Справа № 813/5919/14
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року Справа № 876/11380/14

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Костіва М.В. та Савицької Н.В.,

з участю секретаря судового засідання - Гнатик А.З.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - ОСОБА_1;

від відповідачів - Здинянчин Р.Т.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській обл. на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31.10.2014р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до Міністерства внутрішніх справ України та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській обл. про визнання протиправними наказів, поновлення на посаді та виплату грошового забезпечення, -

В С Т А Н О В И Л А:

22.08.2014р. позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним наказ Міністра внутрішніх справ України Авакова А.Б. № 1541 о/с від 13.08.2014р. про звільнення із займаної посади начальника Управління по боротьбі з організованою злочинністю /УБОЗ/ Головного управління /ГУ/ Міністерства внутрішніх справ /МВС/ України у Львівській обл. полковника міліції ОСОБА_4 та поновити його на займаній посаді, виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу; визнати протиправним наказ начальника ГУ МВС України у Львівській обл. Загарія Д.Д. про переміщення начальника УБОЗ ГУ МВС України у Львівській обл. ОСОБА_4 на посаду заступника начальника Самбірського міського відділу /МВ/ ГУ МВС України у Львівській обл. та поновити його на займаній посаді, виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу; питання відшкодування судових витрат вирішити в порядку, установленому Кодексом адміністративного судочинства /КАС/ України (а.с.3-4).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 31.10.2014р. заявлений позов задоволено; визнано протиправним та скасовано наказ МВС України № 1541 о/с від 13.08.2014р. «По особовому складу»; визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України у Львівській обл. № 344 о/с від 13.08.2014р. «По особовому складу»; поновлено полковника міліції ОСОБА_4 на посаді начальника УБОЗ ГУ МВС України у Львівській обл. з 14.08.2014р.; стягнуто з ГУ МВС України у Львівській обл. на користь позивача 21441 грн. 17 коп. грошового забезпечення за час вимушеного прогулу; постанову в частині поновлення на посаді ОСОБА_4 та стягнення на його користь грошового забезпечення у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 10393 грн. 42 коп. звернуто до негайного виконання; стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача судовий збір в сумі 73 грн. 08 коп. (а.с.193-200).

Не погодившись з винесеним судовим рішенням, постанову суду оскаржив відповідач ГУ МВС України у Львівській обл., який покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.209-213).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що згідно фактичних обставин справи на позивача не було накладено дисциплінарне стягнення; судом помилково розповсюджено норми Кодексу законів про працю /КЗпП/ України на розглядувані правовідносини, які регулюються спеціальним законодавством. Також жодних порушень чинного законодавства під час підготовки та прийняття спірних наказів відповідачами не допущено.

Окрім цього, судом першої інстанції невірно обчислено середнє грошове забезпечення позивача за час вимушеного прогулу; під час формулювання резолютивної частини рішення суд помилково скасував наказ № 344 о/с від 13.08.2014р. у повному обсязі, оскільки така обставина порушує права та законні інтереси інших осіб начальницького складу органів внутрішніх справ України, що згадуються у ньому.

Також відповідно до наказу МВС України № 2253 о/с від 28.10.2014р. позивач звільнений з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України згідно з пп.1 п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» та п.62 «а» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, представника відповідачів на підтримання поданої скарги, заперечення представника позивача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст.202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце, зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність таких обставин; невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Як слідує з матеріалів справи, полковник міліції ОСОБА_4 з 04.07.2011р. проходив службу в УБОЗ ГУ МВС України у Львівській обл. на посаді начальника управління (а.с.6-7).

05.08.2014р. начальником ГУ МВС України у Львівській обл. було скеровано Міністру внутрішніх справ України подання № 1-3152 про звільнення з посади полковника міліції ОСОБА_4 (а.с.38)

Листом Головного управління по боротьбі з організованою злочинністю МВС України № 9/11-9631 від 09.08.2014р., адресованим начальнику Департаменту кадрового забезпечення МВС України, повідомлено, що керівництво вказаного управління не заперечує щодо звільнення з посади начальника УБОЗ ГУ МВС України у Львівській обл. полковника міліції ОСОБА_4 (а.с.39).

На підставі зазначеного подання, відповідно до вимог п.21 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, наказом № 1541 о/с від 13.08.2014р. позивача звільнено з посади начальника УБОЗ ГУ МВС України у Львівській обл., зарахувавши його в розпорядження ГУ МВС України у Львівській обл. (а.с.24).

Цього ж дня позивача повідомлено про зміст вказаного наказу, роз'яснено вимоги п.21 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та запропоновано три посади, а саме: першого заступника начальника районного відділу - начальника слідчого відділення Жидачівського районного відділу ГУ МВС України у Львівській обл., заступника начальника районного відділу - начальника міліції громадської безпеки Галицького районного відділу ЛМУ ГУ МВС України у Львівській обл.; заступника начальника міського відділу - начальника міліції громадської безпеки Самбірського МВ ГУ МВС України у Львівській обл.

Від запропонованих посад позивач відмовився, про що складено акт від 13.08.2014р. (а.с.36).

З цього приводу було проведено службову перевірку, результати якої оформлено висновком від 13.08.2014р. (а.с.34-35).

Наказом по особовому складу ГУ МВС України у Львівській обл. № 344 о/с від 13.08.2014р. полковника міліції ОСОБА_4 призначено виконуючим обов'язки заступника начальника міського відділу - начальника міліції громадської безпеки Самбірського МВ ГУ МВС України у Львівській обл., увільнивши його від посади начальника УБОЗ (а.с.25).

Листом № 1/8-3298 від 14.08.2014р. позивача повідомлено про необхідність прибути для ознайомлення з наказом № 344о/с від 13.08.2014р. в Управління кадрового забезпечення ГУ МВС України у Львівській обл. Також в даному листі вказано, що позивача повідомлено про наявність наказу № 1541о/с від 13.08.2014р., однак він відмовився ознайомитись з таким (а.с.33).

З наявної матеріалах справи довідки про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, військовослужбовця внутрішніх військ МВС України судом встановлено, що ОСОБА_4 перебував 13.08.2014р. на амбулаторному лікуванні (а.с.8).

Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення особи начальницького складу органів внутрішніх справ з посади із зарахуванням у розпорядження можливе виключно в порядку накладення дисциплінарного стягнення на підставі Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ; проходження служби в органах внутрішніх справ України особами начальницького складу регулюються нормами КЗпП України, зокрема, ст.ст.40, 235 цього Кодексу. Також обчислюючи середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, судом взято за основу Порядок обчислення середньої заробітної плати, затв. постановою КМ України № 100 від 08.02.1995р.

Між тим, приймаючи рішення по справі, судом першої інстанції допущено неповноту дослідження доказів по справі, неправильне застосування норм матеріального права, у зв'язку з чим оскаржуване рішення слід скасувати та прийняти нове рішення по справі.

При цьому, вирішуючи заявлені позовні вимоги, колегія суддів виходить з наступного.

Матеріалами справи стверджується, що спірні накази видані відповідачами в порядку проходження служби на підставі норм Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затв. постановою КМ Української РСР № 114 від 29.07.1991р.

Законною передумовою для наказу МВС України № 1541 о/с від 13.08.2014р. слугувало подання № 1/1-3152 від 05.08.2014р., згідно якого у І-му кварталі 2014 року, за період безпосереднього керівництва УБОЗ ГУ МВС полковником міліції ОСОБА_4, у результаті повної відсутності його контролю за роботою структурних підрозділів УБОЗ та неналежної вимогливості до підлеглих за кінцеві результати оперативно-службової діяльності працівників спецпідрозділу, допущено суттєві прорахунки у боротьбі з організованою злочинністю Львівського регіону.

Зокрема, начальником УБОЗ ГУ МВС полковником міліції ОСОБА_4 не було вжито дієвих практичних заходів у покращанні роботи очолюваного управління.

За результатами роботи у І-му кварталі поточного року практично відсутні показники роботи УБОЗ по викриттю ОГ по лінії економіки, виявлення ОГ з корумпованими зв'язками. Не виявлено ОГ хабарників, ОГ в бюджетній сфері, ОГ з транснаціональними та міжрегіональними зв'язками. Не задокументовано жодної ОГ наркоторговців, в сфері незаконного обігу наркотиків та незаконного обігу зброї. Відсутні результати у напрямку документування злочинної діяльності організованих злочинних груп з корумпованими зв'язками. Провалено оперативну роботу з виявлення злочинних банд формувань у Львівській обл.

Взагалі відсутні показники з відшкодування матеріальних збитків, завданих державі від корупційних злочинів та не накладено жодного арешту на майно злочинців.

Відсутність належної організації роботи підлеглих, небажання належним чином контролювати стан оперативно-службової діяльності, ігнорування вказівок керівництва ГУБОЗ МВС України та ГУ МВС України у Львівській обл., призвело до неналежних показників роботи.

Так, за основними результатами ранжування оперативно-службової діяльності УБОЗ ГУ МВС України у Львівській обл. у 1-му кварталі 2014 року, очолюваний ОСОБА_4 спецпідрозділ посів останні місця серед спецпідрозділів БОЗ МВС України.

Вищевказані відомості підтверджені відповідачем поданими суду належними та допустимими письмовими доказами.

