Справа № 751/12907/14
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

03 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Бабенка К.А., Кузьменка В.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради на постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради до Головного управління юстиції у Чернігівській області про скасування постанови, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради (далі - Позивач, Управління) звернулося до Новозаводського районного суду м. Чернігова з позовом до Головного управління юстиції у Чернігівській області (далі - Відповідач, ГУЮ у Чернігівській області) про: скасування постанови відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернігівській області про накладення штрафу від 12.11.2014 року № 44953334.

Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16.12.2014 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що Позивач не виконав рішення суду в повному обсязі, а тому дії Відповідача щодо винесення постанови про накладення відповідного штрафу є правомірними.

Не погоджуючись із викладеним у постанові рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити повністю. При цьому посилається на порушення норм матеріального права.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явились, а тому справа розглядалась за наявними у ній матеріалами у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Як випливає з наявних у матеріалах справи документів, державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 44953334 з метою виконання рішення суду, яким зобов'язано Управління здійснити перерахунок та стягнути на користь ОСОБА_2 за 2014 рік, як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС 2 категорії, щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, встановленому ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням виплачених сум.

Зі змісту листа Управління від 21.10.2014 року № 7531/14 випливає, що останнім була отримана постанова від 03.10.2014 року ВП № 44953334 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 751/6130/14, виданого Новозаводським районним судом м. Чернігова. Крім того, даним листом Позивач повідомив Відповідача про те, що Управлінням виконано рішення суду в частині здійснення перерахунку щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік, однак в останнього відсутня можливість виконати рішення суду щодо здійснення виплати вказаної допомоги у зв'язку з тим, що бюджетні призначення на забезпечення виконання судових рішень за програмами соціального захисту у державному бюджеті на 2014 рік не передбачені.

ГУЮ у Чернігівській області 05.11.2014 року направлено на адресу Позивача вимогу про виплату, зокрема, вказаної щорічної допомоги на оздоровлення.

Старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби ГУЮ у Чернігівській області Бурою М.В. 12.11.2014 року прийнято постанову про накладення штрафу на боржника за невиконання рішення суду у розмірі 1360,00 грн. (ВП № 32627292).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 11, 75, 89 Закону України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність винесення державним виконавцем постанови про накладення штрафу на Позивача, оскільки останнім не виконано рішення суду в повному обсязі.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на наступне.

Положеннями частин 1, 3 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) визначено, що вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно ч. 2 ст. 25 Закону у постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що Управлінню було запропоновано добровільно виконати рішення суду. Позивач отримав копію відповідної постанови до 21.10.2014 року, однак доказів виконання виконавчого листа № 751/6130/14 до моменту винесення постанови про накладення штрафу останнім подано не було.

Приписами до ч. 1 ст. 27 Закону закріплено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Як було встановлено судом першої інстанції та не заперечується Позивачем, останній не виконує рішення суду у зв'язку з відсутністю відповідного фінансування з Державного бюджету України, оскільки згідно приписів ст. 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

Положеннями ч. 2 ст. 75 Закону визначено, що у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Згідно ч. 1 ст. 89 Закону у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Приписами ч. 2 ст. 89 Закону закріплено, що у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Зі змісту постанови про накладення штрафу вбачається, що державним виконавцем накладено на Позивача штраф за невиконання рішення суду без поважних причин у подвійному розмірі.

При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи Апелянта про невиконання рішення суду з поважних причин, оскільки боржник посилався на неможливість виконання через відсутність грошових коштів, що не може бути визнано поважною причиною, зокрема, з огляду на наступне.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок. Асигнування на виплату державних боргів може спричинити певні затримки у виконанні рішень з бюджету Уряду, але неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1. Державний орган влади не має права посилатися на брак коштів на виправдання неспроможності виконати судове рішення про повернення боргу. За певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою. Але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 права. Не можна, посилаючись на стверджуванні фінансові труднощі, яких зазнавала держава, перешкоджати заявникові отримати вигоду від ухваленого на його користь судового рішення. Відсутність бюджетних коштів не може виправдати таке упущення («Іммобільяре Саффі» проти Італії» [GC], № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V, «Бурдов проти Росії» (Заява № 59498/00) від 07.05.2002, Войтенко проти України» (Заява № 18966/02) від 29.06.2004 року).

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Положеннями ст. 8 КАС України закріплено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відсутність грошових коштів у боржника не може бути підставою для неможливості державним органом виконати рішення про повернення боргу перед громадянином.

Отже, враховуючи те, що Управлінням без поважних причин не було виконано рішення суду, державним виконавцем прийнято постанову про накладення штрафу на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі від 11.11.2014 року у справі № К/800/3908/13, від 09.12.2014 року у справі № К/800/30705/13 та від 10.07.2014 року у справі № К/9991/54880/12.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із наведеними висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 254 КАС України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради - залишити без задоволення, а постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради до Головного управління юстиції у Чернігівській області про скасування постанови - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі. Касаційна скарга на судові рішення подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк Судді К.А. Бабенко

В.В. Кузьменко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Бабенко К.А

Кузьменко В. В.