Справа № 810/7172/14
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2015-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2015 року 810/7172/14

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю.,

при секретарі судового засідання Погоржевській М.О.,

за участю:

представника позивача - Реви І.І.,

представника відповідача - Шеховцової А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Укргідроенерго" до Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, третя особа - Управління Державної казначейської служби України у Вишгородському районі Київської області, про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариства "Укргідроенерго" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, третя особа: Управління державної казначейської служби України у Вишгородському районі Київської області та з урахуванням заяви про зміну позовних вимог просить суд визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо повернення позивачу надмірно сплачених грошових зобов'язань та стягнути з Державного бюджету України через Управління державної казначейської служби України у Вишгородському районі Київської області на користь позивача надміру сплачені грошові зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 20 150 817,08,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в листопаді 2014 року підприємство звернулось до податкового органу із заявою про повернення надміру сплаченого податку на додану вартість в сумі 20 150 817,08 грн. Однак, на думку позивача, податковий орган припускається протиправної бездіяльності та не надає органам державної казначейської служби висновок про повернення відповідних сум коштів. У зв'язку з цим позивач звернувся до суду і просив суд визнати протиправною бездіяльність відповідача та стягнути надміру сплачені грошові зобов'язання з Державного бюджету України на його користь.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити. Також наголосила на тому, що податковий орган відмовив підприємству в зарахуванні переплати в розмірі 20 150 817,08 грн. на майбутні платежі.

Представник відповідача позов не визнала, надала суду письмові заперечення, в яких просила суд у задоволенні позову відмовити. За поясненнями представника відповідача, кошти в сумі 20150817,08 грн., які надійшли з податку на додану вартість по постанові Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 №167 для погашення заборгованості, зараховані до спеціального фонду державного бюджету за кодом 14010101. Однак, враховуючи те, що у позивача відсутня заборгованість за кодом бюджетної класифікації 14010100, у відповідача не виникло підстав для зарахування коштів з рахунку за кодом бюджетної класифікації 14010101 в рахунок погашення податкового боргу за кодом бюджетної класифікації 14010100.

Третя особа позов не визнала, надала суду письмові заперечення, в яких просила суд у задоволенні позову відмовити з тих підстав, що відповідач не надав до Управління казначейства висновку щодо повернення надмірно сплачених коштів з Державного бюджету України на користь позивача, а тому, на думку третьої особи, відсутні правові підстави для повернення коштів з Державного бюджету України. Також, третя особа просила суд здійснювати розгляд справи без їх участі.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до Статуту ПАТ "Укргідроенерго" предметом діяльності товариства, зокрема, є виробництво, розподілення, постачання, торгівля, купівля та продаж в Україні та за її межами електричної енергії, енергії, що виробляється з метою електро - та теплопостачання, і похідних продуктів енергетичного походження та засобів, устаткування і приладів, що використовується в даній галузі, постачання допоміжних послуг у сфері енергетики.

На виконання вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 №167 "Про затвердження Порядку та умови надання у 2013 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування" позивач уклав ряд договорів про організацію взаєморозрахунків за участю органів Казначейської служби, органів фінансів міської ради та обласної держадміністрації, відповідно до яких позивач отримав кошти для погашення заборгованості з різниці в тарифах на послуги та на погашення боргу з податку на додану вартість на загальну суму 120 904 902,46 грн., у т.ч. ПДВ - 20 15 0817,08 грн.

У зв'язку з отриманням коштів для погашення заборгованості з різниці в тарифах на послуги в розмірі 120 904 902,46 грн., позивач в вересні, в жовтні та в грудні 2013 року сплатив зобов'язання з податку на додану вартість в загальному розмірі 20 150 817,08 грн., що підтверджуються платіжними дорученнями, копії яких наявні в матеріалах справи.

Судом встановлено, що відповідно до п. 1 ст. 14 Закону України "Про Державний бюджет України на 2013 рік" вказані кошти були зараховані до спеціального фонду державного бюджету по коду платежу 14010101.

