Справа № 136/71/15-а
Суддя: Кривенко Д. Т.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 136/71/15-а
ПОСТАНОВА

Іменем України

"27" січня 2015 р. м. Липовець

Суддя Липовецького районного суду Вінницької області Кривенко Д.Т, розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населенні Липовецької районної державної адміністрації про визнання дій неправомірними, зобов'язання нарахувати та виплатити допомогу на оздоровлення за 2014 рік, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Липовецького районного суду Вінницької області, як до адміністративного суду, із даним позовом до відповідача, який обґрунтував тим, що в листопаді місяці він, ОСОБА_1, звернувся до відповідача з вимогою здійснити йому нарахування та виплату допомоги на оздоровлення за 2014 рік в розмірі передбаченому ст.. 48 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки, у відповідності до зазначеного Закону є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та відповідно до довідки СМЕК йому встановлено III групу інвалідності, а відтак має право на отримання допомоги визначеної Законом. Проте, за наслідками розгляду його заяви, отримав відмову від відповідача, яка була мотивована тим, що, будучи органом державної влади, управління при здійсненні бюджетного процесу керується підзаконними нормативно - правовими актами в частині, якій вони не суперечать положенням Конституції, Бюджетного кодексу та Закону України «Про Державний бюджет» на відповідний рік, тому саме в силу постанови КМУ від 12.07.2005 року за №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» йому було нараховано допомогу у визначеному у цьому акті розмірі. Позивач вважає такі дії суб'єкта владних повноважень неправомірними та просив суд зобов'язати відповідача здійснити йому виплату відповідно до Закону у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат та провести відповідний перерахунок з урахуванням виплачених йому сум.

Ухвалою суду від 15.01.2015 року за даним позовом було відкрито скорочене провадження в адміністративній справі, оскільки позивачем заявлено вимоги в межах встановленого ст.99 КАС України шестимісячного строку звернення до суду.

23.01.2015 року відповідачем у визначений ст.183-2 КАС України строк було надано заперечення проти позову, яке аргументоване тим, що Управління в своїй діяльності керується Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до статті 48 вищевказаного закону, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Так, Кабінет Міністрів України постановою від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановив, що громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інвалідам III групи нараховується і виплачується щорічна допомога на оздоровлення в сумі - 90 гривень.

Фінансування видатків на соціальний захист та соціальне забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, провадиться в межах коштів, передбачених Законами України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік, тобто виконання Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» повністю залежить від фінансових ресурсів дохідної частини Державного бюджету. Відповідно до постанови КМУ від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ОСОБА_1 виплачено дану допомогу в сумі 90 грн. Вважають, що Управління діє правомірно та в межах чинного законодавства, а отже, будь-яких прав, свобод чи інтересів позивача ОСОБА_1 не порушено, у зв'язку із чим просили суд відмовити в задоволенні позову.

У зв'язку з розглядом справи в порядку скороченого провадження згідно ст. 183-2 КАС України без виклику всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.1 ст.41 КАС України ухвалив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши повідомлені позивачем обставини та надані відповідачем заперечення проти позову, дослідивши усі зібрані у справі докази в їх сукупності та давши їм належну правову оцінку, дійшов висновків про таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 виданого 11.04.2005 року, яке видане безстроково та відповідно до Виписки з Акта огляду МСЕК, дата видачі 08.04.2005 року, йому встановлено III групу інвалідності безстроково.

Сторонами не оспорювалось, що позивач в листопаді 2014 року звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Липовецької районної державної адміністрації у Вінницькій області за місцем свого проживання із заявою про нарахування та виплату йому допомоги на оздоровлення за 2014 рік у відповідності до положень Закону статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Як слідує із листа Управління праці та соціального захисту населення Липовецької РДА Вінницької області від 18.12.2014 року за №01-П-125, виплата позивачу щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої ст.48 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі Закону), за 2014 рік здійснено відповідачем у розмірі 90,00 гривень на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 № 562.

Позивач не погодившись із вказаними діями суб'єкта владних повноважень, вважаючи їх протиправними, звернувся до суду із даним позовом.

За частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За Основним Законом України, Україна є демократична, соціальна, правова держава (стаття 1), права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.2 статті 3), в Україні визнається та діє принцип верховенства права (ч.2 статті 8).

Згідно ст. 22 Конституції України конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, при прийнятті інших або нових законів, при внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод громадян, а ст. 46 Основного Закону України закріплено громадян України на належний соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, а з цим конституційним правом кореспондується обов'язок держави щодо його забезпечення, при цьому відповідно до ч.3 даної статті пенсії та інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування мають забезпечувати рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму встановленого Законом.

Відповідно до абзаців 2, 3 частини 4 статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України від 6 червня 1996 року N 230/96-ВР передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Згідно частин 3, 5, 7 статті 48 вказаного Закону щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення, виплата здійснюється з мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності чи втрати годувальника, розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частини першої, другої та третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2,3,6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України від 25 січня 2012 року № 3 - рп/2012 встановлено, що нормативно - правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України. Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно - правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Ураховуючи особливості дії у часі закону про Державний бюджет України на відповідний рік, нормативно-правовий акт Кабінету Міністрів України, виданий на його виконання, також діє у межах бюджетного року. Вказана правова позиція була висловлена у п.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 16 березня 2012 року за №4 «Про судову практику вирішення адміністративними судами спорів, що виникають у зв'язку із застосуванням статей 39, 48, 50, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Законом України «Про Державний бюджет на 2014 рік» від 16 січня 2014 року № 719-VII, що набрав чинності з 1 січня 2014 року (п. 1 Прикінцевих положень Закону) такі обмеження були встановлені Законом України від 31.07.2014 р. N 1622-VII, який набрав чинності16.08.2014 року.

Проте, на час призначення позивачу допомоги на оздоровлення за 2014 рік, тобто в листопаді 2014 року, Кабінетом Міністрів України на виконання положень Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" не було прийнято відповідних постанов Кабінету Міністрів України щодо встановлення розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету у 2014 році.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд вважає, що при визначенні розміру щорічної допомоги на оздоровлення позивачеві, застосуванню підлягає ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з якої вбачається, що під час визначення розміру виплат за основу їх нарахування береться мінімальна заробітна плата, а не постанова Кабінету Міністрів України N 562 від 12.07.2005 року "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якою визначено абсолютні суми та, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав позивача, оскільки, при цьому, мінімальний розмір заробітної плати, відповідно до Закону України "Про встановлення мінімальної заробітної плати" на відповідні роки має властивість збільшувалась.

Доводи відповідача про відсутність додаткових фінансових ресурсів для реалізації положень ч.1 ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не можуть бути підставою для невиконання вимог зазначеного Закону, про що неодноразово наголошував і Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, в тому числі від 26 червня 2014 року у справі «Суханов та Ільченко проти України»; від 18 липня 2013 року у справі «Москаленко та інші проти України»; від 20 червня 2013 року у справі «Цибулько та інші проти України» та інших, зазначивши, що Кабінет Міністрів України не прийняв відповідного рішення про встановлення порядку та розміру відповідних виплат на відповідний бюджетний рік а також те, що держава не може посилатись на відсутність коштів як на підставу для невиконання нею взятих на себе зобов'язань.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання дій відповідача протиправними щодо виплати йому грошової допомоги на оздоровлення за 2014 рік у розмірі меншому, ніж передбачено ст.48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зобов'язання нарахувати та виплатити йому недоплачену щорічну допомогу з урахуванням вже здійснених виплат є обґрунтованими і саме відповідач зобов'язаний їх нарахувати та сплатити за рахунок Державного бюджету, оскільки ст.63 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок Державного бюджету України і Управління є розпорядником коштів Державного бюджету України, в зв'язку з чим суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 183-3 КАС України, ст.48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ, рішенням Конституційного суду України № 3-рп/2012 від 25.01.2012, Законом України "Про державний бюджет України на 2014 рік" від 16 січня 2014 року № 719-VII, постанова Кабінету Міністрів України N 562 від 12.07.2005 року "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населенні Липовецької районної державної адміністрації про визнання дій неправомірними, зобов'язання нарахувати та виплатити допомогу на оздоровлення за 2014 рік, - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області щодо нарахування та виплати щорічної допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 як інваліду ІІІ групи від захворювання, яке пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії у розмірі меншому ніж передбачено ч.4 ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 суму недоплаченої щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2014 рік як інваліду ІІІ групи від захворювання, яке пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії у розмірі встановленому ч.4 ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України від 6 червня 1996 року, тобто чотирьох мінімальних заробітних плат, встановлених на день виплати, з урахуванням виплачених сум.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя:Д. Т. Кривенко