Справа № 808/1973/14
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

04 грудня 2014 рокусправа № 808/1973/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк І.Ю Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Новошицької О.О.,

представників сторін:

позивача : - Самсонова І.В. (дов.від 01.02.2014 року)

відповідача: - Щербина О.О. (дов.від 15.08.2014 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16 травня 2014 р. у справі № 808/1973/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Запорізький автомобілебудівний завод"

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів

про скасування податкових повідомлень-рішень від 05.03.2014р. №№,,,, -

ВСТАНОВИВ:

"21" березня 2014 р. Публічне акціонерне товариство "Запорізький автомобілебудівний завод" звернулось до суду з адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення від 05.03.2014 року:

- № , яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 312 421 грн.,

- № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів (11020300) на загальну суму 340 927,50 грн., у тому числі за основним платежем 306 719 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 34 208,50 грн.,

- № , яким зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 434 878 грн., у тому числі за основним платежем 292 609 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 142 269 грн.,

- № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 186 730,50 грн., у тому числі за основним платежем на суму 124 487 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на сумі 62 243,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки акту перевірки, на підставі яких прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення є необґрунтованими, оскільки відсутність товарно-транспортних накладних не є підставою для висновків податкового органу про нереальність господарських операцій та про відсутність поставок товарів і послуг. Позивач зазначає, що за даними операціями товари поставлені, оплату за отримані товари здійснено в повному обсязі, господарські операції відображені в первинних документах бухгалтерського та податкового обліку.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 16 травня 2014 р. у справі № 808/1973/14 адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Запорізький автомобілебудівний завод" до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів про скасування податкових повідомлень-рішень від 05.03.2014р. №№,,, - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано прийняте СДПІ з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів податкове повідомлення-рішення № від 05.03.2014 року в частини зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 309 732 грн. Визнано протиправним та скасовано прийняте СДПІ з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 05.03.2014 в частини визначення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів, за основним платежем у сумі 306 154 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 33 926 грн. Визнано протиправним та скасовано прийняте СДПІ з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 05.03.2014 в частини визначення податкових зобов'язань з податку на додану вартість за основним платежем у сумі 99 804 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 49 902 грн. Визнано протиправним та скасовано прийняте СДПІ з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів податкове повідомлення-рішення № від 05.03.2014 в частини зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 292 071 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 142 000 грн. У решті позовних вимог відмовлено.

Постанову суду в частині задоволення позовних вимог мотивовано тим, що надана позивачем первинна документація підтверджує факт реальності здійснення господарської діяльності, правомірність її відображення в податковому обліку.

Відмова у задоволенні решти позовних вимог обґрунтована тим, що акти здачі-приймання виконаних робіт ТОВ «Голдлайн» не підтверджують зміст та обсяг господарської операції, що унеможливлює встановлення зв'язку наданих послуг з господарською діяльністю позивача та їх подальше використання у власній господарській діяльності. Так само, акти здавання-приймання виконаних робіт, отриманих від ПП «Строй-Смета» не розкривають змісту господарської операції, обсяг та характер виконаних робіт. Крім того, судом зазначено, що виплати по роялті не є об'єктом оподаткування відповідно до ст. 196 Податкового кодексу України.

Не погодившись з постановою суду, Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників податків у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16 травня 2014 р. у справі № 808/1973/14, як таку що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не врахував, що наявність розбіжностей в первинних документах позивача, унеможливлює їх використання в якості доказів реальності та правомірності здійснення укладених господарських операцій. скаржник зазначає, що відсутність у контрагентів позивача матеріально-технічних засобів для здійснення господарської діяльності свідчить про не підтвердження реальності виконання укладених угод, що підтверджується відсутністю документації транспортування придбаного товару.

