Справа № 872/16844/13
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

29 січня 2015 рокусправа № 804/13593/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Ясенової Т.І.

суддів: Головко О.В. Суховарова А.В.

секретар судового засідання: Троянов А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2013 року у справі №804/13593/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Маколі" до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Маколі" (далі за текстом - ТОВ „Маколі") звернулось до суду з позовом до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі за текстом - Західно-Донбаська ОДПІ), в якому просило визнати недійсним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 01.10.2013 року № , прийняте Західно-Донбаською ОДПІ.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2013 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 01.10.2013 року, прийняте Західно-Донбаською ОДПІ. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач, посилаючись на її безпідставність, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, як законну та обґрунтовану.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що з 29.08.2013 року по 04.09.2013 року Західно-Донбаською ОДПІ проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ „Маколі" з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку па додану вартість при здійсненні експорту товарів не власного виробництва за січень 2013 року.

За результатми проведеної перевірки складено акт №37/22.4-31761375 від 11.09.2013 року, відповідно до висновків якого позивачем порушено вимоги п. 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VІ (зі змінами та доповненнями) в частині завищення сум податкового кредиту, що призвело до заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 52 500,04 грн., в т.ч.: січень 2013 р. - 35166,67 грн.; лютий 2013 р. - 17333,37 грн.

На підставі зазначеного акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення форми „Р" від 01.10.2013 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів в сумі 65625,00 грн., у тому числі: за основним платежем 52500 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 13125 грн.

Перевіркою встановлено, що ТОВ „Маколі" в рядку 2.1 Податкової звітності з податку на додану вартість задекларовані обсяги експорту товару не власного виробництва (а саме насіння соняшника).

В податковій звітності з податку на додану вартість за січень 2013 року задекларовано експортні операції на загальну суму 302 135 грн. (декларація з ПДВ реєстраційний номер №908224395 від 20.01.13р.). Під час перевірки надані договір на предмет придбання товару, отримані накладні, податкові накладні, вантажно-митні декларації, банківські виписки, оборотно-сальдова відомість по рахунку 631.

В акті перевірки зроблено висновок про те, що діяльність з реалізації продукції, а саме соняшника на експорт є нетиповою дія ТОВ „Маколі", основним видом діяльності якого є виробництво нерафінованої олії та жирів та вказано, що дані обставини дають підстави стверджувати, що купівля продукції та її подальша реалізація на експорт, не була зумовлена характером виробничої або іншої господарської діяльності перевіряємого підприємства, оскільки не мала на меті отримання доходу від цих операцій, а отже не пов'язана з його господарською діяльністю.

Зазначено, що наявність цих ознак свідчить про спрямованість наміру платника податків на збагачення за рахунок бюджетних коштів, а відсутність економічної доцільності угоди - на несумлінність платників податків та є доказом, вчинення суб'єктом господарювання незаконної господарської діяльності з метою мінімізації податкових зобов'язань та без економічної обгрунтованості укладених угод. Крім цього, наявність наступних обставин може свідчити лише про направленість дій на ухилення від сплати податків та отримання податкової вигоди переважно чи за рахунок бюджету, а саме відсутність економічного ефекту від укладених угод. Загальна сума витрат склала 315 000,30 грн., сума реалізації склала 302 135,40 грн.

З наведеного вище у розділі 3.1 акта, вбачається, що при порівнянні фактурної вартості (ціни) реалізованого на експорт соняшника згідно з вантажними митними деклараціями із сукупною сумою ціни, сплаченої за дану продукцію, фінансовий результат від проведених експортних операцій є збитковим, а саме: по вантажним митним деклараціям № 110080000/2013/101416 від 25.01.2013р., №110080000/2013/10І4І5 від 25.01.2013р., № 110080000/2013/10141 8 від 25.01.2013р. (задекларовано у січні 2013 року) є збиток на суму 12864,90грн.

Тобто, до складу ціни реалізації на експорт ТОВ „Маколі" не були включені всі витрати, понесені у зв'язку з придбанням та реалізацією, що призвело до збитковості проведених операцій.

Згідно до п. п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового Кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У відповідності до п. 198.1 ст. 198 Податкового Кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 Податкового Кодексу України ).

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Таким чином, Податковим кодексом України встановлено вичерпний перелік документів, на підставі яких у платника податків виникає право на включення відповідних сум до податкового кредиту.

Пунктом 198.3 статті 198 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є у т.ч. операції платників податку з:

- постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

- ввезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі імпорту або реімпорту.

