Справа № 5/1267-19/118А
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2015-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2015 року Справа № 9104/5415/12

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова на постанову господарського суду Львiвської областi від 13 грудня 2011 року у справі за позовом державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова до закритого акціонерного товариства «Сетвік», товариства з обмеженою відповідальністю «Артіс-Електромонтаж», товариства з обмеженою відповідальністю «Мосфет-Трейд» про визнання недійсним господарського зобов'язання,-

В С Т А Н О В И В :

державна податкова інспекція у Франківському районі м. Львова звернулась в суд першої інстанції з адміністративним позовом до закритого акціонерного товариства «Сетвік», товариства з обмеженою відповідальністю «Артіс-Електромонтаж», товариства з обмеженою відповідальністю «Мосфет-Трейд» в якому просила визнати недійсним господарське зобов'язання між ТзОВ «Мосфет-Трейд» та ТзОВ «Артіс-Електромонтаж» та між ЗАТ «Сетвік» і ТзОВ «Артіс-Електромонтаж» та застосувати наслідки які передбачені ст. 208 ГК України, а саме зобов'язати ТзОВ «Мосфет-Трейд» повернути грошову суму в розмірі 237 000 грн. ТзОВ «Артіс-Електромонтаж», відповідно ТзОВ «Артіс-Електромонтаж» повернути грошову суму в розмірі 240 000 грн. ЗАТ «Сетвік» та стягнути з ЗАТ «Сетвік» в дохід держави 240 000 грн.

Постановою господарського суду Львiвської областi від 13 грудня 2011 року в частині позовних вимог про встановлення недійсності господарського зобов'язання між ТзОВ «Мосфет-Трейд» та ТзОВ «Артіс-Електромонтаж» та визнання недійсним господарського зобов'язання між ЗАТ «Сетвік» та ТзОВ «Артіс- Електромонтаж» на суму 240000,00грн., яке виникло на підставі усної угоди, провадження у справі закрито, у задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції державна податкова інспекція у Франківському районі м. Львова оскаржила його в апеляційному порядку, вважає, що постанова прийнята з неправильним застосуванням норм права.

В апеляційній скарзі зазначає, що ч. 1 ст. 208 ГК України передбачено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції, може бути на вимогу однієї із сторін або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині. Вказана норма ГК України відповідає приписам ч. 1 ст. 228 ЦК України, за змістом якої правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований, зокрема на незаконне заволодіння майном держави, Правочин. який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Таким чином, позови податкових органів про визнання правочину (угоди, господарського зобов'язання) недійсним розгляду в судовому порядку не піддягають. Відповідно до статті 157 КАС України, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, суд закриває провадження у ній. Разом з тим, за змістом ч.1 ст. 208 ГК України застосування цих санкцій можливе не за сам факт укладення зазначеної угоди, а лише в разі виконання правочину хоча б однією стороною. Для застосування санкцій, передбачених ч.1 ст. 208 цього Кодексу, необхідним є умисел на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Такі санкції можуть застосовуватись лише протягом строків установлених ст. 250 ГК України. Початком перебігу зазначених у наведеній статті строків є дата виконання правочину.

Водночас застосування приписів указаної норми можливе лише при встановленні судом обгрунтованості доводів податкового органу про нікчемність господарського зобов'язання, що є підставою для застосування санкцій. З'ясування цих обставин є необхідним, незалежно від того, чи закінчилися строки застосування санкцій за укладення господарських зобов'язань з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Установлення даного факту може бути підставою для віднесення такої угоди до нікчемної, як такої, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, визнання якої у судовому порядку недійсною не вимагається, що є підставою для закриття провадження у справі.

Таким чином, вирішуючи спір суд, мав би переконатися шляхом дослідження відповідних обставин справи чи укладений між відповідачами правочин є нікчемним

Однак, приймаючи рішення про закриття провадження у справі судом не встановлено чи правочин між ЗАТ «Сетвік» та ТзОВ «Артіс-Електромонтаж» є нікчемним, що виключає можливість закриття провадження у справі.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть, зокрема, бути визнання правочину недійсним, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України). Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання (ст. 261 Цивільного кодексу України).

