Справа № 818/2478/14
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2015-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2015 р. Справа № 818/2478/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бартош Н.С.

Суддів: Мельнікової Л.В. , Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання - Співак О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства "Агросвіт" на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 02.10.2014р. по справі № 818/2478/14

за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства "Агросвіт"

до Конотопської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Сумській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, приватне сільськогосподарське підприємство "Агросвіт", звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення - рішення відповідача: № від 29.07.2014 року про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість на загальну суму 991812,50 грн., в тому числі 793450 грн. за основним платежем та 198362,5 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, № від 28 квітня 2014 р. про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 1020,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; № від 28 квітня 2014р. про збільшення суми грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 2388,75 грн., в тому числі 1503,00 грн. за основним платежем та 885,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкція.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 02.10.2014 р. в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Приватне сільськогосподарське підприємство "Агросвіт", не погоджуючись з постановою суду, в апеляційній скарзі вказує, що рішення є необґрунтованим та незаконним, прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 02.10.2014 р. та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.

В порядку, визначеному ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 195 КАС України оскаржувана постанова переглянута в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач у періоді, що перевірявся, був платником фіксованого сільськогосподарського податку.

В період з 14 березня по 03 квітня 2014 р. відповідачем проведена документальна позапланова виїзна перевірка ПСП "Агросвіт" з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства з 01.01.2011р. по 31.12.2013р., за результатами якої 10.04.2014 р. складено акт № 91/22-03/32414069 і зафіксовані порушення: п. 188.1 ст.188, п.39.2 пп.39.11.1 п.39.11, п.39.15 ст.39, п.50.1 ст.50 Податкового кодексу України про заниження податкового зобов'язання з ПДВ в сумі 793450 грн. внаслідок того, що підприємством проводилася протягом 2012-2013 років реалізація сільськогосподарської продукції пов'язаній особі - ТОВ "Українські аграрні інвестиції" за цінами нижче за звичайні ціни , в тому числі меншими від звичайних цін більше ніж на 20 відсотків; пп.168.1.1, п.168.1.2 п.168.1 ст.168, ст.171, п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України про не утримання та не перерахування до бюджету під час нарахування (виплати) у січні 2012р. оподатковуваного доходу фізичній особі ОСОБА_1 податку на доходи фізичних осіб; п.103.9 ст.103, п.160.2 ст.160 Податкового кодексу України про не подання до податкового органу за 2013 рік податкової декларації з податку на прибуток підприємства в частині заповнення рядка 17 ПН та відповідного додатку про виплату доходу нерезидентові.

На підставі висновків акта податковим органом винесено оскаржувані рішення - повідомлення.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними та з того, що при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень - рішень працівниками ДПІ додержано всі вимоги законодавства, рішення є правомірними, а тому в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Судова колегія не погоджується з таким висновком.

Стосовно позовної вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення від 29 липня 2014 р. № колегія суддів зазначає наступне.

В акті перевірки зазначено, що ПСП «Агросвіт» порушило п.39.2, пп.39.11.1 п.39.11, п.39.15 ст.39, п.50.1 ст.50, п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України, ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", п.4.6.8 Розділу V Порядку заповнення податкової декларації затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 25 листопада 2011р. №1492 «Про затвердження форм та порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» внаслідок чого визначене грошове зобов'язання по податку на додану вартість по податковій декларації з ПДВ спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського господарства у розмірі 793 450,00грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 198 362,50грн.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції , що згідно копії договору поставки № 44/К/07-10 від 01.07.2010 р., додаткового договору, додатку № 4 від 03.01.2010 р., додатку № 5 від 01.02.2014 р. і додатку № 6 від 01.03.2010 р., а також копій накладних, податкових накладних ТОВ "Українські Аграрні інвестиції" придбало у ПСП "Агросвіт" кукурудзу (т.1, а.с. 187-220).

Відповідно до копії договору поставки № 44/2012 від 01.07.2012 р., додатку №1 від 01.09.2012, додатку №2 від 01.10.2012, а також копій накладних, податкових накладних ТОВ "Українські Аграрні інвестиції" придбало у ПСП "Агросвіт" пшеницю 3, 5, 6 класів (т.1, а.с.221-250, т.2, а.с.1-5).

Згідно копії договору поставки № 44/2012-Сон від 01.07.2012 р., додатку № 1 від 01.07.2012, додаткового договору, а також копій накладних, податкових накладних ТОВ "Українські Аграрні інвестиції" придбало у ПСП "Агросвіт" соняшник (т.2, а. с. 6-39).

Згідно копії договору поставки № 44/2012-К від 01.07.2012 р., додатку №1 від 01.09.2012, додатку №2 від 01.10.2012, додатку №3 від 01.08.2013, а також копій накладних, податкових накладних ТОВ "Українські Аграрні інвестиції" придбало у ПСП "Агросвіт" пшеницю, кукурудзу, ячмінь. (т. 2, а.с.40-232)

З копії листа від 23.07.2014 р № 06.02-61-4226 та додатку до нього вбачається, що позивачу надана інформація щодо середніх цін призначених для статистичних цілей (розрахунків індексів цін, індексів обсягів реалізації сільськогосподарської продукції ( т.1, а. с. 136-137).

В ході перевірки відповідачем здійснено аналіз цін реалізації сільгосппродукції підприємству ТОВ "Українські аграрні інвестиції" за період з 01.01.2012 р. по 01.09.2013 р. на підставі інформації щодо середньостатистичних цін по Конотопському району Сумської області та рівня цін реалізації сільгосппродукції по Україні згідно інформації сайгу "АПК-інформ", який є офіційно визнаним сайтом Держзовінформ.

Відповідач зазначив, що ціни, які розміщені на сайті "АПК-інформ" найбільш відповідають однорідності виду реалізованої сільгосппродукції ПСП "Агросвіт", у співставних умовах, а саме: у одному періоді, на одному ринку (внутрішні ціни по Україні), між непов'язаними особами, а отже є співставними.

Надаючи правову оцінку викладеним обставинам , судова колегія зазначає, що пунктом 1 розділу XIX "Прикінцеві положення" Податкового кодексу України визначено, що ст.39 цього Кодексу, яка встановлює методи визначення та порядок застосування звичайної ціни, набирає чинності з 1 січня 2013 року, а відповідно до п.8 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, у випадках, визначених цим Кодексом, до вступу в дію статті 39 цього Кодексу застосовується п.1.20 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", тому визначення податкових зобов'язань із застосуванням звичайних цін повинно здійснюватися за нормами цього Закону в загальному порядку.

Пп. 1.20.1. п.1.20. ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" передбачено, що якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору.

Згідно з цим підпунктом справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг).

Цей же підпункт визначає ринок товарів (робіт, послуг) як сферу обігу товарів (робіт, послуг), яка визначається виходячи з можливості покупця (продавця) реально і без значних додаткових витрат придбати (продати) товар (роботу, послугу) на найближчій стосовно будь-якої із сторін договору території.

Крім того, ідентичні товари (роботи, послуги) - товари (роботи, послуги), що мають однакові характерні для них основні ознаки. Під час визначення ідентичності товарів беруться до уваги, зокрема, їх фізичні характеристики, які не впливають на їх якісні характеристики і не мають суттєвого значення для визначення ознак товару, якість і репутація на ринку, країна походження та виробник. Незначні відмінності в їх зовнішньому вигляді можуть не враховуватися; однорідні товари (роботи, послуги) - товари (роботи, послуги), які не є ідентич ними, мають подібні характеристики і складаються зі схожих компонентів, що дозволяє їм виконувати однакові функції та (або) бути взаємозамінними. Під час визначення однорідності товарів (робіт, послуг) беруться до уваги, зокрема, їх якість, наявність товарного знака, репутація на ринку, країна походження та виробник.

Відповідно до пп. 1.20.2. п.1.20. ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Зокрема, враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобов'язань, умови платежів, звичайних для такої операції, а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну. При цьому умови договорів на ринку ідентичних (у разі їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами суттєво не впливає на ціну, або може бути економічно обґрунтована. При цьому враховуються звичайні при укладанні угод між непов'язаними особами надбавки чи знижки до ціни. Зокрема, але не виключно, враховуються знижки, пов'язані з сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на товари (роботи, послуги), втратою товарами якості або інших властивостей; закінченням (наближенням дати закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації); збутом неліквідних або низьколіквідних товарів; маркетинговою політикою, у тому числі при просуванні товарів (робіт, послуг) на ринки; наданням дослідних моделей і зразків товарів з метою ознайомлення з ними споживачів.

З положень наведеної норми закону слідує, що за загальним правилом звичайною ціною товару є ціна договору, котрий був укладений між взаємно незалежними (як юридично, так і фактично) сторонами, за наявності у сторін добровільного наміру досягти згоди з істотних умов договору, за умови можливості реального виконання зобов'язань за договором без докладення сторонами значних додаткових зусиль (в тому числі і витрат).

Пп.1.20.3 -1.20.5 п.1.20 ст.1 Закону України Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» встановлені особливі правила визначення звичайної ціни для окремих видів продажу товарів, робіт і послуг.

В усіх інших випадках суб'єкт господарювання, встановлюючи договірну ціну, має враховувати рівень звичайних цін, визначений відповідно (але не виключно) до методу співставних цін, який міститься у пп.1.20.2 зазначеного Закону.

Для визначення звичайної ціни товарів (робіт, послуг) на підставі методу співставних цін використовується інформація про укладені підприємством на момент продажу такого товару договори з ідентичними або однорідними товарами у співставних умовах. При цьому умови договорів на ринку ідентичних (а в разі їх відсутності - однорідних) товарів визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами суттєво не впливає на ціну або може бути економічно обґрунтована.

Визначення звичайної ціни, тобто обґрунтування відповідності застосовуваних підприємством цін рівню справедливої ринкової ціни, починається з визначення товару, його основних характеристик для співставлення.

Відповідно до пп.1.20.8. п.1.20. ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом. При проведенні перевірки платника податку податковий орган має право надати запит, а платник податку зобов'язаний обґрунтувати рівень договірних цін або послатися на норми абзацу першого підпункту 1.20.1 цього пункту.

Якщо ж не доведено зворотне, звичайною вважається ціна, визначена сторонами договору.

При цьому, для визначення звичайної ціни використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Разом з цим, необхідно враховувати, чи є умови таких договорів співставними; важливе значення мають і властивості товарів, які є предметом купівлі-продажу.

З'ясування рівня звичайних цін має відбуватися відповідно до визначеної процедури, а необхідна інформація - надаватися уповноваженим державним органом. У зв'язку з цим будь - які дані, надані приватними структурами чи не уповноваженими на це державними органами (висновки, результати досліджень, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно тощо), не є статистичними документами стосовно звичайних цін на товари (роботи, послуги) та не можуть бути підставою для визначення звичайної ціни.

Як вбачається з акту перевірки відповідач, стверджуючи, що поставки сільськогосподарської продукції здійснювались позивачем у 2012 р. за цінами, які є меншими за звичайні.

Окремо суд зауважує, що під час перевірки відповідач посилався на інформацією недержавного інформаційного агентства «АПК-Інформ» та не використав жодного офіційного джерела інформації у розумінні п.39.11 ст.39 Податкового кодексу України, у тому числі, статистичних даних державних органів і установ, відомостей спеціалізованих аукціонів та бірж про рівень цін, інших інформаційних джерел, що визнаються офіційними в установленому порядку.

Інформація на сайті «АПК Інформ» не є статистичним документом у відповідністю до вимог Указу Президента України «Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності» від 23 липня 1998р. №817/98 стосовно звичайних цін на товари (роботи, послуги) та не може бути підставою для визначення звичайної ціни.

Так, п.13 Указу Президента України «Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності» встановлено, що індикативні або звичайні ціни на товари (роботи, послуги) для застосування їх у податкових або митних цілях установлюються на підставі статистичної оцінки рівня цін реалізації таких товарів (робіт, послуг) на внутрішньому ринку України, яка проводиться уповноваженим державним органом у визначеному ним порядку. Індикативні або звичайні ціни не можуть встановлюватися органами виконавчої влади, які використовують їх для нарахування та стягнення податків і зборів (обов'язкових платежів) та неподаткових платежів, крім випадків відсутності статистичних даних про рівень цін на окремі види товарів (робіт, послуг).

Судовим розглядом встановлено, що відповідач свій висновок ґрунтує на підставі довідки управління статистики у Конотопському районі Сумської області від 20 листопада 2013р. №336-113/1517, яка містить інформацію в т.ч. і про рівень середніх цін реалізації сільськогосподарської продукції по Конотопському району Сумській області в 2012р.

За матеріалами справи на сайті «АПК Інформ» міститься також інформація про ціни попиту на сільськогосподарську продукцію, які відрізняються від цін, вказаних відповідачем в акті перевірки та наявність такої інформації не була спростована представниками відповідача.

Крім того відповідачем не надано доказів врахування критерії щодо висновку про співставність умов за якими проводилася реалізація позивачем та іншими суб'єктами господарської діяльності, на підставі яких визначені середні ціни, які і були взяті за основу розрахунку, як того вимагає пп. 1.20.2 п.1.20 ст.1 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", а саме для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах.

Зокрема, враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобов'язань, умови платежів, звичайних для такої операції, а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну. При цьому умови договорів на ринку ідентичних (у разі їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами суттєво не впливає на ціну, або може бути економічно обґрунтована. При цьому враховуються звичайні при укладанні угод між непов'язаними особами надбавки чи знижки до ціни. Зокрема, але не виключно, враховуються знижки, пов'язані з сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на товари (роботи, послуги), втратою товарами якості або інших властивостей; закінченням (наближенням дати закінчення) "строку зберігання (придатності, реалізації); збутом неліквідних або низьколіквідних товарів; маркетинговою політикою, у тому числі при просуванні товарів (робіт, послуг) на ринки; наданням дослідних моделей і зразків товарів з метою ознайомлення з ними споживачів.

Суд зазначає, що відповідачем при визначенні суми грошового зобов'язання не були застосовані положення п.153.2 ст.153 Податкового кодексу України, що вступив в дію з 01 січня 2011р. в редакцій, чинній на момент здійснення таких господарських операцій, яка саме й визначає порядок оподаткування операцій в т.ч. між пов'язаними особами, щодо визначення податкового зобов'язання лише у разі їх відхилення від звичайних більш ніж на 20 відсотків.

Так, пп. 153.2.1. п.153.2 ст.153 Податкового кодексу України встановлено, що дохід, отриманий платником податку від продажу товарів (виконання робіт, надання послуг) пов'язаним особам, визначається відповідно до договірних цін, але не менших від звичайних цін на такі товари, роботи, послуги, що діяли на дату такого продажу, у разі, якщо договірна ціна на такі товари (роботи, послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (роботи, послуги).

Згідно пп.153.2.3. .153.2 ст.153 Податкового кодексу України положення підпунктів 153.2.1 і 153.2.2 цього пункту поширюються також на операції з особами, які: не є платниками цього податку; сплачують податок за іншими ставками, ніж платник податку на прибуток.

За матеріалами справи встановлено, що ціни, за якими в 2012р. проводилася реалізація позивачем сільськогосподарської продукції не відрізнялася більш, ніж на 20% від цін попиту на сільськогосподарську продукцію, а здебільше і від цін пропозиції, розміщених на сайті «АПК Інформ» та даних довідки Головного управління статистики у Сумській області від 23 липня 2014р. вих.№06.02-61-4226 і була вищою від середніх цін реалізації, які склалися на ринках України в цілому та Сумської області.

А тому твердження відповідача про проведення позивачем реалізації сільськогосподарської продукції у 2012р. за цінами, нижчими від звичайних та як наслідок цього проведення донарахування ним сум грошового зобов'язання з податку на додану вартість за 2012р. та застосування штрафних (фінансових санкцій) є таким, що суперечить нормам чинного законодавства та наявним доказам по справі.

З акту перевірки вбачається, що для визначення звичайної ціни товару в 2013р. податковим органом застосовано, передбачений п.39.2 ст.39 Податкового кодексу України метод порівняльної неконтрольованої ціни (аналогів продажу).

П.39.4. ст.39 Податкового кодексу України встановлено, що за методом порівняльної неконтрольованої ціни (аналогів продажу) застосовується ціна, яка визначається за ціною на ідентичні (а за їх відсутності - однорідні) товари (роботи, послуги), що реалізуються (придбаваються) не пов'язаній з продавцем (покупцем) особі за звичайних умов діяльності.

Для визначення звичайної ціни товару (роботи, послуги) згідно з методом порівня льної неконтрольованої ціни (аналогів продажу) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у порівнянних умовах на відповідному ринку товарів (робіт, послуг). Враховуються, зокрема, такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії); обсяг функцій, що виконуються сторонами; умови розподілу між сторонами ризиків і вигод; строки виконання зобов'язань; умови здійснення платежів, звичайних для такої операції; характеристика ринку товарів, на якому здійснено господарську операцію; бізнес-стратегія підприємства; звичайні надбавки чи знижки до ціни під час укладення договорів між непов'язаними особами, а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну. При цьому умови договорів на ринку ідентичних (за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) визнаються порівняними, якщо відмінність між такими умовами істотно не впливає на ціну або може бути економічно обґрунтована. При цьому враховуються звичайні під час укладення договорів між непов'язаними особами надбавки чи знижки до ціни, зокрема знижки, зумовлені сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на товари (роботи, послуги), втратою товарами якості або інших властивостей; закінченням (наближенням дати закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації); збутом неліквідних або низьколіквідних товарів.

Проте при проведенні порівняння цін, по яких фактично реалізувалися позивача сільськогосподарська продукція згідно акту перевірки податковим органом не враховувалися такі обставини, як: кількість (обсяг) товарів; обсяг функцій, що виконуються сторонами; умови розподілу між сторонами ризиків і вигод; строки виконання зобов'язань; умови здійснення платежів, звичайних для такої операції; характеристика ринку товарів, на якому здійснено господарську операцію; звичайні надбавки чи знижки до ціни під час укладення договорів, зокрема знижки, зумовлені сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на товари (роботи, послуги), втратою товарами якості або інших властивостей а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну, як того вимагають положення п.39.4. ст.39 Податкового кодексу України, що свідчить про необ'єктивність висновків і як наслідок цього неправомірне проведення визначення ним сум податкового зобов'язання по податку на додану вартість.

В обґрунтування рівня звичайних цін відповідачем в акті перевірки зроблено посилання на інформацію, отриману від управління статистики у Конотопському районі Сумської області від 20 листопада 2013р. №336-113/1517 про рівень середніх цін реалізації сільськогосподарської продукції по Конотопському району Сумській області.

Як вбачається з такої довідки статистики в ній міститься інформація про ціни реалізації сільськогосподарської продукції за певні періоди року (наприклад січень - лютий, січень - березень і т.д.), але не міститься інформації про рівень цін реалізації за кожен окремий місяць.

Проте, вказана довідка не містить інформації про можливість проведення визначення цін реалізації по кожному місяцю окремо.

Також в акті перевірки зазначено про заниження цін реалізації на пшеницю 2, 3, 6 класу та ячменю 3 класу. В той же час, довідка управління статистики у Конотопському районі Сумської області не містить відомостей про класи на пшеницю та ячмінь, по яким надана така довідка про рівень цін реалізації.

Також відповідачем не надано доказів зазначення органами статистики у довідці інформації щодо реалізації сільськогосподарської культури саме за співставним напрямком з певної кількості напрямків, які містяться у формі статзвітності №21-заг «Реалізація сільськогосподарської продукції», на підставі якої і надана така довідка.

Судом встановлено, що відхилення цін, за якими проводилася реалізація сільськогос подарських культур ПСП «Агросвіт» у 2013р. TOB «Українські аграрні інвестиції» є меншим, ніж 20 відсотків від цін, на які посилається податковий орган як на звичайні ціни, що підтверджується і довідкою Головного управління статистики у Сумській області від 23 липня 2014р. вих.№06.02-61-4226.

Вищезазначене свідчить про недостовірність зазначених податковим органом в акті перевірки цін реалізації сільськогосподарської продукції, які склалися на ринку у 2013р. і як наслідок цього проведення донарахування сум податку на додану вартість з 2013р. та застосування штрафних (фінансових санкцій) є таким, що суперечить нормам чинного законодавства та наявним доказам по справі.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що твердження відповідача, з яким погодився суд першої інстанції про проведення позивачем реалізації сільськогосподарської продукції у 2012 - 2013 рр. за цінами, нижчими від звичайних, та як наслідок цього проведення донарахування ним сум грошового зобов'язання з податку на додану вартість і застосування штрафних (фінансових санкцій), є таким, що суперечить нормам чинного законодавства та доказам по справі, а тому податкове повідомлення-рішення від 29 липня 2014р. за № підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про скасування податкового повідомлення - рішення № від 28 квітня 2014 р., яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 2388,75 грн., із них 1503,00 грн. основний платіж та 885,75 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

В акті перевірки вказано, що ПСП «Агросвіт» порушило норми пп.168.1.1, п.168.1.2 п.168.1 ст.168, ст.171, п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, не утримавши та не перерахувавши до бюджету під час нарахування (виплати) у січні 2012р. оподатковуваного доходу фізичній особі ОСОБА_1 податок на доходи фізичних осіб.

Судовим розглядом встановлено, що між ПСП «Агросвіт» та ФОП ОСОБА_1 укладено Договір №1 від 01 січня 2012р. у відповідності з умовами якого останнім виконані роботи по культивації на площі 167га загальною вартістю 10 020,00грн., про що складено акт виконаних робіт від 04 січня 2012р.

За умовами Договору №1 від 01 січня 2012р. за виконані роботи СП «Агросвіт» на підставі наданого рахунку-фактури №1 від 04 січня 2012р. перераховані на користь ФОП ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 10020,00грн.

Згідно до п. 269.2 ст. 269 Податкового кодексу України встановлено особливості справляння податку суб'єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються главою 1 розділу XIV цього Кодексу.

Пунктом 291.2 ст. 291 Податкового кодексу України передбачено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених п. 297.1. ст. 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою ( гл. 1 розділу XIV цього Кодексу), з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно п. 297.1 ст. 97 Податкового кодексу України встановлено, що платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів податку на доходи фізичних осіб у частині доходів (об'єкта оподаткування), що отримані в результаті господарської діяльності фізичної особи та оподатковані згідно з цією главою.

Таким чином, контролюючим органом не взято до уваги особливості оподаткування суб'єктів господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, оскільки відповідно до пп.4 п. 297.1 ст. 297 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 звільнений від сплати доходів, що отримані в результаті господарської діяльності фізичної особи.

Колегія суддів зазначає, що при проведенні ПСП «Агросвіт» перерахування грошових коштів на користь ФОП ОСОБА_1 у розмірі 10020,00 грн. за виконані роботи по культивації не підлягає утриманню та перерахуванню податок на доходи фізичних осіб у розмірі 1 503,00грн., ще і тому, що між сторонами укладена і виконана угода про господарську діяльність, а не трудова угода між позивачем та фізичною особою.

З огляду на вищевказане, відповідачем безпідставно застосовані і фінансові санкції у сумі 375,75грн. та 510,00грн., а всього на суму 885,75грн.

Щодо позовної вимоги про скасування податкового повідомлення - рішення № від 28 квітня 2014 р., винесеного за порушення позивачем п.103.9 ст.103, п.160.2 ст.160 Податкового кодексу України про не подання до податкового органу за 2013 рік податкової декларації з податку на прибуток підприємства в частині заповнення рядка 17 ПН та відповідного додатку про виплату доходу нерезидентові.

Судовим розглядом встановлено , що позивачем з компанією "УкрФарм Фандінг Лтд" ( Республіка Кіпр) 06.03.2007 року та 31.05.2007 року укладено договори про поновлювану кредитну лінію на суму кредиту 5000000 доларів США зі ставкою річних 7,5% ( т.1, а.с. 157-165) та про сезонну поновлювану кредитну лінію на суму кредиту 10000000 доларів США зі ставкою річних 6% ( т.1, а.с. 167-177).

В рахунок погашення заборгованості по кредитним договорам позивачем перераховувались кошти нерезиденту та здійснено оплату відсотків по кредитам .

Відповідачем в акті перевірки зазначено, що позивачем в порушення вимог п.103.9 ст.103 та п.160.2 ст.160 Податкового кодексу України не подано до податкового органу звіт про виплачені доходи нерезидентові за 2013 рік.

А тому по позивача застосовано штраф відповідно до п.120.1 ст.120 Податкового кодексу України.

Суд першої інстанції погодився в висновком податкового органу.

Позивач зазначив, що згідно з п.307.1. ст.307 Податкового кодексу України платники фіксованого сільськогосподарського податку не являються платниками податку на прибуток підприємств, тому підприємством не проводиться обчислення та сплата даного податку, а відповідно і не подаються і декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податку на прибуток.

Вказане твердження спростовується обставинами, що містять матеріали справи.

Відповідно до п.п.16.1.3. п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Відповідно до п.46.1 ст.46 Податкового кодексу України додатки до декларації є її невід'ємною частиною.

Згідно з п. 160.2. ст. 160 Податкового кодексу України резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), крім доходів, зазначених у пунктах 160.3 - 160.7 цієї статті, зобов'язані утримувати податок з таких доходів, зазначених у пункті 160.1 цієї статті, за ставкою в розмірі 15 відсотків їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.

Згідно п.103.1 ст.103 Податкового кодексу України застосування правил міжнародного договору України здійснюється шляхом звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, зменшення ставки податку або шляхом повернення різниці між сплаченою сумою податку і сумою, яку нерезиденту необхідно сплатити відповідно до міжнародного договору України.

Відповідно до п.п. 103.2, 103.3, 103.4, 103.10 ст.103 Податкового кодексу України особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України.

Застосування міжнародного договору України в частині звільнення від оподаткування або застосування пониженої ставки податку дозволяється тільки за умови надання нерезидентом особі (податковому агенту) документа, який підтверджує статус податкового резидента згідно з вимогами пункту 103.4 цієї статті.

Бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу для цілей застосування пониженої ставки податку згідно з правилами міжнародного договору України до дивідендів, процентів, роялті, винагород тощо нерезидента, отриманих із джерел в Україні, вважається особа, що має право на отримання таких доходів.

Згідно ст.19 ч.1,2 Закону України "Про міжнародні договори України" від 29.06.2004 №1906-IV чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Статтею 3 п.п. 3.1,3.2 Податкового кодексу України встановлено, що податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв'язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про правонаступництво України", якою передбачено, що Україна є правонаступником прав і обов'язків за міжнародними договорами СРСР, які не суперечать Конституції "України та інтересам республіки, Україна застосовує договори колишнього СРСР про уникнення подвійного оподаткування, що діють до набрання чинності новими договорами, зокрема Угоду між Урядом СРСР і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна від 1982 р.

Відповідно до п.1 ст. 8 вищеназваної Угоди проценти, що отримуються із джерел у одній Договірній Державі особою з постійним місцеперебуванням у другій Договірній Державі, не підлягають оподаткуванню у першій Державі.

З огляду на вищевикладене, судова колегія зазначає, що позивач при проведенні нарахування та виплати доходів нерезидентові, місце реєстрації якого є Республіки Кіпр не проводить нарахування та перерахування податку на прибуток на доходи із джерелом їх походження з України.

Проте, відповідно до п. 103.9. ст. 103 Податкового кодексу України особа, яка виплачує доходи нерезидентові, зобов'язана у разі здійснення у звітному періоді (кварталі) виплат нерезидентам доходів із джерелом їх походження з України подавати контролюючому органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) звіт про виплачені доходи, утримані та перераховані до бюджету податки на доходи нерезидентів у строки та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Викладені вимоги законодавець не пов'язує з подачею декларації про обчислення і сплату податку на прибуток, а зобов'язує особу , а не платника податку на прибуток ( яким не є позивач) при настанні події - виплати нерезидентам доходів із джерелом їх походження з України подавати контролюючому органу звіт про виплачені доходи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що ПСП «Агросвіт» зобов'язане подавати до податкового органу вищезазначений звіт.

Пунктом 120.1. ст. 120 Податкового кодексу України передбачено, що неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання. Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Повторність здійснення позивачем дій щодо неподання або несвоєчасного подання податкових декларацій (розрахунків) протягом року податковим органом зазначена в акті перевірки та запереченнях з посиланням на податкове повідомлення - рішення за формою "Р" № від 25 вересня 2013року про накладення штрафу на позивача в розмірі 170 гривень за несвоєчасне подання розрахунку орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності за 2013 рік згідно з п.120.1 ст.120 Податкового кодексу України.

Проте, доказів узгодженості вказаного зобов'язання відповідачем суду не надано.

Як наслідок підстав для застосування санкції в розмірі 1020 грн. не виникло, а тому податкове повідомлення - рішення ОДПІ №від 28 квітня 2014 р. в частині збільшення грошового зобов'язання за платежем з податку на прибуток підприємств на суму 850 грн. 00 коп. підлягає скасуванню.

Суд вважає обґрунтованим рішення відповідача про застосування штрафної санкції в сумі 170 грн. і позовні вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення № від 28 квітня 2014 р., в частині застосування санкції у зазначеній сумі, задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене судова колегія зазначає, що суд першої інстанції частково прийшов до помилкового висновку про безпідставність вимог Приватного сільськогосподарського підприємства "Агросвіт", а тому постанову належить скасувати в частині застосування повторності вчинення правопорушення і позов задовольнити частково.

З урахуванням вищевикладених обставин, колегія суддів вважає, що вимоги позивача частково обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції через порушення ним норм матеріального права, які призвели до ухвалення неправильного рішення, підлягає частковому скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства "Агросвіт" задовольнити частково.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 02.10.2014р. по справі № 818/2478/14 скасувати в частині відмови в задоволенні позову про скасування податкових повідомлень - рішень Конотопської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Сумській області № від 29 липня 2014 року про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість на загальну суму 991812,50 грн., в тому числі 793450 грн. за основним платежем та 198362,5 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; № від 28 квітня 2014 року про збільшення суми грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 2388,75 грн., в тому числі 1503,00 грн. за основним платежем та 885,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями ; № від 28 квітня 2014 р. в частині збільшення суми грошового зобов'язання по податку на прибуток приватних підприємств на суму 850,00 грн.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги приватного сільськогосподарського підприємства "Агросвіт" задовольнити: скасувати повністю податкові повідомлення - рішення № від 29 липня 2014 року та № від 28 квітня 2014 року, а податкове повідомлення - рішення № від 28 квітня 2014 р. в частині збільшення суми грошового зобов'язання по податку на прибуток приватних підприємств на суму 850,00 грн.

В іншій частині постанову Сумського окружного адміністративного суду від 02.10.2014 року по справі № 818/2478/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Бартош Н.С.
Судді Мельнікова Л.В. Донець Л.О.
Повний текст постанови виготовлений 26.01.2015 р.