Справа № 826/16829/14
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

05 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

при секретарі судового засідання Арсенійчук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ТЛ Груп» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ТЛ Груп» до Київської міжрегіональної митниці Міністерства доходів і зборів України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Київської міжрегіональної митниці Міністерства доходів і зборів України (далі по тексту - відповідач, митний орган), в якому просив суд:

- визнати протиправною відмову відповідача у надані ТОВ «ТЛ Груп» письмової інформації про якісні характеристики товарів, оформлених згідно митної декларації №125130014/2014/483168 від 08.09.2014 р.;

- зобов'язати відповідача надати ТОВ «ТЛ Груп» (03142, м. Київ, пр-т. Палладіна, 34, ) письмову інформацію про якісні характеристики товарів, оформлених згідно митної декларації №125130014/2014/483168 від 08.09.2014 р. із зазначенням назви товару, торгівельної марки, країни походження, найменування виробника товарів.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що митним органом здійснено коригування митної вартості товару № 1 (гальмівні диски) (код ) та № 2 (гальмівні колодки) (код ), який ввозився позивачем на підставі зовнішньоекономічного контракту, із застосуванням шостого (резервного) методу відповідно до ст. 64 Митного кодексу України.

Оскільки визначена митним органом митна вартість зазначених товарів ґрунтується на митній вартості товару, подібного за якісними характеристиками, митне оформлення якого здійснено за митною декларації №125130014/2014/483168 від 08.09.2014 р., 15.09.2014 р., позивач звернувся із запитом до відповідача про надання інформації про товар із зазначенням назви товару, торгівельної марки, країни походження, найменування виробника товару.

26.09.2014 р. листом №10805/1/26-70-63-05 було надано відповідь позивачу, в якій було відмовлено заявнику в надані такої інформації з огляду на те, що запитувані дані є комерційною таємницею.

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що інформація щодо торгівельної марки, країни походження, найменування виробника товарів та якісних характеристик товару є конфіденційною інформацією, а, отже, інформацією з обмеженим доступом.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Частиною 2 ст.1 цього Закону встановлено, що публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» інформацією з обмеженим доступом є: конфіденційна інформація; таємна інформація; службова інформація.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 цього закону конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов.

Порядок додержання вимог щодо конфіденційності інформації митними органами визначено в ст. 11 Митного кодексу України.

Частиною 1 ст. 11 Митного кодексу України передбачено, що інформація, що стосується державної митної справи, отримана органами доходів і зборів, може використовуватися ними виключно для митних цілей і не може розголошуватися без дозволу суб'єкта, осіб чи органу, що надав таку інформацію, зокрема, передаватися третім особам, у тому числі іншим органам державної влади, крім випадків, визначених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з ч. 2 вказаної статті інформація щодо підприємств, громадян, а також товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються ними через митний кордон України, що збирається, використовується та формується органами доходів і зборів, вноситься до інформаційних баз даних і використовується з урахуванням обмежень, передбачених для інформації з обмеженим доступом.

З аналізу наведених норм законодавства випливає, що інформація про товар комерційного призначення, митне оформлення якого здійснено за митною декларацією №125130014/2014/483168 від 08.09.2014 р., отримана відповідачем та використовується останнім для митних цілей, та, враховуючи вимоги ст. 11 Митного кодексу України, не може бути передана третім особам без дозволу суб'єкта, діяльності якого вона стосується, а, отже, є інформацією з обмеженим доступом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту у випадку коли інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

Згідно з ч. 5 статті ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовий формі.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що розпорядник інформації зобов'язаний у встановлений законом строк, надати відповідь на інформаційний запит або відмовити у його задоволенні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що інформація щодо торгівельної марки, країни походження, найменування виробника та якісних характеристик товару є конфіденційною інформацією, а отже інформацією з обмеженим доступом та відсутністю підстав для задоволення позову.

Посилання апеляційної скарги позивача на ч. 4 ст. 11 Митного кодексу України, відповідно до вимог якої не вважається розголошенням надання знеособленої зведеної інформації для статистичних цілей, знеособленої аналітичної інформації, інформації щодо загальних питань роботи митниці, інформації, яка не стосується конкретних фізичних та/або юридичних осіб і не може становити комерційну таємницю, інформація, яка стосується правопорушень, а також публічне обговорення в засобах масової інформації та суспільстві проблем державної митної справи, колегія суддів вважає помилковим з огляду на наступне.

Поняття комерційної таємниці наведене в ст. 505 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 цієї статті комерційною таємницею є інформація, яка є секретною в тому розумінні, що вона в цілому чи в певній формі та сукупності її складових є невідомою та не є легкодоступною для осіб, які звичайно мають справу з видом інформації, до якого вона належить, у зв'язку з цим має комерційну цінність та була предметом адекватних існуючим обставинам заходів щодо збереження її секретності, вжитих особою, яка законно контролює цю інформацію.

Оскільки інформація про конкретний товар, яку просив надати позивач, не є знеособленою, стосується конкретної юридичної особи, не є легкодоступною для осіб, які звичайно мають справу з видом інформації, до якого вона належить, та може становити комерційну таємницю, колегія суддів приходить до висновку про відсутність у митного органу підстав для надання такої інформації третім особам як такої, що використовується ним виключно у службових цілях та має обмежений доступ.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів зазначає, що доводи суб'єкта владних повноважень підтверджують правомірність вчинення оскаржуваних дій.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно, оцінивши фактичні обставини справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги позивача висновки суду першої інстанції не спростовують та відхиляються судом так, як є помилковими.

Згідно з ст. ст. 198, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 41, 167, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ТЛ Груп» залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді І.О. Грибан
О.А. Губська

Ухвалу в повному обсязі виготовлено 09.02.2015 року

/

.

Головуючий суддя Парінов А.Б.

Судді: Губська О.А.

Грибан І.О.