Справа № К/9991/7325/12-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2015 року м. Київ К/9991/7325/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Територіального управління Держгірпромнагляду по Львівській області, треті особи: Відкрите акціонерне товариство «Рівнеазот», ОСОБА_6 про визнання нечинними актів та наказу, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 6 грудня 2011 року, -

у с т а н о в и л а :

У червні 2010 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулись з позовом до Територіального управління Держгірпромнагляду по Львівській області (далі Держгірпромнагляд), треті особи: Відкрите акціонерне товариство «Рівнеазот», ОСОБА_6 в якому просили визнати нечинними акти спеціального розслідування нещасного випадку за формами Н-1 і Н-5 (далі спірні акти), а також наказ відповідача № 263 від 12 травня 2009 року про скасування висновку спеціального розслідування нещасного випадку (далі спірний наказ).

В обґрунтування позову зазначали, що складені відповідачем спірні акти і виданий ним наказ про скасування висновку спеціального розслідування нещасного випадку не відповідають вимогами чинного законодавства та є такими, що порушують їх права, а тому просили про задоволення позову.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 25 травня 2011 року у задоволенні позову відмовлено.

Оскаржуваною постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 6 грудня 2011 року, рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову, якою, в частині позову щодо визнання нечинним спірних актів, провадження закрито, а у задоволенні позовних вимог щодо визнання нечинним спірного наказу відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалене ним судове рішення скасувати та задовольнити позов.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку про часткове задоволення скарги з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що позовні вимоги про визнання нечинними спірних актів не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства України, а спірний наказ відповідача ґрунтується на вимогах закону.

Однак, до такого висновку апеляційний суд частково дійшов в порушення норм матеріального і процесуального права з огляду на наступне.

За правилами абзацу 1 пункту 40 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві НПАОП 0.00-6.02-04, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1112 (далі Порядок) спеціальному розслідуванню підлягають нещасні випадки із смертельними наслідками.

Абзацом 1 пункту 42 Порядку встановлено, що спеціальне розслідування нещасного випадку (крім випадків, передбачених пунктом 43 цього Порядку) проводиться комісією із спеціального розслідування нещасного випадку (далі - спеціальна комісія), що призначається наказом керівника територіального органу Держнаглядохоронпраці за місцезнаходженням підприємства або за місцем настання нещасного випадку, якщо він стався з особою, яка забезпечує себе роботою самостійно, чи внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за погодженням з органами, представники яких входять до її складу.

В свою чергу, згідно приписів пункту 51 Порядку, за результатами спеціального розслідування складаються акт форми Н-5, акт форми Н-1 стосовно кожного потерпілого, нещасний випадок з яким визнано таким, що пов'язаний з виробництвом, або форми НПВ в іншому випадку, карта форми П-5 стосовно кожного потерпілого у разі настання гострого професійного захворювання (отруєння), пов'язаного з виробництвом, а також оформляються інші матеріали спеціального розслідування, передбачені пунктами 54 і 55 цього Порядку.

Водночас, пункт 53 Порядку встановлює, що керівник органу Держнаглядохоронпраці або Держатомрегулювання, який призначив спеціальну комісію, повинен розглянути і затвердити примірники актів форми Н-5 та форми Н-1 (або форми НПВ) протягом доби після надходження матеріалів спеціального розслідування.

Також, згідно з пунктом 59 Порядку у разі незгоди роботодавця, потерпілого або члена його сім'ї чи особи, яка представляє його інтереси, із змістом затвердженого акта форми Н-5, форми Н-1 (або форми НПВ) рішення спеціальної комісії може бути оскаржено у судовому порядку.

Виходячи з аналізу вказаних правових норм, затверджені акти форми Н-5 та Н-1 підлягають оскарженню у судовому порядку, оскільки вони є рішенням спеціальної комісії, яке складається, розглядається і затверджується у відповідності до пунктів 51, 53 Порядку.

При цьому, слід зауважити, що інших документів, які складаються за результатами спеціального розслідування, законом або Порядком не передбачено, а тому оскаржувані акти, затверджені керівником органу Держнаглядохоронпраці або Держатомрегулювання, який призначив спеціальну комісію, є рішенням спеціальної комісії, у розумінні пункту 59 Порядку і можуть бути оскаржені до суду.

Окрім цього, у відповідності до частин 1, 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Так, остаточний розгляд і затвердження оскаржуваних актів здійснювався, у даному випадку, начальником територіального Управління Держгірпромнагляду по Львівській області, на виконання своїх повноважень, передбачених пунктом 53 Порядку, а отже він діяв як суб'єкт владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що обов'язковою ознакою нормативно-правового акта чи правового акта індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов'язків, їх зміни чи припинення.

Як зазначалось вище, оскаржувані акти затверджені відповідачем на виконання своїх повноважень, а відповідно до частини 3 статті 36 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі Закон № 1105-ХІV) підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами.

Оскаржуваний акт, у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 43 Закону № 1105-ХІV є також одним із необхідних документів, які подаються до Фонду для розгляду справ про страхові виплати.

За таких обставин, затверджені у встановленому порядку акти форми Н-5 та Н-1 впливають на права потерпілих щодо виплати їм страхових виплат та надання соціальних послуг, передбачених Законом № 1105-ХІV, та безпосередньо призводить до виникнення певних обов'язків у інших учасників цих правовідносин, а тому оскаржувані акти є такими, що мають правове значення, а отже, є рішенням у розумінні пункту 1 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України і позовні вимоги щодо їх оскарження підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

За приписами частини 1 статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Виходячи з наведеного, оскаржуване рішення апеляційного суду, в частині закриття провадження у справі, не можна визнати законним і обґрунтованим, а тому таке підлягає скасуванню, з направленням справи для продовження апеляційного розгляду по суті позовних вимог.

При цьому, суду апеляційної інстанції слід врахувати, що пунктом 59 Порядку встановлено вичерпний перелік осіб, яким належить право оскарження рішення спеціальної комісії.

Разом з тим, постанова апеляційного суду, в частині відмову у задоволенні позову щодо визнання нечинним наказу відповідача № 263 від 12 травня 2009 року, ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права та прийнята з дотриманням норм процесуального права, враховуючи наступне.

Як правильно встановлено судами, спірним наказом відповідача скасовано висновки попередньої спеціальної комісії.

Такі дії Держгірпромнагляду повністю відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема, пункту 58 порядку, яким встановлено, що у разі надходження скарги або незгоди з висновками спеціальної комісії щодо обставин та причин нещасного випадку керівник Держнаглядохоронпраці або його територіального органу з метою забезпечення об'єктивності спеціального розслідування має право призначити повторне (додаткове) спеціальне розслідування такого випадку спеціальною комісією в іншому складі і за результатами її роботи скасувати висновки попередньої спеціальної комісії, вжити заходів до активізації роботи щодо запобігання виникненню подібних випадків, притягнення до відповідальності посадових осіб підприємства та органів Держнаглядохоронпраці, які порушили вимоги законодавства про охорону праці.

Таким чином, спірний наказ, виданий відповідачем за результатами проведеного повторного спеціального розслідування страхового випадку, у зв'язку з надходженням скарги на висновки спеціальної комісії, відповідає вимогам закону.

Керуючись статтями 223, 226, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів Вищого адміністративного суду України,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 6 грудня 2011 року, в частині закриття провадження у справі, скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

В решті оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало