Справа № 804/16356/13-а
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

11 грудня 2014 рокусправа № 804/16356/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк І.Ю Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Новошицької О.О.,

представників сторін:

позивача : - Павловський Р.В., дов. від 10.02.14 р.

відповідача: - Черкашина А.Ю. дов. від 18.06.14 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 березня 2014 р. у справі № 804/16356/13-а

за позовом Державного підприємства"Східний гірничо-збагачувальний комбінат"

до Державної фінансової інспекції у Дніпропетровській області

про визнання протиправними та скасування вимог, -

ВСТАНОВИВ:

02.12.2013 р. Державне підприємство "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати п.3 обов'язкових вимог Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області № 04-05-05-15/11391 від 16.09.2013 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний пункт вимоги є необґрунтованим та протиправним, оскільки факти невжиття заходів щодо стягнення дебіторської заборгованості та належних за договорами штрафних санкцій відсутні.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 березня 2014 р. у справі № 804/16356/13-а вищевказаний адміністративний позов задоволено.

Постанову суду мотивовано не доведенням відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, рішення якого оскаржено, правомірності та обґрунтованості прийняття спірного рішення (п.3 вимоги). Крім того, судом зазначено, що відповідач при виданні спірної вимоги не забезпечив дотримання закону, оскільки владні приписи викладені не чітко, не зрозуміло, що створило ймовірність їх неоднозначного і множинного тлумачення та спричинило неможливість їх виконання.

Не погодившись з постановою суду, ДФІ в Дніпропетровській області подано апеляційну скаргу, згідно якої скаржник просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 березня 2014 р. у справі № 804/16356/13-а, як таку що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Скаржник зазначає про неврахування судом першої інстанції того, що на момент проведення ревізії жодної претензійно-позовної роботи або інших заходів щодо стягнення дебіторської заборгованості позивачем не здійснювалось, а отже на момент складання спірної вимоги, всі пункти вимоги були обґрунтованими та правомірними.

ДП «СхідГЗК» проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржену постанову суду першої інстанції цілком обґрунтованою та правомірною. Представники сторін, які з'явилися в судове засідання , підтримали визначені правові позиції по суті спірних питань даної справи, надали пояснення та заперечення щодо доводів апеляційної скарги.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ДФІ в Дніпропетровській області проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності ДП "СхідГЗК" та його структурних підрозділів за період з 01.01.2011 р. по 30.04.2013 р., за результатами якої складено акт від 09.08.2013 р. № 05-25/5 (т.1, а. с.14-32).

16.09.2013 р. ДФІ в Дніпропетровській області на підставі вказаного акту ревізії складено лист-вимогу № 04-05-05-15/11391 «Про усунення виявлених фінансових порушень» (т.1, а. с.89-99), відповідно до п.3 якого в ході проведеної ревізії на Новокостянтинівській і Інгульській шахтах встановлено, що Підприємству нанесено збитки у загальній сумі 4562040,18 грн.:

- внаслідок пропуску терміну пред'явлення вимог до контрагентів-боржників та невжиття заходів щодо своєчасного стягнення дебіторської заборгованості що призвело до спливу строку позовної давності та позбавлення підприємства права на вимогу належного виконання боржниками зобов'язань, передбачених договорами у загальній сумі 2 423 386,64 грн., що є порушенням ст.ст.256, 257, 526, 530, 610, ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України, ст.193, ст.224 Господарського кодексу України, п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.5 П(С)БО 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого Наказом Мінфіну України від 08.10.99 р. № 237;

- внаслідок не нарахування та не відображення в обліку ДП «СхідГЗК» штрафних санкцій та пені за несвоєчасне та неякісне виконання умов договорів по постачанню товарів у загальній сумі 2 138 653,54 грн., чим порушено ст.ст.509, 526, ч.1 ст.ст.172, 610 Цивільного кодексу України, ст.193, 231 Господарського кодексу України, п.п.5, 8, 21 П(С)БО № 15 «Дохід», затверджений Наказом Мінфіну України від 29.11.99 р. № 290.

У зв'язку з цим позивачу приписано:

- стягнути з осіб, винних у безпідставному неподанні позовної заяви до суду, шкоду в сумі 4 562 040,18 грн. у порядку, встановленому законодавством;

- в подальшому забезпечити облік та своєчасне вжиття заходів щодо стягнення дебіторської заборгованості та належних за договорами штрафних санкцій у разі їх несвоєчасного та неякісного виконання у відповідності із вимогами чинного законодавства.

ДП «СхідГЗК», вважаючи вищенаведений п.3 листа-вимоги № 04-05-05-15/11391 від 16.09.2013 р. незаконним, звернулось з даним позовом до адміністративного суду.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ДФІ в Дніпропетровській області не підлягає задоволенню з таких підстав:

Колегія суддів зауважує, що оскільки підставою звернення з позовом стали листа-вимоги від 16.09.2013 р. № 04-05-05-15/11391, то для вирішення спору необхідним є дослідження правомірності та обґрунтованості саме цих вимог, з врахуванням також того, що за приписами Закону України ч.2 ст.15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.93 р. № 2939-XII обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються, є лише законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю.

Водночас, згідно п.1 ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, «у межах повноважень» означає, що суб'єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх; «у спосіб» означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Зазначені критерії одночасно є вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчинює дії чи допускається бездіяльності.

Так, на момент проведення ревізії діяльність державної фінансової інспекції регулювалась Законом України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» від 26.01.93 р. № 2939-XII (далі - Закон № 2939) та Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23.04.2011 р. № 499/2011.

Згідно п.п.7, 10 ст.10 Закону № 2939 (в редакції на момент виникнення спірних відносин) органу державного фінансового контролю надається право:

пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства;

звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Таким чином, законні вимоги посадових осіб органу Інспекції є обов'язковими до виконання керівниками та іншими службовими особами підконтрольних установ, оскільки вказаний обов'язок кореспондується з правом посадових осіб Інспекції звертатись до суду з позовом щодо усунення виявлених порушень в разі незабезпечення підконтрольною установою виконання таких вимог.

Згідно п.2 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого Постановою КМУ від 20.04.2006 р. № 550 (далі - Порядок № 550), інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об'єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

У п.49 Порядку № 550 визначено, що у разі коли діями чи бездіяльністю працівників об'єкта контролю державі або підконтрольній установі заподіяна матеріальна шкода, контролюючий орган ставить вимоги перед керівником об'єкта контролю та органом його управління щодо пред'явлення цивільних позовів до винних осіб.

За визначенням, наведеним у п.3 Порядку № 550, винні особи - особи, які відповідно до покладених на них обов'язків та законодавства були відповідальні за фінансово-господарські операції, проведені з порушенням законодавства, та/або дії (бездіяльність) яких призвели до такого порушення.

При цьому, у листі-вимозі від 16.09.2013 р. не визначено винних осіб, з яких Товариству слід стягнути кошти.

Крім того, у листі-вимозі від 16.09.2013 р. зазначено, що від Підприємства вимагається стягнення з осіб, винних у безпідставному неподанні позовної заяви до суду, шкоди в сумі 4 562 040,18 грн. у порядку, встановленому законодавством.

При цьому, враховуючи вищенаведені норми, колегія суддів звертає увагу, що ані Законом № 2939, ані Порядком № 550 не передбачені повноваження Інспекції щодо можливості висування до підконтрольної особи вимог щодо стягнення коштів з винної особи, а передбачені повноваження щодо висування вимог лише про пред'явлення цивільних позовів до винних осіб.

Отже, вимоги у п.3 листа-вимоги від 16.09.2013 р. щодо стягнення шкоди з осіб, винних у безпідставному неподанні позовної заяви до суду, висунуті відповідачем поза межами наданих чинним законодавством повноважень та не у спосіб, визначений цим законодавством.

Стосовно суті виявленого порушення, то з акту ревізії від 09.08.2013 р. та пункту 3 листа-вимоги від 16.09.2013 р. вбачається, що, за позицією відповідача, в зв'язку пропуском строку позовної давності для звернення до суду з позовами про стягнення заборгованості з контрагентів-боржників за договорами, тобто невжиття заходів щодо своєчасного стягнення дебіторської заборгованості, а також в зв'язку з не нарахуванням та не відображенням в обліку ДП «СхідГЗК» штрафних санкцій та пені за несвоєчасне та неякісне виконання умов договорів, Підприємством порушено ст.ст.256, 257, 509, 526, 530, 610, ч.1 ст.611 ЦК України, ст.193, ст.224, 231 ГК України, п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.5 П(С)БО 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого Наказом Мінфіну України від 08.10.99 р. № 237, п.п.5, 8, 21 П(С)БО № 15 «Дохід», затверджений Наказом Мінфіну України від 29.11.99 р. № 290.

І з огляду на таке порушення, з посадових осіб, винних у бездіяльності, що привела до порушення наведених норм чинного законодавства, слід стягнути неодержані Підприємством кошти.

При цьому, ані з акту ревізії від 09.08.2013 р., ані з листа-вимоги від 16.09.2013 р. не вбачається, що такі неодержані Підприємством кошти є бюджетними коштами.

Щодо норм, які на думку Інспекції, порушені Підприємством:

- стаття 256 ЦК України визначає поняття позовної давності, стаття 257 ЦК України встановлює строк загальної позовної давності; статі 509 ЦК України визначає поняття зобов'язання та підстави його виникнення, статті 526 ЦК України визначає загальні умови виконання зобов'язання, стаття 530 ЦК України встановлює строк (термін) виконання зобов'язання, статті 610 ЦК України передбачає припинення зобов'язання ліквідацією юридичної особи, стаття 611 ЦК України визначає наслідки порушення зобов'язання однією із сторін такого зобов'язання;

- стаття 193 ГК України визначає загальні умови виконання господарських зобов'язань; статті 224 ГК України визначає порядок відшкодування збитків учасником господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання та що розуміється під збитками; статті 231 ГК України передбачає порядок та розмірі встановлення штрафних санкцій за порушення господарського зобов'язання одним з їх учасників;

- ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначає, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

- п.5 П(С)БО 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого Наказом Мінфіну України від 08.10.99 р. № 237, п.п.5, 8, 21 П(С)БО № 15 «Дохід», затверджений Наказом Мінфіну України від 29.11.99 р. № 290, визначають порядок ведення бухгалтерського обліку за вказаними категоріями.

При цьому, з аналізу наведених норм не вбачається, що у разі не проведення на державному підприємстві претензійно-позовної роботи, посадова особа, винна у такій бездіяльності, несе відповідальність у вигляді сплати коштів, які підлягали б одержанню державним підприємством у разі проведення такої роботи.

Інші норми чинного законодавства, які б встановлювали таку відповідальність, відповідачем не наведені.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Проте, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, всупереч вимог ч.2 ст.71 КАС України не доведено суду правомірності висування позивачу п.3 листа-вимоги від 16.09.2013 р.

Таким чином, колегія суддів вважає цілком обґрунтованим задоволення судом першої інстанції позовних вимог ДП «СхідГЗК».

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 березня 2014 р. у справі № 804/16356/13-а - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 березня 2014 р. у справі № 804/16356/13-а - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Я.В. Семененко