Справа № 810/2200/14
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/2200/14 Головуючий у 1-й інстанції: Лисенко В.І. Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

05 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Твердохліб В.А., Бужак Н.П.;

за участю секретаря: Кінзерської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2014 року у справі за адміністративним позовом Управління пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області до Відкритого акціонерного товариства "Іскра" про стягнення заборгованості з відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року, позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Іскра" про стягнення заборгованості з відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій. Свої позовні вимоги мотивував тим, що ВАТ «Іскра» має перед позивачем заборгованість з фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини другої Прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів «а» та «б» - «з» статті 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» за грудень 2013 та січень 2014 у розмірі 47515,93 грн. Вважає, що відповідач несплатою страхових внесків до Пенсійного фонду позбавляє позивача можливості належним чином здійснювати реалізацію державної політики у сфері пенсійного забезпечення.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2014 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою позов задоволити повністю.

Відповідно ч.6 ст.12 КАС України під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).

Особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, однак в судове засідання не з»явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов»язкова, колегія суддів відповідно ч.4 ст.196 КАС України визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.

Згідно ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, відкрите акціонерне товариство "Іскра" є юридичною особою, яке перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду з 01.01.1991 року.

Як вбачається з матеріалів справи, працівникам підприємства ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були призначені пенсії на пільгових умовах за списком №1 та №2. За період із грудня 2013 по січень 2014 року позивач поніс витрати на їх виплату та доставку у розмірі 47515,93 грн.

Із розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини другої Прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів «а» та «б» - «з» статті 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», за грудень 2013 року відповідач мав відшкодувати такі суми: за списком №1 по ОСОБА_7 у розмірі - 1858,99 грн; за списком №1 по ОСОБА_8 - 1291,88 грн; за списком №2 по ОСОБА_11 - 706,87 грн; за списком №2 по ОСОБА_3 - 971,45 грн; за списком №2 по ОСОБА_10 - 1050,91 грн; за списком №2 по ОСОБА_5 - 937,62 грн.

Загальна сума, що підлягає відшкодуванню за грудень 2013 року позивачем вказана у розмірі 3631,54 грн.

Як вбачається із платіжного доручення №45 від 23.12.2013, відповідачем було сплачено розмір витрат за грудень 2013 року у розмірі 7309,81 грн. (пояснюється помилкою бугалтера, у звязку з чим була здійснена переплата у розмірі 3678,27 грн.

При цьому, позивач незрозуміло чому вказував суму проплати у розрахунку суми позову, доданого до позовної заяви, у розмірі 2590,85 грн., та встановлює, що заборгованість за грудень 2013 року у відповідача існує у розмірі 1040,69 грн.

Із розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини другої Прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів «а» та «б» - «з» статті 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», за січень 2014 року відповідач мав відшкодувати такі суми: за списком №1 по ОСОБА_7 у розмірі - 846,13 грн; за списком №1 по ОСОБА_8 - 1356,52 грн; за списком №2 по ОСОБА_11 - 706,87 грн; за списком №2 по ОСОБА_3 - 971,45 грн; за списком №2 по ОСОБА_10 - 1050,91 грн; за списком №2 по ОСОБА_5 - 937,62 грн; за списком №2 по ОСОБА_2 - 3,74 грн; за списком №2 по ОСОБА_4 - 1049,00 грн..

Загальна сума, що підлягає відшкодуванню за січень 2014 року становить 47255,63 грн. з урахуванням недоїмки за попередній рік по гр. ОСОБА_12 у розмірі 41755,66грн..

При цьому, у розрахунку суми позову, доданого до позовної заяви, позивач вказує, що заборгованість за січень 2014 року у відповідача становить 47515,93 грн..

У січні відповідачем було сплачено суму витрат за січень у розмірі 4719,58 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 31.01.2014 №3.

Також встановлено, що за січень 2014 року з урахуванням переплати за грудень 2013 року, відповідачем сплачено суму 8397,85 грн.

Заборгованість відповідача за січень 2014 року становить 38857,78 грн.

Зокрема, відповідач вказує, що ним не відшкодовувалась заборгованість з витрат на виплату та доставку пільгових пенсій по гр. ОСОБА_4 за попередній рік.

При цьому, у розрахунках за лютий 2014 року позивач чомусь вказує вже переплату по вказаній громадянці у 17380, 00 грн..

Наведене свідчить про той факт, що посадові особи пенсійного фонду у своїх розрахунках вказують дані, які не відповідають дійсності. Будь-яких обгрунтованих пояснень з цього приводу суду надано не було.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що у вказаній справі за клопотанням відповідача було зупинено провадження до отримання від сторін звірки розрахунків за спірні періоди з ВАТ "Іскра". Проте, протягом достатнього часу пенсійний орган так і не надав до суду будь-яких актів звірки, з яких би убачалась загальна сума заборгованості, дати погашення заборгованості та фактичні витрати, які поніс пенсійний фонд.

За таких обставин, розгляд справи відбувся за наявними у ній доказами.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам необхідно зазначити наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування визначались Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", зокрема: принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; платники страхових внесків, їх права та обов'язки; порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками тощо.

Крім того, правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначаються Законом України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Пунктом 2 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Коло осіб, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, визначено, зокрема підпунктами "б"- "з" частини першої статті 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення".

