Справа № 808/5237/14
Суддя: Нечипуренко Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2014-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2014 року Справа № 808/5237/14 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Нечипуренка О.М., за участю секретаря Петрусь Д.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи

за позовною заявою ОСОБА_1

до: Реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області

про: визнання протиправними дій та скасування рішення,-

за участі представників сторін:

від позивача - не прибув

від відповідача - Бузинник В.О. (довіреність № 01-01/322 від 18.12.2013)

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій Реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області щодо відмови у реєстрації права власності на гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_1, на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 11.12.2013, скасування рішення про відмову у держаній реєстрації прав та їх обтяжень від 23.07.2014 № 14647081 та, відповідно, зобов'язання відповідача зареєструвати право власності на капітальний гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_1 за позивачем.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказувала, що державний реєстратор у порушення вимог ст. 16 та 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" незаконно відмовила в реєстрації права власності на капітальний гараж, розташований за адресою АДРЕСА_1

Документами, які підтверджують право позивача на капітальний гараж, розташований за адресою АДРЕСА_1, є рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 11.12.2013 та технічний паспорт на вказаний гараж.

Тому, позивач вважає безпідставною відмову у реєстрації права власності та просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 18.08.2014 відкрито провадження в адміністративній справі №808/5237/14, закінчено підготовче провадження та призначений судовий розгляд справи на 28.08.2014. Ухвалою суду від 28.08.2014 провадження у справі, на підставі п.4 ч.2 ст.156 КАС України, було зупинено до 13.10.2014.

В судове засідання 13.10.2014 позивач не прибув, справу просив розглянути за його відсутності.

Відповідач позов не визнав, про що надав суду письмові пояснення. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив, що під час подання заяви 10.07.2014 позивачем не було подано документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси.

Відповідно до ст.24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, подання документів, що не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, не позбавляє заявника права повторно звернутися із заявою за умови усунення перешкод для державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Таким чином, державний реєстратор під час прийняття рішення про відмову в проведенні державної реєстрації права власності на нежитлове приміщення (гараж), розташований за адресою: АДРЕСА_1 діяв у відповідності та на виконання приписів чинного законодавства, а, відтак у позові просить відмовити у повному обсязі.

У засіданні 13.10.2014, судом, відповідно до ст.160 КАС України, сторонам проголошено вступну та резолютивну частини постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

На виконання приписів ст. 41 КАС України, в ході судового розгляду здійснювалось повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів, а саме: комплексу "Камертон".

Проаналізувавши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, виходячи з наступного:

Відповідно до ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Судом встановлено, що 10.07.2014 року до реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області від ОСОБА_1 надійшла заява про державну реєстрацію права власності на гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

До заяви про державну реєстрацію права власності (відповідно до картки прийому заяви) було додано: копії документів, що посвідчують особу заявника; копія рішення Мелітопольського міськрайонного суду по справі № 320/11655/13-ц від 11.12.2013 року; технічний паспорт, виданий КП "Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації" 15.09.2012 року; копія договору сервітутного користування земельною ділянкою під капітальним гаражем, виданий управлінням комунальною власністю Мелітопольської міської ради Запорізької області.

Оскільки заявником, ОСОБА_1, не були подані оригінали технічного паспорта та рішення Мелітопольського міськрайонного суду 16.07.2014 державним реєстратором прийнято рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію права власності та відповідно до п.16 Порядку №868, ст.22 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" надано п'ять робочих днів для усунення обставин, що були підставою для його прийняття.

Після усунення заявником обставин, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви - надання заявником оригіналів рішення Мелітопольського міськрайонного суду та технічного паспорту, виготовленого КП "Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації" станом 15.09.2012 - державним реєстратором було прийнято рішення про відновлення розгляду заяви.

Під час огляду технічного паспорту встановлено, що він не відповідає вимогам вказаної Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна. Крім того, містить відмітку "побудовано самовільно".