Представниками сторін під час судового розгляду апеляційної скарги надано ґрунтовні пояснення щодо обставин по справі та підтримано позиції викладені в апеляційній скарзі та запереченнях до неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, в період з 13.01.2014 по 07.02.2014 фахівцями СДПІ з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ «ЗАЗ» з питання дотримання вимог податкового законодавства при господарських взаємовідносинах з контрагентами (ФОП ОСОБА_4, ПП «СТРОЙ-СМЕТА», ТОВ «Южхімресурси», ТОВ «МАСТЕРТРЕЙД», ТОВ ТПП «Спектр», ТОВ «Абіс-Трейд», ТОВ «Крафт Електрик», ТОВ «Альфакласс», ТОВ «Сталькомплект ЛТД», ТОВ «Каскад ЛТД», ТОВ «Промприбор Плюс», ПП «Інвестпостач», ТОВ «ВІД-КОНСАЛТІНГ», ТОВ «Компанія «Інтер-Пласт», ТОВ «Голдлайн», ТОВ «ЗАЗІНВЕСТБУД», ТОВ «Інта», ТОВ «Євроком Компонентс», ТОВ «Міталл Трейд») за період з 01.08.2010 року по 30.06.2013 року.

За результатами перевірки відповідачем складено Акт № 68/28-04-48-00/25480917 від 17.02.2014 року, в якому зафіксовано виявлені під час перевірки порушення, а саме:

- п. 5.1 ст. 5, пп. 5.2.1 п. 5.2, абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та п 138.2 ст 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 306 719 грн.,

- п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 312 421 грн.,

- п. 198.1, п. 198.3 ст.198, п. 200.1, п. 200.3, пп. «а» п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, внаслідок чого ПАТ «ЗАЗ» завищено суму бюджетного відшкодування у розмірі 292609 грн.,

- п. 198.1, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, внаслідок чого ПАТ «ЗАЗ» занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає сплаті до бюджету у розмірі 124487 грн.

На підставі акту перевірки, податковим органом 05.03.2014 року винесено спірні податкові повідомлення-рішення:

- № , яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 312 421 грн.

- № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів (11020300) на загальну суму 340 927,50 грн., у тому числі за основним платежем 306 719 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 34 208,50 грн.,

- № , яким зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 434 878 грн., у тому числі за основним платежем 292 609 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 142 269 грн.,

- № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 186 730,50 грн., у тому числі за основним платежем на суму 124 487 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на сумі 62 243,50 грн.

Не погодившись з винесеними рішеннями, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими, позивач звернувся до суду.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши обставини по справі, правомірність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе погодитись з висновками суду першої інстанції за таких підстав.

Щодо донарахування грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств та зменшення від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток.

Так перевіркою встановлено, завищення формування валових витрат відповідно до ст..5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» за період з 01.07.2010 року по 31.03.2011 року на загальну суму 67 516 грн., завищення визначення витрат відповідно до ст.. 139 Податкового кодексу України за період з 01.04.2011 року по 30.06.2013 року на загальну суму 1 423 244 грн.

З акту перевірки вбачається, що в період, який перевірявся, валові витрати Товариства формувались, крім іншого, за рахунок витрат, понесених позивачем в зв'язку з придбанням:

- товару у ФОП ОСОБА_4 у жовтні 2010 р. на загальну суму 961 грн.

- товару у ТОВ "Абіс-Трейд" у серпні-вересні 2012 р. на загальну суму 5 230 грн.

- товару у ТОВ ТПП "Спектр" з жовтня 2011 року по лютий 2012 року, на загальну суму 2 930 грн.

- товару у ТОВ "Мастертрейд" у 2-4 кварталах 2012 року та 1-2 кварталах 2013 року на загальну суму 95 059 грн.,

- товар у ТОВ «Южхімресурс» з у 3-4 кварталі 2011 року та 2 кварталі 2012 року на загальну суму 4 907 грн.

- товару у ТОВ «Крафт Електрик» у 4 кварталі 2011 року на загальну суму 3 109 грн..

- товару у ТОВ «Сталькомплект ЛТД» у 3-4 кварталах 2012 року та 1-2 кварталах 2013 року на загальну суму 25 955 грн.

- товару у ТОВ «Компанія «Інтер-Пласт» у лютому-травні 2012 року, липні 2012 року на загальну суму 242 182 грн.

- товару у ТОВ «Євроком Компонентс» у липні 2012 року на загальну суму 158 грн.

- робіт у ТОВ «Інта» у квітні 2012 року на загальну суму 20 000 грн.

- товарів та послуг у ТОВ «Зазінвестбуд» у 4 кварталі 2011 року на загальну суму 41 979 грн.

- товарів у ТОВ «Каскад ЛТД» у 3-4 кварталах 2011 року та 1, 3 кварталах 2012 року на загальну суму 935 968 грн.

- робіт у ТОВ «Промприбор плюс» у 4 кварталі 2010 року, 1, 4 кварталах 2011 року, 2, 4 кварталах 2012 року на загальну суму 107 563 грн.

Всі висновки податкового органу щодо взаємовідносин позивача з вищевказаними суб'єктами господарювання стосуються нікчемності правочинів, укладених між Товариством та ФОП ОСОБА_4, ТОВ «Южхімресурси», ТОВ «Мастертрейд», ТОВ ТПП «Спектр», ТОВ «Абіс-Трейд», ТОВ «Крафт Електрик», ТОВ «Сталькомплект ЛТД», ТОВ «Каскад ЛТД», ТОВ «Промприбор Плюс», ТОВ «Від-Консалтінг», ТОВ «Компанія «Інтер-Пласт», ТОВ «Зазінвестбуд», ТОВ «Інта», ТОВ «Євроком Компонентс».

Висновки здійснені відповідачем на підставі актів перевірок в свою чергу вказаних підприємств, якими зафіксовані порушення вказаними контрагентами позивача ч.1 ст.203, ст.ст.215, 228, 662, 655, 656 ЦК України в частині недодержання в момент вчинення правочину вимог, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених по ланцюгу придбання та постачання, а також на підставі наявності порушених кримінальних справ щодо посадових осіб деяких з перелічених контрагентів позивача.

При цьому, наведені доводи скаржник обґрунтовує результатами таких перевірок постачальників позивача щодо взаємовідносин з третіми особами, з яких вбачається відсутність деяких за місцезнаходженням, недекларування податкових зобов'язань, відсутність трудових та інших ресурсів для проведення господарської діяльності тощо.

Таким чином, на думку податкового органу, Товариством сформовано валові витрати на підставі документів (накладні, податкові накладні, перелік яких наведено в акті перевірки), що не мають статусу первинних документів у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", оскільки, враховуючи нікчемність правочинів з вищевказаними підприємствами, такі первинні документи не підтверджують факти здійснення господарських операцій, що призвело до заниження ПАТ «ЗАЗ»» податку на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 306 719 грн., у тому числі: за І квартал 2011 року на 10 092 грн.; за ІІ - ІІІ квартали 2011 року на 164 895 грн.; за ІІ - ІV квартали 2011 року на 228 212 грн.; за І квартал 2012 року на 535 грн.; та до завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 312 421 грн., у тому числі: за І півріччя 2012 року на 94 984 грн.; за 3 квартали 2012 року на 207 187 грн.; за І квартал 2013 року на 26 108 грн.; за І півріччя 2013 року на 105 234 грн.

Так, згідно п.5.1 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Також положеннями абз.1 п.138.2.ст.138 ПК України, що набрав чинності 01.01.2011р., витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Матеріалами справи підтверджується і не спростовується відповідачем, що на момент проведення перевірки Товариство мало необхідні, належним чином оформлені первинні документи, надані до перевірки, що свідчать про реальність господарських операцій з ФОП ОСОБА_4, ТОВ «Южхімресурси», ТОВ «Мастертрейд», ТОВ ТПП «Спектр», ТОВ «Абіс-Трейд», ТОВ «Крафт Електрик», ТОВ «Сталькомплект ЛТД», ТОВ «Каскад ЛТД», ТОВ «Промприбор Плюс», ТОВ «Від-Консалтінг», ТОВ «Компанія «Інтер-Пласт», ТОВ «Зазінвестбуд», ТОВ «Інта», ТОВ «Євроком Компонентс», а саме: договорами та специфікаціями до них, рахунками-фактур, видатковими накладними, податковими накладними, актами виконаних робіт (наданих послуг), актами приймання-передачі товару, платіжними дорученнями, товарно-транспортними накладними, довіреностями, витягами з журналів реєстрації довіреностей, банківськими квитанціями та платіжними документами, які підтверджують оплату Товариством грошовими коштами придбаних товарів та послуг.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виконання зобов'язання за договорами у повному обсязі підтверджено документально.

Використання Товариством придбаних товарів і послуг у власній господарській діяльності підтверджується матеріалами справи і не заперечується відповідачем.

Доказів порушень відображення вищевказаних господарських операцій в бухгалтерському та податковому обліку позивача акт перевірки не містить, що свідчить про правомірність такого відображення і спричинення реальних змін майнового стану платника податків.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що всі придбані у підприємств товари і послуги були використані позивачем у власній господарській діяльності та правомірно віднесено до валових витрат суми коштів сплачених за них.

Щодо посилань скаржника на нікчемність правочинів, то проаналізувавши норми Цивільного кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що відповідно до презумпції правомірності правочину всі укладені між сторонами правочини є чинними, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом (нікчемні правочини). В усіх інших випадках питання про недійсність правочину має бути встановлена судом на підставі заяви зацікавленої особи після розгляду питання про недійсність такого правочину. Тобто, про недійсність правочину має ухвалюватись відповідне судове рішення.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, на якого покладено обов'язок доказування правомірності свого рішення згідно приписів ст.71 КАС України, не надано суду рішень, які б визнавали недійсними вказані вище правочини.

Норми закону, якими би прямо встановлювалась нікчемність правочинів, укладених між позивачем та його контрагентами, скаржником не наведена.

Стаття 203 ЦК України, на яку посилається скаржник, як на підставу для нікчемності вищевказаних правочинів, містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину і не містить «прямого» положення про те, що наслідком недодержання саме цих вимог може бути нікчемність правочину.

Також хибним є посилання на ч.1 ст.215 ЦК України, оскільки даною нормою передбачені підстави недійсності правочину, а не його нікчемності.

Відповідно до пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 р. № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" при кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

При цьому, органам ДПС чинним законодавством не надано повноваження щодо встановлення в актах перевірки нікчемності правочинів, укладених суб'єктами господарювання.

Стаття 72 КАС України визначає підстави для звільнення від доказування, згідно частини 4 якої підставою для звільнення від доказування є вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили.

При цьому обов'язковими такий вирок суду для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, є лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Колегія суддів зауважує, що відповідачем не надано вироків суду по кримінальних справах щодо посадових осіб контрагентів позивача. Матеріали кримінальних справ не є вироком суду.

Так, податковий орган не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускали його контрагенти, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даними підприємствами було одержання позивачем податкової вигоди.

Щодо недекларування контрагентами позивача доходів, то не передбачався жодною нормою законодавства України обов'язок платників податків - одержувачів товарів (послуг) - вимагати від контрагентів-постачальників будь-яких відомостей повноти сплати податків за окремою операцією придбання товарів, відомостей про походження дані товарів, відомостей щодо третіх осіб (постачальників в ланцюгу) тощо.

Доводи ж скаржника про встановлену відсутність деяких з контрагентів позивача за юридичною адресою, відсутність кваліфікованого персоналу, основних фондів, складських приміщень тощо свідчать про порушення з боку контрагентів позивача, за які чинним законодавством встановлені певні види відповідальності, і не доводять порушення позивачем податкового законодавства, тому колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки статтею 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер відповідальності юридичної особи.

Крім цього, і практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те, якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 р. у справі «Інтерсплав проти України»).

Колегія суддів не бере до уваги твердження скаржника, що позивачем не надано товарно-транспортних накладних, а як наслідок не підтвердження факт поставки товару, оскільки згідно до Закону України "Про автомобільний транспорт", перевезення вантажів здійснюється на підставі цивільно-правових договорів, без застереження щодо обов'язкового застосування дорожніх листів, які за своєю суттю можуть бути тільки однією з рекомендованих форм договору перевезення. Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97р. №363 діють в частині, що не суперечить цьому Закону, а, отже, дотримання вимоги про наявність дорожніх листів під час перевезення вантажів є обов'язковим для перевізників. За їх порушення останні можуть притягатися до відповідальності органами, що здійснюють контроль за дотриманням вимог законодавства про автомобільний транспорт в процесі виконання перевезень вантажів. Таким чином, товарно-транспортні накладні є документами, що регламентують тільки взаємини перевізника і замовника як учасників транспортного процесу.

Таким чином, безпідставними є посилання скаржника на нікчемність правочинів по ланцюгу постачання.

Щодо донарахування грошового зобов'язання з податку на додану вартість та зменшення суми бюджетного відшкодування.

З акту перевірки вбачається, що у перевіряємий період позивачем віднесено до складу податкового кредиту суми ПДВ сплачені по наступним взаємовідносинам:

- з ФОП ОСОБА_4 у жовтні 2010 р. на загальну суму 192,20 грн.

- з ТОВ "Абіс-Трейд" за серпень 2012 року - 431,36 грн., за вересень 2012 року - 614,69 грн.

- з ТОВ ТПП "Спектр" за жовтень 2011 року - 108 грн., листопад 2011 року - 67 грн., за березень 2012 року - 109,20 грн., за квітень 2012 року - 33,12 грн., за травень 2012 року - 258 грн., за серпень 2012 року - 2 517 грн., за жовтень 2012 року - 50 грн..

- з ТОВ "Мастертрейд" за квітень 2012 року - 6 999,28 грн., за травень 2012 року - 633,90 грн., за червень 2012 року - 439,44 грн., за серпень 2012 року - 3 530,23 грн., за вересень 2012 року - 3 004,38 грн., за листопад 2012 року - 4 274,62 грн., за грудень 2012 року - 2 098,70 грн.;

- з «Южхімресурс» за серпень 2011 року - 61,10 грн., за вересень 2011 року - 135,14 грн., за жовтнеь 2011 року - 81,83 грн., за листопад 2011 року - 180,04 грн., за травень 2012 року - 168,16 грн., за червень 2012 року - 232,60 грн., за серпень 2012 року - 122,70 грн.;

- з «Крафт Електрик» за листопад 2011 року - 752,06 грн.;

- з ТОВ «Сталькомплект ЛТД» за серпень 2012 року - 5 229,60 грн.;

- з ТОВ «Компанія «Інтер-Пласт» за березень 2012 року - 4 500 грн., за квітень 2012 року - 59 164 грн., за квітень 2012 року - 4 818,50 грн.;

- з ТОВ «Євроком Компонентс» за вересень 2012 року - 31,67 грн.;

- з «Інта» за травень 2012 року - 4 000 грн.;

- з ТОВ «Зазінвестбуд» за жовтень 2011 року - 9 949,10 грн.;

- з ТОВ «Каскад ЛТД» за липень 2011 року - 59 035,40 грн., серпень 2011 року - 46 532,60 грн., вересень 2011 року - 57 121,40 грн., жовтень 2011 року - 22 417,80 грн., листопад 2011 року - 1 175 грн., грудень 2011 року - 2 349,71 грн.;

- з ТОВ «Від-Консалдінг» за листопад 2011 року - 15 000 грн.;

- з ТОВ «Промприбор плюс» за листопад 2010 року - 2 080,79 грн., за грудень 2010 року - 2 742,80 грн., за січень 2011 року - 3 275,10 грн., за березень 2011 року - 4 797,74 грн., за грудень 2011 року - 1 630,34 грн., за квітень 2012 року - 2 223,77 грн., за травень 2012 року - 172 грн., за червень 2012 року - 294 грн., за жовтень 2012 року - 3 580,73 грн., за листопад 20121 року - 714,69 грн.

Відповідно до висновків акту перевірки, внаслідок порушень вказаних вище, податковий орган дійшов висновку про завищення позивачем суми бюджетного відшкодування у розмірі 292 609 грн., у тому числі: лютий 2011 року - 3 275 грн.; квітень 2011 року - 4 798 грн.; листопад 2011 року - 59 507 грн.; січень 2012 року - 50 574 грн.; лютий 2012 року - 57 256 грн.; червень 2012 року - 13 824 грн.; липень 2012 року - 6 556 грн.; листопад 2012 року - 4 783 грн., та про заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає сплаті до бюджету у розмірі 124 487 грн., у тому числі: квітень 2012 року - 77 848 грн.; вересень 2012 року - 14 436 грн.; грудень 2012 року - 7 520 грн.; червень 2013 року - 24 683 грн.

Так, згідно п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» (який діяв при формуванні позивачем податкового кредиту) «Податковий кредит звітного періоду… складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку…»

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначене згідно з цим Законом.

