Справа № 373/80/15-а
Суддя: Колодко Л. В.
Дата ухвалення: 2015-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 373/80/15-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2015 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Колодко Л.В.

при секретарі Тітровій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Переяслав-Хмельницькому справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області про скасування постанови №А-2312/4 про адміністративне правопорушення від 23.12.2014 року, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом в суд і уточнюючи позов, просив скасувати постанову №А-2312/4 по справі про адміністративне правопорушення від 23.12.2014 року, винесену Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, вважаючи її незаконною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав. На момент розгляду відповідачем адміністративної справи сплинув двохмісячний строк, встановлений ст. 38 КУпАП, для накладення адміністративного стягнення. Оскаржуваною постановою його двічі притягнуто до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, що передбачене ч.1 ст. 96 КУпАП. Позапланова перевірка стану виконання припису про усунення порушень від 16.01.2014 року проведена за його відсутності. Під час розгляду адміністративних матеріалів не з'ясовано усіх обставин та не враховано вимоги ст. 7 КУпАП.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, просить задовольнити їх.

Представник відповідача Державної архітектурно-будівельної інспекції України - Луцька І.О., яка діє за довіреністю №40-17/10-5449 від 03.11.2014 року, посвідченої головою Мартинюк М.П., в судовому засіданні позов не визнала, вважаючи, що постанова №А-2312/4 по справі про адміністративне правопорушення від 23.12.2014 року є законною, а позов необгрунтований.

Заслухавши сторін, показання свідка ОСОБА_4, дослідивши письмові докази, в судовому засіданні встановлено наступне.

З даних протоколу №3-Л-А-0912/9 від 09.12.2014 року вбачається, що ОСОБА_1 на земельній ділянці по АДРЕСА_1, з його слів, в 2013 році без оформлення документу, що дає право на виконання підготовчих робіт, самочинно виконано підготовчі роботи з підготовки земельної ділянки та порушення елементів благоустрою, чим порушив ст. 35 Закону України „Про регулювання містобудівної діяльності" №3038-VI від 17.02.2011 року. ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.ч.1, 3 ст. 96 КУпАП (постанова №а-3001/3 від 30.01.2014 року). Надано припис С-1601/3 від 16.01.2014 року про усунення порушень містобудівного законодавства до 30.08.2014 року. На час перевірки 19.11.2014 року вимоги припису не виконано, порушення містобудівного законодавства не усунуто відповідно до діючого законодавства. На земельній ділянці складено фундаментні блоки більше 30-ти штук та два автомобілі грунту, чим порушено ч.4 ст. 41 Закону України „Про регулювання містобудівної діяльності" №3038-VI від 17.02.2011 року, п.14 Постанови Кабінету Міністрів України №553 від 23.05.2011 року „Про затвердження Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю".

Зі змісту постанови №А-2312/4 в справі про адміністративне правопорушення від 23.12.2014 року вбачається, що ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 96, ч.1 ст. 188-42 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 5100,00 гривень.

Представник відповідача стверджує, що підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності згідно постанови від 23.12.2014 року є те, що позивач не виконав вимоги припису №С-1601/3 від 16.01.2014 року, порушив містобудівне законодавство.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення свідчать про те, що перевірка здійснювалась контролюючим органом на підставі ст. 41 Закону України „Про регулювання містобудівної діяльності" №3038-VI від 17.02.2011 року та згідно з Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №553 від 23.05.2011 року.

Разом з тим постановою Кабінету Міністрів України №553 від 23.05.2011 року, яка розроблена на підставі ч.2 ст. 41 Закону України „Про регулювання містобудівної діяльності" №3038-VI від 17.02.2011 року встановлено порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, а саме: визначено процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, ліцензійних умов провадження господарської діяльності, пов'язаної з будівництвом об'єкта архітектури, який за складністю архітектурно-будівельного рішення та інженерного обладнання належить до IV і V категорії складності (п. Порядку).

Відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності встановлюється Законом України „Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" дія якого розповсюджується виключно на юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (суб'єктів містобудування) за вчинення таких правопорушень, а не громадян.

Відповідно до п.3 Порядку накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.04.1995 року №244 (у редакції від 02.10.2013 року №735) штрафи за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, що передбачені Законом України „Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" накладаються на суб'єктів містобудування - юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Таким чином, за вказаних вище обставин позивач не є суб'єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 96 КУпАП, тому в даному випадку склад такого адміністративного правопорушення відсутній.

Згідно припису №С-1601/3 про усунення порушення вимог законодавства містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 16.01.2014 року головний інспектор інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області, посилаючись на те, що ОСОБА_1 порушив ст. 35 Закону України „Про регулювання містобудівної діяльності" №3038-VI від 17.02.2011 року, вимагав усунути порушення містобудівного законодавства до 30.08.2014 року, відповідно до діючого законодавства.

В зазначеному приписі не конкретно зазначено суть правопорушення, правову кваліфікацію, не зазначено якими діями вчинено правопорушення, передбаченого ст. 35 Закону України „Про регулювання містобудівної діяльності" №3038-VI від 17.02.2011 року.