У свою чергу, ч. 4 ст. 258 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність у десять років застосовується до вимог про застосування наслідків нікчемного правочину.

Таким чином, при визначенні строків застосування санкцій, на думку податкового органу, суд повинен керуватися нормами Цивільного кодексу України, які передбачають можливість застосування наслідків нікчемного правочину впродовж 10 років з моменту, коли особа дізналась про порушення її прав.

Враховуючи викладене просить скасувати постанову господарського суду Львівської області від 13.12.2011 року та винести нову, якою задовольнити позовні вимоги.

Особи, що беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступало, а тому колегія суддів, у відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно Акту невиїзної документальної перевірки ЗАТ «Сетвік» з питань правових відносин з ТзОВ «Артіс-Електромонтаж» №1687/23-4/33073065 від 14.05.2007 р. встановлено порушення п. 1.8. ст. 1, пп. 7.4.1. п. 7.4., пп.7.7.1., 7.7.2. п. 7.7. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», а саме завищено податковий кредит за вересень 2005 р. на суму 40000,00 грн. та сума завищення бюджетного відшкодування, заявленого згідно уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок від 21.12.2005 р. 2503750 грн. за жовтень 2005р. становить 40000,00 грн. У процесі даної перевірки встановлено, що ЗАТ «Сетвік» неправомірно включив до податкового кредиту за вересень 2005 р. суму податку на додану вартість в розмірі 40000,00 грн. по податковій накладній №85 від 30.09.2005 р. загальна сума 260000,00 грн. в т.ч. сума ПДВ 43333,33 грн., неправомірно включено суму податку на додану вартість в частині придбання КТП100/6/04 прохідного типу - 2 шт., на загальну суму 240000,00грн. в т.ч. суму ПДВ 40000,00грн. Згідно податкової накладної № 85 від 30.09.2005 р. (електромонтажні роботи, КТП100/6/04 в кількості 2 шт.) послуги ЗАТ «Сетвік» у вересні 2005 р. на загальну суму 260000,00 грн. надало ТзОВ «Артіс- Електромонтаж» на підставі договору підряду № 37ПЕ-05 від 27.09.2005 р. Додатком № 1 до цього договору встановлено перелік робіт по договору, а саме, матеріал - КТП100/0.4 прохідного типу, електромонтажні роботи - монтаж КТП1000/6/0, 4 прохідного типу. Відповідно ТзОВ «Артіс-Електромонтаж» виписало ЗАТ «Сетвік» рахунок-фактуру №АЕ-0000070 від 22.09.2005 р. на товар - КТП1000/6/0, 4 прохідного типу на загальну суму 240000,00грн. та рахунок-фактуру №АЕ-0000071 від 22.09.2005 р. на монтаж КТП1000/6/0,4 прохідного типу на загальну суму 20000,00 грн., крім того ТзОВ «Артіс-Електромонтаж» виписало ЗАТ «Сетвік» видаткову накладну № АЕ-0000054 від 03. 11.2005 р. на отримання товару КТП 1000/6/04 на суму 240000,00 грн. та податкову накладну № 85 від 30.09.2005 р. на загальну суму з ПДВ 260000,00грн. По факту виконання договору підряду складено Акт приймання виконаних робіт № 001 від 28.02.2006 р.