Як зазначає позивач, він неодноразово звертався до відповідача із заявами про зарахування переплати з податку на додану вартість в сумі 20150817,08 грн., яка виникла внаслідок розрахунків по Постанові Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 №167, в рахунок майбутніх податкових зобов'язань з податку на додану вартість, однак податковий орган відмовляв у їх зарахуванні у зв'язку з відсутністю законодавчого врегулювання.

Вважаючи таку сплату податку на додану вартість надмірно сплаченою, ПАТ "Укргідроенерго" звернулось до Вишгородської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області із заявою від 21.11.2014 №8-1/8282 про повернення надмірно сплаченого податку на додану вартість в розмірі 20150817,08 грн. на рахунок підприємства.

Однак, як зазначає позивач, надміру сплачені грошові зобов'язання з податку на додану вартість повернуті не були.

Позивач вважає, що бездіяльність відповідача щодо неповернення надмірно сплачених коштів не відповідає вимогам чинного законодавства, а надмірно сплачені кошти мають бути стягнуті з Державного бюджету України.

Разом з тим, як було встановлено судом у ході розгляду справи, відповідач листом від 05.12.2014 №4956/10/10-08-20-03-26/566 повідомив позивача про те, що кошти, які надійшли з податку на додану вартість по постанові №167 по ПАТ "Укргідроенерго" у сумі 20150817,08 грн. обліковуються в інтегрованій картці платника за ф. №15 за кодом 14010101.

Крім того, в даному листі податковий орган зазначив, що у зв'язку з відсутністю податкового боргу в інтегрованій картці платника податків за кодом бюджетної класифікації 14010100 зменшення заборгованості на суму вказаних надходжень не проводиться.

Вказаний лист був оглянутий у судовому засіданні та встановлено, що він був отриманий позивачем 16.12.2014р.

Як пояснила у судовому засіданні представник відповідача, кошти, які знаходяться на рахунку за кодом бюджетної класифікації 14010101, були виділені державою для погашення заборгованості. Однак, підстав для зарахування даної суми на рахунок за кодом бюджетної класифікації 14010100 у відповідача не було у зв'язку з відсутністю недоїмки на даному рахунку у позивача.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Статтею 97 Бюджетного кодексу України визначено, що порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 14 Закону України "Про Державний бюджет України на 2013 рік" у 2013 році кошти, отримані до спеціального фонду Державного бюджету України згідно з відповідними пунктами частини третьої статті 15, частини третьої статті 29 і частини третьої статті 30 Бюджетного кодексу України, спрямовуються на реалізацію програм та заходів, визначених частиною четвертою статті 30 Бюджетного кодексу України, а кошти, отримані до спеціального фонду Державного бюджету України згідно з відповідними пунктами статей 11, 12 і 13 цього Закону, спрямовуються відповідно на: субвенцію з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Порядок та умови надання у 2013 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 №167, визначає механізм надання у 2013 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (далі - субвенція).

Зокрема, Порядком встановлено, що субвенція надається із державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості послуг затвердженим органами місцевого самоврядування тарифам. Перерахування субвенції здійснюється на суму заборгованості, яка утворилася на початок місяця, в якому проводяться розрахунки, і не погашена на дату складення довідки про суму заборгованості.

Як було встановлено судом, для здійснення отримання субвенції позивачем були укладені багатосторонні договори про організацію взаєморозрахунків за участю органів Казначейської служби, органів фінансів міської ради та обласної держадміністрації, відповідно до яких позивач у 2013 році отримав кошти для погашення заборгованості з різниці в тарифах на послуги та на погашення боргу з податку на додану вартість на загальну суму 120 904 902,46 грн., у т.ч. ПДВ - 20 150 817,08 грн.

Позивачем були оформлені платіжні доручення, відповідно до яких останній сплатив до Державного бюджету України суми податку на додану вартість від отриманої субсидії в сумі 20 150 817,08 грн.