Зі змісту вищеназваного припису вбачається, що ОСОБА_1 на земельній ділянці по АДРЕСА_1, з його пояснень, в 2013 році, без оформлення документу, що дає право на виконання підготовчих робіт, самочинно виконано підготовчі роботи з підготовки земельної ділянки та порушення елементів благоустрою.

Дані повідомлення, відправленого ОСОБА_1 в адресу інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області, та пояснення позивача ОСОБА_1 свідчать про те, що останній 30.10.2014 року звернувся з заявою в інспекцію державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області про виконання підготовчих будівельних робіт на земельній ділянці по АДРЕСА_1, що належить йому на праві власності, що підтверджує виконання позивачем вищевказаного припису.

Відповідач, ухвалюючи рішення про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 96, ст. 188-42 КУпАП, повинен був прийняти повне, законне і обґрунтоване рішення, зміст якого не викликав би сумніву у його достовірності, неупередженості, добросовісності та розумності.

Разом з тим, відповідач, при ухваленні постанови від 23.12.2014 року, не прийняв до уваги вищезазначені обставини.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідач, при ухвалені постанови, не перевірив ті обставини, що фундаментні блоки та грунт належать ОСОБА_4, що складені на земельній ділянці по АДРЕСА_1, і яка належить на праві власності ОСОБА_1, а також ОСОБА_4, що підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_4 в судовому засіданні та будівельним паспортом, виданим на ім'я ОСОБА_4, державним актом про право власності на земельну ділянку та розпискою наданою ОСОБА_4 громадянином ОСОБА_5 про отримання грошей від ОСОБА_4, в зв'язку з купівлею-продажем 30-ти фундаментних блоків, які свідок надав для огляду в судовому засіданні.

Для з'ясування цих питань, при ухваленні відповідачем постанови від 23.12.2014 року, не відібрано пояснень в громадянина ОСОБА_4 та у позивача. Таким чином, відповідачем не виконано вимоги ст. 280 КУпАП та не враховано вимоги ст. 7 КУпАП.

З дослідженого в судовому засіданні припису №С-1601/3 від 16.01.2014 року вбачається, що він мав бути виконаний до 30.08.2014 року. Однак постанову про накладення адміністративного стягнення відповідачем винесено лише 23.12.2014 року, після спливу двохмісячного строку з порушенням строку притягнення до адміністративної відповідальності, як передбачено ст. 38 КУпАП.

Відповідач, приймаючи рішення 23.12.2014 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 96, ч.1 ст. 188-42 КУпАП, порушив вимоги ч.1 ст. 247 КУпАП, ст. 61 Конституції України.

Згідно постанови інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області від 30.01.2014 року позивач притягнутий до відповідальності за ч.ч.1, 3 ст. 96 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700,00 гривень.

Постановою від 23.12.2014 року, яка позивачем оскаржується, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, в тому числі за ч.1 ст. 96 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 5100,00 гривень.

В силу ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

В силу п.8 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за наявності по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час судового розгляду відповідачем не подано жодних доказів в обгрунтування правомірності рішення суб'єкта владних повноважень. При цьому доводи позовної заяви підтверджуються наявними в справі належними і допустимими доказами.

Тому, суд вважає, що всупереч вимогам ч.2 ст. 71 КАС України , відповідач не довів правомірності своїх дій.

Доводи позивача ОСОБА_1 про безпідставність висновків постанови про адміністративне правопорушення від 23.12.2014 року про порушення ним (позивачем) законодавства з причин відсутності повідомлення про початок виконання будівельних робіт, узгоджуються із поданими суду письмовими доказами, але ніяк не спростовані відповідачем.

Відповідно до вимог ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.3 ст. 2 КАС України У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд вважає, що оскаржувані дії відповідача, як суб'єкта владних повноважень, є неправомірними, оскільки не узгоджуються із положеннями чинного законодавства України та суперечать вимогам ч.3 ст. 2 КАС України.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право звертатися за захистом своїх прав до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. Кожен має право після використання всіх національних засобів правового захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

В силу вимог ч.1 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Таким чином, вимоги позивача про незаконність постанови по справі про адміністративне правопорушення від 23.12.2014 року, підлягають задоволенню, зважаючи, що сукупність встановлених судом обставин вказують на суттєві порушення законодавства при складанні протоколу, винесенні оскаржуваної постанови та у процедурі притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Тому, оскаржувану постанову слід скасувати, а справу провадженням закрити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 38, 96, 247, 251, 280 КУпАП, Законом України „Про регулювання містобудівної діяльності" №3038-VI від 17.02.2011 року, Законом України „Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності", постановою Кабінету Міністрів України №553 від 23.05.2011 року „Про затвердження Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю", ст.ст. 2, 17 - 19, 70, 71, 76, 79, 157, 159 - 163, 171-2 КАС України,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області про скасування постанови №А-2312/4 про адміністративне правопорушення від 23.12.2014 року задовольнити.

Скасувати постанову №А-2312/4 по справі про адміністративне правопорушення від 23.12.2014 року, винесену Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 96, ч.1 ст. 188-42 КУпАП у виді штрафу в розмірі 5100 (п'ять тисяч сто) гривень, а справу провадженням закрити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Складання постанови в повному обсязі виконано 06.02.2015 року.

Суддя: Л.В. Колодко