Крім того, судом першої інстанції з'ясовано, що згідно акту перевірки №1687/23-4/33073065 від 14.05.2007 р. проведеною ДПІ Залізничного району м.Львова зустрічною перевіркою ТзОВ «Артіс-Електромонтаж» встановлено, що дане товариство є посередником в реалізації продукції ЗАТ «Сетвік», а саме КТП100/6/04 в кількості 2 шт., а постачальником вищевказаної продукції у вересні 2005 р. для ТзОВ «Артіс- Електромонтаж» було ТзОВ «Мосфет-Трейд» (II ланцюг) згідно податкової накладної №3609 від 29.09.2005 р. на загальну суму 237000,00 грн. в т.ч. ПДВ 39500,00 грн. Згідно матеріалів справи ТзОВ «Мосфет-Трейд» 29.09.2005р. виписало ТзОВ «Артіс-Електромонтаж» податкову накладну №3609 на загальну суму з ПДВ 237000,00грн. У акті перевірки та зазначено, що згідно листа ДПІ у Солом'янському районі м.Києва від 16.04.2007р. № 2995/7/23-1108, рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 07.06.2006р. по справі № 2-1704 визнано статут та свідоцтво платника ПДВ ТзОВ «Мосфет-Трейд» недійсним. Свідоцтво платника податку на додану вартість №36113568 від 16.06.2006 р. анульоване ДПІ у Солом'янському районі м.Києва з дати внесення до реєстру платників ПДВ. Крім того, повідомлено, що ТзОВ «Мосфет-Трейд» з червня 2005 р. по травень 2006 р. подавало декларації з ПДВ з нульовими показниками.

Розглядаючи спір суд першої інстанції вірно врахував, що відповідно до ч. 1 ст.228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Частина 2 цієї статті передбачає, що правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

З огляду на це, суд першої інстанції вірно вважав, що нікчемний правочин є недійсним у зв'язку із відповідною законодавчою вказівкою на таку нікчемність, зокрема й в ст. 228 ЦК України. Висновок про нікчемність правочину має міститись у мотивувальній а не резолютивній частині рішення суду. Зважаючи на те, що такі правочини не потребують визнання їх недійсними, а є такими в силу прямої вказівки закону, то позовні вимоги органу податкової служби в цій частині не можуть бути предметом розгляду, а провадження по справі в цій частині підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, відповідно до якої, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Щодо позовної вимоги про застосування наслідків, які передбачені ст. 208 ГК України, а саме: зобов'язати ТзОВ «Мофет-Трейд» повернути грошову суму в розмірі 237000,00 грн. ТзОВ «Артіс-Електромонтаж», зобов'язати ТзОВ «Артіс- Електромонтаж» повернути грошову суму у розмірі 240000,00 грн. ЗАТ «Сетвік» та стягнути з ЗАТ «Сетвік» в дохід держави 240000,00 грн., то судом у даній спірній ситуації правильно вказано, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині. Стаття 207 ГК України не містить особливостей регулювання господарських відносин, а містить загальні правила про недійсність господарських зобов'язань, які суперечать ЦК України як за термінологією, так і за змістом. Тому стаття 207 ГК України відповідно до абзацу першого частини другої статті 4 ЦК України, абзацу другого частини першої статті 4 ГК України застосовуватись не може.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. В п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначається, що при кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Податковим органом не надано як суду першої так і апеляційної інстанції належних доказів того, що при укладенні спірних угод, сторони керувались відповідним умислом, а в їх діях є встановлений факт вини. Сам факт визнання судом статуту та свідоцтва платника ПДВ ТзОВ «Мосфет- Трейд» недійсним не може бути підставою для задоволення такого позову, оскільки цією обставиною не доводиться наявність умислу у сторін при укладенні відповідних договорів, а лише свідчить про недійсність установчих документів відповідного суб'єкта господарювання. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Тому, сам факт припинення юридичної особи судовим рішенням та визнання недійсними установчих документів підприємства не тягне за собою безумовних висновків про недійсність усіх угод, укладених з моменту його державної реєстрації і до моменту виключення з державного реєстру.

З огляду на це суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову в частині стягнення відповідних грошових сум.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а постанова відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова - залишити без задоволення, а постанову господарського суду Львiвської областi від 13 грудня 2011 року по справі № 5/1267-19/118 А - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин