Справа № 139/79/15-а
Суддя: Тучинська Н. В.
Дата ухвалення: 2015-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 139/79/15-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2015 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої - судді Тучинської Н.В.

секретаря судового засідання Хонькович Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора дорожньо-патрульної служби Вінницької державної автомобільної інспекції Завальнюка Ярослава Андрійовича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою відповідача від 19 грудня 2014 року ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він, керуючи автомобілем «Меrcedes Benz», номерний знак НОМЕР_1, 19 грудня 2014 року об 11-ій годині 30 хвилин у м. Вінниця на перехресті вулиць Червоноармійська-Київська, де встановлено дорожній знак 5.62 «Місце зупинки» та нанесено дорожню розмітку 1.12 «Стоп лінія», здійснив рух на заборонений сигнал регулювальника, чим порушив вимоги п. 8.10 Правил дорожнього руху України. Цією ж постановою на ОСОБА_1 накладено стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в сумі 425 гривень.

Вважаючи постанову відповідача незаконною, а також такою, що суттєво порушує норми чинного законодавства та його конституційні права, ОСОБА_1 звернувся до суду із відповідним адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову, а справу закрити за відсутністю в його діях складу правопорушення.

Позивач та його представник (а.с. 10) у судове засідання не з'явилися. Представник позивача подав до суду заяву, у якій просив у зв'язку із відрядженнями провести розгляд справи за його відсутності (а.с. 20).

Інспектор дорожньо-патрульної служби Вінницької державної автомобільної інспекції Завальнюк Я.А., будучи належним чином повідомленим про день, час і місце слухання справи (а.с. 19), у судове засідання не з'явився та не повідомив суд про причину своєї неявки.

На підставі ч. 4 ст. 128 КАС України ухвалено розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Із позовної заяви слідує, що 19 грудня 2014 року позивач через перехрестя вулиць Червоноармійська-Київська, здійснив рух прямо, коли регулювальник стояв до нього боком. Напарник регулювальника зупинив його і вказав, що він їхав на заборонений жест регулювальника. Він заперечив такий факт і сказав, що при такому положенні регулювальника йому також дозволений рух прямо і в усіх напрямках. Це не сподобалось працівникам ДАІ і вони записали у протоколі, що він порушив п. 8.10 ПДР України. У постанові про притягнення до адміністративної відповідальності ІДПС ще дописав про наявність на місці пригоди дорожнього знаку 5.62 «Місце зупинки» та дорожньої розмітки 1.12 «Стоп лінія». Вважає, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, дії інспектора є незаконними, а тому просить скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Суд, розглянувши справу у судовому засіданні, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає до повного задоволення, виходячи з наступного:

Як слідує із ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопрядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Частиною 3 ст. 8 КУпАП визначено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 № 656818 від 19 грудня 2014 року (а.с. 9) та постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ПС1 № 860770 від 19 грудня 2014 року (а.с. 8) вбачається, що інспектором дорожньо-патрульної служби взводу ДПС ВДАІ м. Вінниці Завальнюком Я.А. зафіксовано факт порушення 19 грудня 2014 року об 11-ій годині 30 хвилин ОСОБА_1 правил здійснення руху за жестом регулювальника, під час керування автомобілем «Меrcedes Benz», номерний знак НОМЕР_1. Зокрема, зазначено, що ОСОБА_1 здійснив рух на перехресті, де встановлено дорожній знак 5.62 «Місце зупинки» та нанесено дорожню розмітку 1.12 «Стоп лінія», на заборонений жест регулювальника, порушивши своїми діями п. 8.10 ПДР України.

Вказаною вище постановою відповідача (копія на а.с. 8) на позивача за ч. 2 ст. 122 КУпАП накладено стягнення у виді штрафу в сумі 425 гривень.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Статтею 268 КупАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбачених ст. 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Як зазначив ОСОБА_1 у позовній заяві, і як слідує із його пояснень у протоколі про адміністративне правопорушення (а.с. 9), він заперечував порушення ним правил дорожнього руху, оскільки регулювальник не чітко здійснював свої дії.

Із постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ПС1 № 860770 від 19 грудня 2014 року (а.с.8) вбачається, що у ній відсутній опис доказів, на підставі яких інспектор Завальнюк Я.А. прийшов до висновку про винність ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, крім того, не дано будь-якої оцінки запереченням порушника, не забезпечено свідків події, що призвело до спрощеного підходу розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Із оглянутих судом рапортів інспекторів ДПС взводу ДПС ВДАІ м. Вінниці Завальнюка Я.А. та Гуляренко С.М. (а.с. 22, 23), слідує, що інспектор регулював рух транспорту на перехресті вулиць Київська, Червоноармійська, Чорновола. Водій автомобіля «Меrcedes Benz», номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1 під час подачі регулювальником жесту, що дозволяю рух в усіх напрямках по вулиці Київська, здійснив рух на заборонений жест, перетнувши при цьому розмітку 1.12 «Стоп лінія», яка застосовується із дорожнім знаком 5.62 «Місце зупинки».

Як слідує із аналізу п. 16.1 ПДР України, перехрестя, де черговість проїзду визначається сигналом світлофора чи регулювальника, вважається регульованим.

Сигналами регулювальника є положення його корпуса, а також жести руками, в тому числі з жезлом або диском з червоним світлоповертачем, які мають такі значення:

а) руки витягнуті в сторони, опущені або права рука зігнута перед грудьми:

з лівого і правого боків - дозволено рух трамвая прямо, нерейковим транспортним засобам - прямо і праворуч; пішоходам дозволено переходити проїзну частину за спиною та перед грудьми регулювальника;

з боку грудей і спини - рух усіх транспортних засобів і пішоходів заборонено;

б) права рука витягнута вперед:

з лівого боку - дозволено рух трамвая ліворуч, нерейковим транспортним засобам - у всіх напрямках; пішоходам дозволено переходити проїзну частину за спиною регулювальника;

з боку грудей - усім транспортним засобам дозволено рух лише праворуч;

з правого боку та спини - рух усіх транспортних засобів заборонено; пішоходам дозволено переходити проїзну частину за спиною регулювальника;

в) рука піднята вгору:

рух усіх транспортних засобів і пішоходів заборонено в усіх напрямках.

У власному рапорті (а.с. 23) ІДПС заявляє, що подав жест дозволеного руху в усіх напрямках, і тут же звинувачує ОСОБА_1 в тому, що той проїхав на його заборонений жест.

Таким чином, суд надає віри твердженням позивача проте, що жест регулювальника дозволяв йому здійснити рух ТЗ.

Відповідно до п. 8.10 ПДР, обов'язок водія зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 «стоп-лінія» і дорожнім знаком 5.62 «Місце зупинки» виникає лише у випадку, якби регулювальник подав жест, що забороняє рух.

Відповідно до п. 8.3 ПДР, сигнали регулювальника мають пріоритет перед сигналами світлофора і вимогами дорожніх знаків і являються обов'язковими для виконання.

Отже, ОСОБА_1 діяв у відповідності з Правилами дорожнього руху України і належним чином виконав вимоги жесту регулювальника.

У відповідності до ч. 2 ст. 122 КУпАП підставою для притягнення до адміністративної відповідальності є порушення водіями транспортних засобів правил проїзду перехресть, в тому числі проїзд на заборонений сигнал світлофору або жест регулювальника.

Як передбачено ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частина 2 ст. 71 КАС України встановлює, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не надав суду доказів, які б стверджували про правомірність прийнятої ним постанови відносно ОСОБА_1. Крім того, інспектором Завальнюком Я.А. не надано жодних додатків до протоколу, зокрема пояснень свідків, показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, які б стверджували факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення.

Сам позивач наданими суду матеріалами довів, що він під час проїзду регульованого перехрестя не порушував Правил дорожнього руху України. Такі його пояснення є логічними, обгрунтованими і відповідають вимогам Закону.

Як слідує із ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин суд приходить до висновку, що постанова інспектора дорожньо-патрульної служби Вінницької державної автомобільної інспекції Завальнюка Ярослава Андрійовича серії ПС1 № 860770 від 19 грудня 2014 року винесена без повного з'ясування всіх обставин справи, без належної оцінки всіх доказів із грубим порушенням норм процесуального права, а тому є незаконною, та має бути скасована.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обгрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оскільки суд не знайшов доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події правопорушення.

Керуючись ст.ст. 19, 62 Конституції України, ч. 1 ст. 247, 287, 293 КпАП України, ст.ст. 3, 71, 94, 159-167, 171-2 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора дорожньо-патрульної служби Вінницької державної автомобільної інспекції Завальнюка Ярослава Андрійовича задовольнити.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ПС1 № 860770 від 19 грудня 2014 року, винесену інспекторем дорожньо-патрульної служби Вінницької державної автомобільної інспекції Завальнюком Ярославом Андрійовичем щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Справу щодо ОСОБА_1 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, провадженням закрити за відсутністю події правопорушення.

Рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є остаточним і оскарженню не підлягає.

Суддя: ______________