Справа № 816/4155/14
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2015-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 р.Справа № 816/4155/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Катунова В.В.

Суддів: Бершова Г.Є. , Ральченка І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 02.12.2014р. по справі № 816/4155/14

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області

про стягнення надмірно сплачених коштів єдиного соціального внеску, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - фізична особа - підприємець ОСОБА_2, звернувся до суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області, в якому з урахуванням уточнень позовних вимог просив:

-зобов'язати відповідача утриматись від нарахування позивачу єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування як особі, яка перебуває на пенсії за віком та якою обрано спрощену систему оподаткування.

-зобов'язати відповідача внести відомості картки особового рахунку 70 платника фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) про відсутність заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

- стягнути з відповідача надмірно сплачені кошти єдиного соціального внеску за період з грудня 2013 року по травень 2014 року в розмірі 2535,90 грн.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 02.12.2014 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 11.11.2014 № Ф-6865-25/5932.

Стягнуто з Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області (ідентифікаційний код 38742715) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, розрахунковий рахунок 91100, АКБ "Приватбанк", МФО 305299, ОКПО 14360570, пластикова картка №607374) надмірно сплачені кошти єдиного соціального внеску за період з грудня 2013 року по травень 2014 року в розмірі 2535 (дві тисячі п'ятсот тридцять п'ять) гривень 90 (дев'яносто) копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову в частині задоволених позовних вимог, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, а саме: ст.ст. 1, 9, 26 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач подав до Харківського апеляційного адміністративного суду письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких вважає вимоги відповідача безпідставними, незаконними та такими, що не підлягають задоволенню. Просить залишити постанову суду першої інстанції без змін, як таку, що прийнята відповідно до норм діючого законодавства.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 195 КАС України, колегія суддів вважає за можливе переглянути постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 02.12.2014 року в частині задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_2, оскільки останнім апеляційна скарга не подавалася.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що фізична особа - підприємець ОСОБА_2 перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у м.Кременчуці Полтавської області, та на даний час перебуває на обліку у Кременчуцькій ОДПІ як платник єдиного внеску, який обрав спрощену систему оподаткування (свідоцтво платника єдиного податку від 29.05.2012 /а.с.15/).

З грудня 2013 року по травень 2014 року позивачем сплачувався єдиний соціальний внесок в розмірі 422,65 грн. щомісячно, що підтверджується копіями квитанцій (а.с.22-24).

З 23.11.2013 року ОСОБА_2 призначена пенсія за віком довічно (а.с.19, 20).

24.06.2014 року та повторно 26.09.2014 року позивач звернувся до Кременчуцької ОДПІ із заявою про повернення сплаченого єдиного соціального внеску у розмірі 2535,90 грн., у зв'язку з призначенням з 23.11.2013 пенсії за віком (а.с.10-14).

Листом Кременчуцької ОДПІ № 9383/В від 03.10.2014 року позивачу відмовлено у поверненні коштів (а.с. 9).

11.11.2014 року відповідачем винесено вимогу № Ф-6865-25/5932 про сплату боргу зі сплати єдиного внеску за червень 2014 року в розмірі 422,65 грн (а.с.65).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у період з грудня 2013 року по травень 2014 року ФОП ОСОБА_2, як пенсіонер за віком, який обрав спрощену систему оподаткування, не повинен був сплачувати суми єдиного внеску. Відтак, сплачені ним за період з грудня 2013 року по травень 2014 року суми єдиного внеску у загальному розмірі 2535,90 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Колегія суддів вважає, що наведені висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки вони ґрунтуються на фактичних обставинах справи та відповідають приписам чинного законодавства, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Разом з тим, частиною 4 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" передбачено, що особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, за змістом цієї норми фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати єдиного внеску за себе, за умови, якщо такі особи є пенсіонерами за віком (незалежно від того чи досягли вони загального пенсійного віку чи така пенсія оформлена на пільгових умовах - зі зменшенням віку) та отримують відповідно до закону пенсію.

Згідно із абзацами першим та другим пункту 16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються, зокрема в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах.

Статтею 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено виключний перелік трудових пенсій, які призначаються за цим Законом (за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років). Загальні умови призначення пенсій за віком визначені статтею 12 Закону № 1788-ХІІ та частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV.Таке право виникало у чоловіків після досягнення 60 років та за наявності відповідного стажу.

При цьому, пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачена можливість призначення пенсії за віком на пільгових умовах - із зменшенням віку, зазначеного у статті 12 цього Закону, та за наявності відповідного трудового стажу.

Суд першої інстанції, виходячи із аналізу законодавчих норм, вірно зазначив, що особи, яким пенсія за віком призначена відповідно до пункту "б" частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", не є платниками єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за себе згідно з частиною четвертою статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", так само як і особи, які є пенсіонерами за віком на загальних умовах, оскільки згадана норма не містить будь-яких винятків щодо пенсіонерів за віком.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 20.05.2014 року.

Згідно із ч. 1 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, ОСОБА_2 на підставі статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 23.11.2013 призначена пенсія за віком довічно, що підтверджується копіями довідки про перебування на обліку та пенсійного посвідчення, листа УПФУ в м. Кремекнчуці (а.с.19, 20,73). Разом з тим, з грудня 2013 року по травень 2014 року позивачем сплачувався єдиний соціальний внесок в розмірі 422,65 грн щомісячно, що підтверджується копіями квитанцій (а.с.22-24). Доказів того, що ОСОБА_2 укладав договір про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, матеріали справи не містять.

Судом першої інстанції вірно не взято до уваги доводи позивача про те, що до позивача не може бути застосовано положення частини 4 статті 4 Закону № 2464-VI, оскільки вказана норма не пов'язує звільнення від сплати єдиного внеску із досягненням особою певного віку, а передбачає звільнення від сплати внеску всіх пенсіонерів за віком, без конкретизації умов призначення пенсії за віком.

Отже, аналізуючи фактичні обставини справи та наведені вище норми, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що у період з грудня 2013 року по травень 2014 року ФОП ОСОБА_2, як пенсіонер за віком, який обрав спрощену систему оподаткування, не повинен був сплачувати суми єдиного внеску. Відтак, сплачені ним за період з грудня 2013 року по травень 2014 року суми єдиного внеску у загальному розмірі 2535,90 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Окрім того, судом першої інстанції правомірно застосовані норми ст. 11 КАС України.

Таким чином, рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні усіх обставин справи в їх сукупності. Судом вірно встановлено характер спірних взаємовідносин та обґрунтовано застосовано норми матеріального права до їх вирішення. Порушень норм процесуального закону, які б могли призвести до прийняття невірного рішення, не встановлено. Доводи апеляційної скарги зазначений висновок суду не спростовують.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 02.12.2014р. по справі № 816/4155/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя Катунов В.В.
Судді Бершов Г.Є. Ральченко І.М.