Крім того, під час проведення пошуків заяв у базі даних заяв та запитів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було виявлено, що у лютому 2014 року заявник вже звертався для проведення реєстрації права власності на вказаний об'єкт нерухомого майна.

В проведенні реєстрації було відмовлено, оскільки не подано документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку та документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси.

Під час подання заяви 10.07.2014 року заявником не було подано документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси.

Рішенням № 14647081 від 23.07.2014 року ОСОБА_1 було відмовлено у державній

реєстрації права власності на гараж, розташований за адресою АДРЕСА_1

Приймаючи рішення у справі, суд виходив з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності, згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ч. 4 ст. 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон) державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до п. 7 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень І Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22,06.2011 № 703, для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав заяву про державну реєстрацію, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Міністерство юстиції України.

Згідно п.1, 3 ст.16 Закону заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом. Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому законом порядку.

Частиною 2 ст.9 Закону державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

- відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом);

- відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень;

- відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

- наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону;

- наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав;

Відповідно до ч.4 ст.9 Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст.24 Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:

1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) об'єкт нерухомого майна, розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав;

3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа;

4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують;

5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону;

5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону;

5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку;

5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення;

5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем;

6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

2. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Постановою Кабінету Міністрів України пунктом 16 "Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно" №703 від 22.06.2011 визначено осіб, які можуть звертатись із заявою про державну реєстрацію права власності та інших речових прав.

Так, для реєстрації права власності із заявою звертається власник або уповноважена ним особа, яка пред'являє органові державної реєстрації документ, що підтверджує її повноваження.

Відповідно до п.9 Порядку заявник під час подання заяви про державну реєстрацію пред'являє органові державної реєстрації прав, нотаріусові документ, що посвідчує його особу, а у разі подання заяви уповноваженою особою така особа пред'являє органові державної реєстрації, нотаріусові також документ, що підтверджує її повноваження.

За результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, згідно приписів Порядку, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації.

Пунктом 23 даного Порядку зазначено, що державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені у Законі України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно п.1.4 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, технічна інвентаризація об'єктів нерухомого майна проводиться суб'єктами господарювання, у складі яких працює один або більше відповідальних виконавців окремих видів робіт (послуг), пов'язаних із створенням об'єктів архітектури, які пройшли професійну атестацію у Мінрегіоні України та отримали кваліфікаційний сертифікат відповідно до статті 17 Закону України "Про архітектурну діяльність" та постанови Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року N 554"Деякі питання професійної атестації відповідальних виконавців окремих видів робіт (послуг), пов'язаних із створенням об'єктів архітектури".

На підставі матеріалів технічної інвентаризації складаються інвентаризаційні справи та технічні паспорти, які скріплюються підписом керівника та печаткою суб'єкта господарювання, а також підписом виконавця робіт із зазначенням серії та номера кваліфікаційного сертифіката та його печаткою.

Таким чином, для проведення державної реєстрації надається технічний паспорт форми відповідно до інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна.

Як свідчать матеріали справи та пояснення представника відповідача, під час огляду технічного паспорту встановлено, що він не відповідає вимогам вказаної Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, містить відмітку "побудовано самовільно".

Крім того, всупереч вимогам чинного законодавства Позивач не надав документів, що підтверджують відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, оскільки, ним не подано документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси.

Таким чином, суд дійшов висновку, що під час розгляду заяви ОСОБА_1 щодо реєстрації права власності на гараж, розташований за адресою АДРЕСА_1 на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 11.12.2013, враховуючи вищезазначене та керуючись ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", пунктами 16 та 23 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2011 № 703 державним реєстратором було прийнято вмотивоване рішення про відмову в державній реєстрації права власності на нерухоме майно, оскільки позивачем не було надано документів, за якими можна встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України та перевіряє чи дотримувався суб'єкт владних повноважень, приймаючі (вчиняючи) рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2, 4 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За приписами ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін, свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними зібраними у справі доказами, а тому є такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 94, 158, 160, 162, 163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції

Суддя О.М. Нечипуренко