Проте, до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди підпунктом 1 пункту 2 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що вказаним особам пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (статті 27 та 28).

При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", підприємства зобов'язані відшкодовувати органам Пенсійного фонду витрати на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", до досягнення працівниками загальновстановленого пенсійного віку. Витрати відшкодовують підприємства незалежно від форми власності та господарювання. Якщо особа має стаж, що дає право на призначення цих пенсій на кількох підприємствах, витрати покриваються цими підприємствами пропорційно стажу роботи. При цьому стаж роботи на останньому підприємстві враховується для визначення частки в повному розмірі, а з попередніх місць роботи він додається до стажу, необхідного для призначення пенсії на пільгових умовах.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме із довідки від 05.03.2010, ОСОБА_4 працювала на Боярському машинобудівному заводі «Іскра» травильником з 16.09.1980 року до 13.10.1981 року та гальваніком з 13.10.1981 до 21.10.1993 і виконувала роботу по покриттю деталей гальванічним способом, електрохімічною та хімічною поліровкою. Зазначені професії включені до списку №2, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Розпорядженням Управління пенсійного фонду України у Києво - Святошинському районі №190228 від 21.06.2010 із ІНФОРМАЦІЯ_1, по досягненню ОСОБА_4 49-го віку, їй була призначена пенсія за віком на пільгових умовах довічно відповідно до ЗУ « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Протягом 2010 року підприємство відшкодовувало позивачу витрати на виплату та доставку пільгової пенсії зазначеній особі на підставі розрахунків, що підтверджується наданими платіжними дорученнями та розрахунками за кожний місяць.

У той же час, як вбачається з розрахунку позивача за січень 2014 року, у відповідача існує заборгованість по гр. ОСОБА_4 у розмірі 41755,66 за попередній рік.

ВАТ "Іскра " вказувало, що починаючи з 2011 року позивачем, всупереч положенням Інструкції, не надсилалось на їх адресу будь-яких розрахунків, а відтак, товариство не зобовязано відшкодовувати суму заборгованості по вказаним витратам.

Суд першої інстанції вірно визнав обґрунтованими посилання представника відповідача на порушення посадовими особами Управління Пенсійного фонду України у Києво - Святошинському районі Київської області процедури надіслання розрахунків по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, з огляду на наступне.

Так, порядок відшкодування страхувальниками витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених на пільгових умовах, визначено Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного Фонду України, затвердженою постановою Пенсійного фонду України від 19.12.2003 №21-1.

Відповідно до приписів пункту 6.4 вказаної Інструкції Пенсійний фонд щорічно в повідомленнях про розрахунок сум фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, які надсилає підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених пенсій, визначає розмір сум до відшкодування на поточний рік.

Це означає, що витрати Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, здійснюються щомісячно, тому мають періодичний характер. В залежності від певних обставин (досягнення пенсіонером пенсійного віку, появлення нових пенсіонерів, зміна розміру пенсії внаслідок надбавок, доплат тощо) розмір зобов'язань страхувальників з відшкодування витрат Пенсійного фонду кожного місяця може змінюватися, а тому ці зобов'язання мають обліковуватися окремо.

При цьому, даною Інстукцією не передбачено визначення суми витрат на виплату та доставку пенсій за декілька років єдиним платежем в одному розрахунку.

Як вбачається з розрахунку суми заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгової пенсії, за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 41755,66 грн., при цьому, в розрахунку не вказано за який період виникла заборгованість.

Наявні матеріали справи дають суду підстави вважати, що сума заборгованості, визначена позивачем в розрахунку витрат по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгової пенсії у розмірі 41755,66 грн. є сумою недоїмки, яка утворилась з 01.01.2011, а не сумою боргу за період з 01.01.2014 по 27.01.2014, як то вказує позивач у позовній заяві.

Будь -яких доказів на підтвердження надсилання відповідачу розрахунків по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгової пенсії, виплаченої пенсіонеру ОСОБА_4, Управлінням не надано.

Тобто, заборгованість з відшкодування фактичних витрат у розмірі 41755,66 грн. утворилась у зв'язку з неналежним виконанням посадовими особами позивача покладених на них обов'язків через порушення процедури надіслання відповідачу розрахунків, на підставі яких здійснюється виплата пенсій.

З урахуванням того, що заборгованість з відшкодування фактичних витрат у розмірі 41755,66 грн. утворилась у ВАТ "Іскра" у зв'язку з не надсиланням відповідачу відповідних розрахунків починаючи з 01.01.2011, тобто, з вини позивача, та беручи до уваги часткову самостійну погашеність боргу відповідачем, не вбачається підстав для стягнення з підприємства даних витрат.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовна заява є необґрунтованою.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, поряд з тим, що на суб'єкта владних повноважень, у випадку, якщо він є відповідачем в адміністративній справі, покладено обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, Кодексом адміністративного судочинства України на кожну сторону, в не залежності від того чи є вона суб'єктом владних повноважень, покладено обов'язок щодо доведення обставин на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а її доводи спростовуються вище наведеним.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 41, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області - залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення цієї ухвали у повному обсязі, тобто з 10 лютого 2015 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено - 05 лютого 2015 року.

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.