Таким чином, відсутність вимогливості до підлеглих працівників, допущення суттєвих прорахунків у боротьбі з організованою злочинністю Львівського регіону, відсутність показників роботи за конкретними напрямками, незабезпечення належної організації роботи з боку ОСОБА_4 покладалося відповідачами в основу прийняття спірних наказів.

При цьому, твердження позивача щодо перших місць за результатами ранжування підрозділів БОЗ колегія суддів оцінює критично, оскільки при визначенні місць враховуються, в тому числі, критерії, не пов'язані з конкретними показниками оперативно-службової діяльності за пріоритетними напрямками.

Водночас колегія суддів керується нормами п.21 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, згідно яких особи, які належать до складу органів внутрішніх справ України, зобов'язані проходити службу там, де це викликається інтересами служби й застережено в наказах прямих начальників.

В частині поширення на розглядувані правовідносини норм трудового законодавства колегія суддів враховує, що відносини публічної служби є предметом конституційного та адміністративного права. Підстави виникнення, проходження і припинення служби визначені не трудовим, а спеціальним законодавством, за приписами якого повинні розглядатися спори з участю публічних службовців. У разі відсутності відповідних положень у конституційному або адміністративному законодавстві суд може додатково застосувати трудове законодавство, якщо така можливість передбачена у спеціальному законі.

У разі, коли така можливість застосування трудового права у спеціальному законі не передбачена, то за правилами ч.7 ст.9 КАС України суд застосовує закон, який регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону - виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), навівши у рішенні відповідні доводи.

Розглядаючи заявлений позов, суд першої інстанції не врахував, що спір торкається звільнення позивача з посади начальника УБОЗ ГУ МВС України у Львівській обл. та призначення його на іншу посаду, при цьому розглядувані відносини регулюються спеціальним законодавством - Законом України «Про міліцію» та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затв. постановою КМ України № 114 від 29.07.1991р.

Оскільки спеціальним законодавством, яке визначає порядок проходження служби в органах внутрішніх справ, не встановлено обмежень щодо звільнення з посади і призначення на іншу посаду, тому доводи апелянта про неправомірність його звільнення під час амбулаторного лікування слід вважати хибними.

Також невірним є покликання позивача на вимоги Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, оскільки звільнення позивача зі служби відбувалося не в порядку накладення дисциплінарного стягнення.

Окрім цього, позивач ОСОБА_4 відповідно до п.40 Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ міг перебувати в розпорядженні ГУ МВС до 15 діб.

З огляду на це, виконуючи чинний наказ МВС України № 1541 о/с від 13.08.2014р., позивачу за відсутності у ГУ МВС України у Львівській обл. рівнозначної вакантної посади було запропоновано на вибір декілька керівних посад для подальшого проходження служби.

За наявності документально підтвердженої відмови ОСОБА_4 від запропонованих посад, відповідач ГУ МВС України у Львівській обл. прийняв рішення про призначення позивача в інтересах служби на посаду заступника начальника міського відділу - начальника міліції громадської безпеки Самбірського МВ ГУ МВС у Львівській обл.

Таким чином, будь-яких порушень чинного законодавства відповідачами під час прийняття спірних наказів не встановлено.

Також колегія суддів звертає увагу й на те, що оскаржуваним рішенням суду визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України у Львівській обл. № 344 о/с від 13.08.2014р. «По особовому складу» в цілому, а не в частині, яка стосується лише позивача. Скасування даного наказу в цілому порушує права та законні інтереси інших осіб начальницького складу органів внутрішніх справ України, що згадуються у ньому.

Додатково колегія суддів звертає увагу й на ту обставину, що 28.10.2014р. наказом МВС України № 2253 о/с згідно з пп.1 п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» та п.62 «а» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ полковника міліції ОСОБА_4, заступника начальника Самбірського міського відділу - начальника міліції громадської безпеки ГУ МВС України у Львівській обл., звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил (із постановленням на військовий облік).

Вказаний наказ про звільнення позивача з органів внутрішніх справ є дійсним та в судовому порядку не скасований, а відтак унеможливлює перебування позивача на посаді начальника УБОЗ ГУ МВС України у Львівській обл.

Таким чином, при звільненні позивача з посади начальника УБОЗ ГУ МВС України у Львівській обл. відповідачами були дотримані вимоги чинного законодавства, відтак доводи позивача є необґрунтованими і безпідставними.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.3 ч.1 ст.198, п.п.1, 4 ч.1 ст.202, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській обл. задоволити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31.10.2014р. скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_4 до Міністерства внутрішніх справ України та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській обл. про визнання протиправними наказів, поновлення на посаді та виплату грошового забезпечення, - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя: Р.М.Шавель

Судді: М.В.Костів

Н.В.Савицька