № 478 прилад Алконт відноситься до Переліку медичних виробів, що підлягають державній реєстрації (перереєстрації) в Україні.

Відповідно до п. 13 вказаного Порядку в редакції, яка діяла станом на 28.04.2011 року (на момент коли Свідоцтво про державну реєстрацію № 5115/2006 втратило чинність) - було визначено, що строк дії свідоцтва становить до п'яти років. По закінченні строку дії свідоцтва ввезення на територію України, реалізація та використання медичних виробів можливі тільки після їх перереєстрації.

З інформації, яка міститься в Державному реєстрі медичної техніки та виробів медичного призначення вбачається, що на сьогоднішній день аналізатори вмісту парів алкоголю «Алконт» виробництва Товариства з обмеженою відповідальністю «Брестское техническое агенство» Республіка Білорусь не є такими, що пройшли державну реєстрацію або перереєстрацію.

Суд дійшов висновку, що за умови відсутності у Городоцької ЦРЛ свідоцтва про державну реєстрацію аналізатору вмісту парів алкоголю «Алконт» виробництва Товариства з обмеженою відповідальністю «Брестское техническое агенство» Республіка Білорусь, враховуючи приписи п. 3.9. Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України від 09.09.2009 № 400/666 з аналізу яких вбачається, що такий прилад не міг використовуватися Городоцькою ЦРЛ, оскільки за відсутності діючого свідоцтва про державну реєстрацію такого приладу - відсутнє й належне підтвердження дозволу МОЗ на використання такого приладу в закладах охорони здоров'я.

Отже, з наведеного вбачається порушення вимог п. 3.9. Інструкції від 09.09.2009 № 400/666, що відповідно до приписів п. 3.22. вказаної інструкції свідчить про недійсність висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції за № 447 від 04.09.2014 року.

Згідно п. 3, 4 наданого акту медичного огляду на стан сп'яніння № 447 від 04.04.2014 року вбачається, що медичний огляд проводився згідно скерування старшого слідчого у Львівській області Стебеляка , який направив на огляд позивача о 01.00 год. 04.09.2014 року.

З витягу з кримінального провадження №0000015 від 18.11.2014 року вбачається, що відомості про кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР 04.09.2014 року. Точною годиною внесення відомосте до ЄРДР є 09:30 год. 04.09.2014 року.

З аналізу інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України від 09.09.2009 № 400/666 вбачається, що повноваження на направлення особи для проведення огляджу належать виключно уповноваженій особі Державтоінспекції МВС (п.п. 2.12, 3.17., 3.20).

В той же час, відповідно до приписів ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після завершення огляду.

Відтак, з наведеного вбачається порушення вимог п.п. 2.12, 3.17., 3.20 Інструкції від 09.09.2009 року №400/666, що відповідно до приписів п. 3.22. вказаної інструкції свідчить про недійсність висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції за № 447 від 04.09.2014 року.

Відповідно до 3.18. Інструкції від 09.09.2009 року №400/666 усі записи в акті медичного огляду та висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп'яніння повинні бути розбірливими.

Як встановлено протягом судового розгляду, що згідно відомостей про особу, щодо якої проводився огляд на стан сп'яніння у журналі реєстрації медичних оглядів осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та з висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції за № 447 від 04.09.2014 року вбачається, що огляд на стан сп'яніння проводився гр. ОСОБА_5.

Проте суд не бере до уваги пояснення представника позивача щодо проведення медичного освідчення на стан сп'яніння не ОСОБА_5 оскільки такі спростовані поясненнями свідка ОСОБА_9 - лікаря який проводив огляд. У судовому засіданні ОСОБА_9 зазначила, що у висновку було допущено помилку при написанні прізвища особи щодо якої було проведено огляд, а саме замість «ОСОБА_5» написано «ОСОБА_5». Крім цього ОСОБА_9 вказала на позивача як на особу щодо якої проводився огляд та відповідно було складено висновок.

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до довідки про грошове забезпечення, довідки голови первинної профспілкової організації ЛМУ на момент звільнення з ОВС позивач був дійсним членом профспілки та з нього утримувалися відповідні внески. Згідно довідки № 16/Б-3/Аз від 16.01.2015 р. голови первинної профспілкової організації ЛМУ ГУМВС України у Львівській області (а.с.145) подань, пропозицій про надання згоди/ заперечення на звільнення зі служби ОСОБА_5 на адресу Профспілки не надходило.

Відповідно до частини 2 статті 161 КАС України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Так, згідно постанови Верховного Суду України від 25 березня 2014 року у справі № 21-44а14 (а.с.109) «Звільнення атестованих працівників органів внутрішніх справ, членів виборного профспілкового органу, його керівників, крім додержання загального порядку, допускається відповідно до частини третьої статті 41 Закону України від 15 вересня 1999 року № 1045-XIV «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки».

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Враховуючи те, що позивач був атестованим працівником органів внутрішніх справ та був членом профспілки, враховуючи приписи статті 41 Закону України від 15 вересня 1999 року № 1045-XIV «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» в редакції, яка діяла на момент притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення, а також правову позицію ВСУ, висловлену у постанові від 25.03.2014 року прийнятій за наслідками розгляду справи № 21-44а14, враховуючи й те, що звільнення позивача мало місце за відсутності попередньої згоди профспілки, таке звільнення є незаконним.

У відповідності до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

За правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 21 травня 2014 р. (справа №6-33цс14), яка в силу ст.244-2 КАС України є обов'язковою для всіх судів України, звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині 1 статті 235 та статті 240-1 КЗпП України, а відтак, встановивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов'язаний поновити працівника на попередній роботі.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 5 ст. 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Приписи даної статті кореспондуються із положеннями ст.14 КАС України, відповідно до якої, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України; постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України; невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з частиною першою статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць (пункт 2); поновлення на посаді у відносинах публічної служби (пункт 3). Таким чином, постанова суду в частині поновлення позивача на посаді інспектора патрульної служби взводу №2 роти №5 батальйону патрульної служби ЛМУ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України з 13.10.2014 року та виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць підлягають негайному виконанню.

Щодо розміру грошового зобов'язання, то при визначенні такого судом враховується довідка про грошове забезпечення позивача за останні 6 місяців перед звільненням від 14 листопада 2014 року № 16/8-1048, відповідно до якої грошове забезпечення за останній місяць роботи складає 1959,85 грн. (вересень 2014 року).

Відповідно статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст. 7-14, 17, 18, 49, 51, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2.Визнати протиправним та скасувати п.1 наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області № 2126 від 18.04.2014 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників БПС ЛМУ ГУМВС України у Львівській області в частині щодо накладення на ОСОБА_5 дисциплінарного стягнення - звільнення з органів внутрішніх справ.

3.Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області № 458 о/с від 13.10.2014 року по особовому складу в частині звільнення з органів внутрішніх справ у запас збройних сил України сержанта міліції ОСОБА_5, інспектора патрульної служби взводу №2 роти №5 батальйону патрульної служби ЛМУ ГУМВС України з 13.10.2014 року.

4. Поновити ОСОБА_5 на посаді інспектора патрульної служби взводу №2 роти №5 батальйону патрульної служби ЛМУ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України з 13.10.2014 року.

5. Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 13.10.2014року по 27.01.2015 року в розмірі 6 791,82 грн.

6. Постанову в частині поновлення ОСОБА_5 на посаді інспектора патрульної служби взводу №2 роти №5 батальйону патрульної служби ЛМУ ГУМВС України та в частині стягнення заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 1959,85 грн. звернути до негайного виконання.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Повий текст постанови виготовлено 02 лютого 2015 року.

Суддя Костецький Н.В.