Судом встановлено, що сплачені позивачем суми податку на додану вартість з отриманої суми субвенції в розмірі 20150817,08 грн. відображені податковим органом в інтегрованій картці платника за ф. №15 за кодом 14010101 "Надходження від погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого", яка відкрита для відображення в обліку сум податків, які надійшли до бюджету з метою реалізації Постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 №167.

Відповідно до п.п.8 п. 1 ст. 7 Бюджетного кодексу України бюджетна система України ґрунтується на принципі цільового використання бюджетних коштів - бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями.

Відповідно до п. 48 ст. 2 Бюджетного кодексу України субвенція - це міжбюджетні трансфери для використання на певну мету в порядку, визначеному органом, який прийняв рішення про надання субвенції.

Суд звертає увагу на те, що положення постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 №167 та Закону України "Про Державний бюджет України на 2013 рік" визначають, що цільовим призначенням субвенції є погашення заборгованості з різниці в тарифах, а тому твердження позивача, що кошти в сумі 20 150 817,08 грн. є надмірно сплаченими та мають бути повернуті останньому відповідно до вимог ст. 43 Податкового кодексу України, є безпідставними.

В той же час, п. 9 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 №167, передбачено, що обсяг заборгованості визначається надавачами послуг на підставі таких підтверджуючих документів, зокрема:

- довідки органу доходів і зборів про розмір податкового боргу (з урахуванням штрафних санкцій та пені), у тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого), з податку на прибуток підприємств і податку на додану вартість, не сплачених на день видачі довідки, що засвідчена підписом керівника такого органу, скріпленим печаткою (за наявності податкового боргу);

- довідки органу доходів і зборів про розмір боргу (з урахуванням штрафних санкцій та пені) із сплати частини прибутку (доходу) до державного бюджету, не сплачених на день видачі довідки, що засвідчена підписом керівника такого органу, скріпленим печаткою (для вугледобувних підприємств, енергогенеруючих компаній, державного підприємства "НЕК "Укренерго").

Як вбачається з інтегрованої картки позивача за кодом бюджетної класифікації 14010101 "Надходження від погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого" по постанові Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 №167, станом на 31.12.2014 за позивачем обліковуються кошти в сумі 20150817,08 грн.

Отже, сума в розмірі 20150817,08 грн. є залишком невикористаних позивачем коштів, на рахунку за кодом бюджетної класифікації №14010101.

Як вбачається з інтегрованої картки позивача за кодом бюджетної класифікації 14010100 "Податок на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах)", станом на 31.12.2014 у позивача відсутня заборгованість перед бюджетом з податку на додану вартість.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що чинним законодавством України не передбачено відображення суми в розмірі 20150817,08 грн., яка обліковується за кодом бюджетної класифікації 14010101, як переплата у картці особового рахунку за кодом бюджетної класифікації 14010100.

Таким чином, враховуючи те, що станом на 31.12.2014 у позивача перед бюджетом відсутня заборгованість з податку на додану вартість за кодом бюджетної класифікації 14010100, підстав для зарахування суми в розмірі 20150817,08 грн., яка обліковується за кодом бюджетної класифікації 14010101, на рахунок за кодом бюджетної класифікації 14010100 у відповідача не було у зв'язку з відсутністю недоїмки на даному рахунку у позивача.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Обов'язок доказування визначений у статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України. Зокрема, частина перша даної норми встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частина друга даної статті визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов'язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Проте, під час судового розгляду позивачем не було доведено суду обґрунтованості позовних вимог, а також не спростовано доводів відповідачів.

З огляду на зазначене та беручи до уваги достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд дійшов висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є не обґрунтованими, а його вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Відмовити Публічному акціонерному товариству "Укргідроенерго" в задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Василенко Г.Ю.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 04 лютого 2015 р.