Справа № 810/1790/14
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/1790/14 Головуючий у 1-й інстанції: Терлецька О.О. Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

05 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Вівдиченко Т.Р.

Суддів: Гром Л.М.

Міщука М.С.

За участю секретаря: Стеценко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Київської митниці Міністерства доходів і зборів України на постанову Київського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київторгфрукт" до Київської митниці Міністерства доходів і зборів України про визнання протиправним та скасування рішення і зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Київторгфрукт" звернувся до суду з позовом до Київської митниці Міністерства доходів і зборів України про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 05 березня 2014 року № 125130012/2014/110006/1, картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 05 березня 2014 року № 125130012/2014/110006/1, зобов'язання визначити митну вартість товару за ціною договору (контракту) товарів, які імпортуються.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2014року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Київської митниці Міндоходів про коригування митної вартості від 05 березня 2014 року №125130012/2014/110006/1 та картку відмови у прийнятті митної декларації від 05 березня 2014 року №125130012/2014/00006. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, відповідач - Київська митниця Міністерства доходів і зборів України звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Київторгфрукт" та Protofaunousi Fruits S.A. укладено контракти №11/13 від 01 листопада 2013 року та № 04/02 від 01 лютого 2014 року, згідно умов яких, контрагент здійснює поставку позивачу в Україну - Плоди свіжі: ківі (Actinidia chinensis) сорту 1 «Hayward - 20000 кг. Урожаю 2014 року. Країна виробництва - Греція, GR. Торгівельна марка Proto. Виробник: Protofaunousi Fruits S.A. Постачальник: «Protofaunousi Fruits S.A.».

Митну вартість товару визначено декларантом за першим методом - за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) з розрахунку 1,05 дол. США за 1 кг.

На виконання контрактів, з Греції на територію України був завезений товар, а саме: свіжі плоди ківі.

З метою здійснення митного оформлення ввезеного на територію України товару, позивачем було подано відповідачу документи: картку обліку особи, яка здійснює операції з товарами; міжнародну автомобільну накладну (CMR); книжку МДП (Carnet TIR) ХР.74699046; виписку з бухгалтерської документації; прейскурант (прас-лист) виробника товару; висновок про вартісні характеристики товару; рахунок-фактура (інвойс); рахунок-проформа; з/е договір (контракт) купівлі-продажу товарів; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту); доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту); доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту); договір (угода, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів; інформація про позитивні результати здійснення санітарно-епідеміологічного контролю товару; інформація про позитивні результати здійснення фітосанітарного контролю товару; інформація про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару; резервна позиція; фітосанітарний сертифікат, який видається країною-експортером; сертифікат з перевезення (переміщення) товару форми EUR 1; митну декларацію країни відправлення.

05 березня 2013 року відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 125130012/2014/110006/1, яким застосовано резервний метод та визначено митну вартість товару з розрахунку 1,75 дол. США за 1 кг.

Також, 05 березня 2013 року відповідачем прийнято картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 05 березня 2014 року № 125130012/2014/110006/1.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням про коригування митної вартості товарів та карткою відмови в прийнятті митної декларації, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

В силу ст. 51 Митного кодексу України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу (частина 1); митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частина 2).

Відповідно до ст. 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (частина 2). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частина 3).

Метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), закріплено в статті 58 Митного кодексу України.

Згідно ч. 4 ст. 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

В силу ч. 5 ст. 58 Митного кодексу України, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Відповідно до ст. 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах 5 і 6 статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Як вбачається з матеріалів справи, зі змісту оскаржуваного рішення слідує, що відповідач не застосував метод визначення митної вартості за ціною договору, оскільки позивачем не подано додаткові документи для підтвердження митної вартості, а також, у зв'язку з відсутністю інформації щодо ціни складових та визначення за даними методами.

Крім того, методи за ціною договору щодо ідентичних товарів та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів не застосовано, у зв'язку з невиконанням позивачем вимог ст.ст.59 - 60 Митного кодексу України, а методи, передбачені ст.ст.62 та 63 Митного кодексу України - не застосовуються у зв'язку з відсутністю інформації щодо ціни складових для визначення за цими методами. Резервний (шостий) метод був використаний з урахуванням інформації, наявної у митного органу.

Судом встановлено, що відповідач не здійснив розмитнення товару за митною декларацією позивача, оскільки заявлена декларантом митна вартість товару нижча за середньоконтрактну ціну аналогічного товару, визначену інформаційною базою відповідача.

Після винесення відповідачем оскаржуваного рішення, позивачем було подано товар до митного оформлення за ВМД №125130012/2014/403653 від 05 березня 2014 року, з наданням гарантій сплати до 24 травня 2014 року різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною позивачем та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом у розмірі 27 227,48 грн.

Як встановлено судом, відповідачем застосовано метод визначення вартості товару за допомогою порівняння середньоконтрактної ціни товару, що поставлявся, визначеної в інформаційній базі відповідача вже при поданні первісних митних декларацій позивачем і без встановлення обставин неможливості застосувати основний метод визначення митної вартості, що є порушенням митного законодавства.

Так, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

При цьому, судом першої інстанції вірно зазначено, що умови незастосування основного методу визначення митної вартості є вичерпними і не можуть доповнюватись відповідачем в довільній формі зважаючи лише функцію контролю відповідача при розмитненні товару.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт розмитнення ідентичного товару за іншою ціною не може вважатись достатньою та належною підставою для відмови позивачу у застосуванні основного методу визначення митної вартості товару.

Матеріали справи свідчать, що позивачем подано достатній та належний пакет документів для застосування основного методу визначення митної вартості товару, а тому колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що позивач мав право на прийняття відповідачем митної декларації, як належно заповненої та на розмитнення товару відповідно до чинного законодавства.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ТОВ "Київторгфрукт" в чистині визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості від 05 березня 2014 року №125130012/2014/110006/1 та картки відмови у прийнятті митної декларації від 05 березня 2014 року №125130012/2014/00006.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не знайшли свого належного підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Київської митниці Міністерства доходів і зборів України - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Вівдиченко Т.Р.

Судді: Гром Л.М.

Міщук М.С.

Повний текст ухвали виготовлено 10.02.2015 року.

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Гром Л.М.

Міщук М.С.