Згідно п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Відповідно до п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Виходячи з положень даної норми закону, для віднесення сум ПДВ до складу податкового кредиту повинні бути наявними у сукупності такі умови:

- понесення витрат на придбання або виготовлення товарів;

- наявність належним чином оформлених податкових накладних;

- використання таких товарів в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п.п.7.7.1. п.7.7. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до п.п.7.7.2. п.7.7. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг);

б) залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Крім того, підпунктом 5.12.2. пункту 5 Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість (затверджено наказом Державної податкової адміністрації України від 30.05.1997 р. № 166, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 09.07.97 р. за № 250/2054) (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг).

Отже, з наведених норм, вбачається, що платник податків має право на бюджетне відшкодування стосовно тієї суми, яка фактично сплачується отримувачем товарів (послуг) у будь-якому попередньому податковому періоді. Це узгоджується і з визначенням бюджетного відшкодування, наведеним у п.1.8 Закону України «Про податок на додану вартість», а саме: бюджетне відшкодування - це сума, що підлягає поверненню платнику податку ї бюджету у зв'язку і надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Так само, положеннями Податкового органу, який набрав чинності 01.01.2011 року, закріплено, що Відповідно до пп.198.1. ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно пп.198.2. ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається:

дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Згідно пп. 198.6. статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Системний аналіз правових норм свідчить про те, що податкова накладна як звітний податковий документ, який є підставою для включення покупцем у податковому обліку до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених (нарахованих) у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), що підлягають використанню в його господарській діяльності, має таке юридичне значення при обов'язковій умові нарахування податку та виписування податкової накладної особою, яка зареєстрована як платник податку на додану вартість у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Згідно з пунктами 9.4, 9.5, 9.6, 9.8 цієї статті Закону № 168 про реєстрацію особи платником податку на додану вартість їй органом державної служби надається свідоцтво про реєстрацію як платника податку. Свідоцтво про реєстрацію діє до дати його анулювання.

Докази, які б свідчили про відсутність у контрагентів позивача статусу платників ПДВ на момент здійснення господарських операцій, відповідачем суду не надані.

Всі господарські операції з вищевказаними контрагентами підтверджені Товариством шляхом надання до перевірки належним чином оформлених податкових накладних, що свідчить про правомірність формування позивачем податкового кредиту за рахунок ПДВ, сплаченого у ціні товарів і послуг, придбаних у ФОП ОСОБА_4, ТОВ «Южхімресурси», ТОВ «Мастертрейд», ТОВ ТПП «Спектр», ТОВ «Абіс-Трейд», ТОВ «Крафт Електрик», ТОВ «Сталькомплект ЛТД», ТОВ «Каскад ЛТД», ТОВ «Промприбор Плюс», ТОВ «Від-Консалтінг», ТОВ «Компанія «Інтер-Пласт», ТОВ «Зазінвестбуд», ТОВ «Інта», ТОВ «Євроком Компонентс» і, в свою чергу, свідчить про відсутність порушення Товариством вимог п.п.7.4.1, п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість", п.198.1, п.198.6 ПК України.

Крім того, оскаржувана постанова суду першої інстанції узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, яку згідно положень ст.17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ як джерело права.

Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява №3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 р. зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Таким чином, безпідставними є посилання скаржника на не підтвердження операцій по ланцюгу постачання з огляду на врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, відсутності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності.

Проте, податковий орган не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускали його контрагенти по ланцюгу постачання, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даними підприємствами було одержання позивачем податкової вигоди.

Отже, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, на якого покладено обов'язок доказування правомірності свого рішення згідно приписів ч.2 ст.71 КАС України, не доведено порушення Товариством вимог податкового законодавства, тому колегія суддів вважає необґрунтованим визначення позивачу завищення податкового зобов'язання з податку на додану вартість та зменшення суми бюджетного відшкодування.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції в повному обсягу встановлено та досліджено обставини по справі, вірно застосовані норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги, що повністю повторюють висновки акту перевірки, досліджені та спростовані судом першої інстанції, свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи не знайшли, отже в межах доводів апеляційної скарги підстав, передбачених ст.. 202 КАС України для скасування оскаржуваного судового рішення, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16 травня 2014 р. у справі № 808/1973/14 - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16 травня 2014 р. у справі № 808/1973/14 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Я.В. Семененко