Податковий кредит був сформований позивачем у зв'язку з придбанням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях (постачання товарів на митній території України та вивезення товарів у режимі експорту) у межах господарської діяльності ТОВ „Маколі", за результатами якої був отриманий та задекларований дохід.

Згідно п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (...).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг.

Відповідно пп. 14.1.71 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

Пунктом 1 розділу ХІХ Податкового кодексу України передбачено, що стаття 39 цього Кодексу (Методи визначення та порядок застосування звичайної ціни) набирає чинності з 1 січня 2013 року.

В пункті 8 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України вказано, що у випадках, визначених цим Кодексом, до вступу в дію статті 39 цього Кодексу застосовується пункт 1.20 статті 1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств".

Відповідно до пункту 1.20 статті 1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств" якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг).

Обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом.

При визначенні податкових зобов'язань з ПДВ за операціями з поставки товарів ТОВ „Маколі" виходило з договірних цін, які встановлені стороною контракту та відповідають рівню звичайних цін. Протилежного податковим органом не доведено.

У відповідності із п. 198.1 ст. 198 Податкового Кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається:

дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів та з постачання послуг нерезидентом на митній території України датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу (п. 198.2 ст. 198 ПКУ).

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Судом встановлено, що між ТОВ „Маколі" та ПАТ „Агронива" було укладено договір поставки № 040101 від 04.01.3013р. (с. Карабинівка), відповідно до умов якого Постачальник (ПАТ „Агронива") зобов'язується передати у власність Покупця (ТОВ „Маколі") товар, а Покупець - прийняти і оплатити за нього в кількості і по ціні згідно умов даного договору.

Оплата - безготівкова; постачальник зобов'язується відвантажити товар, надати покупцю рахунок, накладну, податкову накладну і сертифікат якості на товар; доставка товару здійснюється силами і за рахунок Покупця; договір набуває чинності в день підписання його обома сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Відповідно до Розділу 1 „Предмет договору? - ціна за 1 тонну соняшника без ПДВ у гривнях складає 4166,67 грн., за 68 т. без ПДВ складає 283333,33, де ПДВ - 56666,67 грн., всього вартість товару за 68 т. соняшника з урахуванням ПДВ складає 340000, 00 грн.

На виконання умов зазначеного договору ПАТ „Агронива" виписало ТОВ „Маколі" податкові накладні № 17 від 14.01.2013р., № 18 від 15.01.2013р., № 21 від 16.01.2013р., №25 від 17.01.2013р. та видаткову накладну.

Сума податку на додану вартість за податковими накладними включено до податкового кредиту в січні 2013 року, відображено у реєстрі отриманих податкових накладних, які включені до складу додатку 5 до податкових декларацій з податку на додану вартість за січень та лютий 2013 року.

Згідно автоматизованої системи співставлення зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів за січень 2013 року розбіжностей не виявлено між податковими зобов'язаннями контрагента та податковим кредитом ТОВ „Маколі".

В матеріалах справи наявний договір № 02/01 від 02.01.2013р. у кладений між ПП багатопрофільна фірма „НА і КС" - Перевізник та ТОВ „Маколі" - Замовник на перевезення вантажу автомобільним транспортом; рахунок-фактура, акт здачі приймання робіт, податкова накладна; товарно-транспортні документи, згідно яких всього відвантажено соняшника 68,00т. Товариством надано документи, підтверджуючі оплату за поставлений товар відповідно до виписки банківських установ.

Як зазначено в акті перевірки (стор. 9) витрати на автопослуги були включені у собівартість придбаного соняшника, що відповідно до виписаної ПП багатопрофільна фірма „НА і КС" податкової накладної № 9 від 17.01.2013р. складає 6800 грн. в тому числі ПДВ - 1133,33 грн.

Також встановлено, що з метою реалізації товару на експорт ТОВ „Маколі" з ЕООО „КИБ Агро" укладено контракт №280912 від 28.09.2012р. (с. Карабинівка, Павлоградський район), Предмет контракту: Продавець (ТОВ „Маколі") зобов'язується передати у власність Покупця (ЕООО „КИБ Агро"), а Покупець прийняти і оплатити насіння соняшника, ДСТУ 7011:2009, виготовлення України (далі-товар) в кількості 1500 т.; ціна на товар встановлюється в розмірі 600 дол. США за 1 тонну; загальна вартість товару складає 900000 дол. США; ціна приймається на умовах FCA - м. Дніпропетровськ і включає в себе вартість товару, тари, упаковки маркування, завантаження, а також оплату за проведення митних процедур в зоні дії митниці Вантажовідправника (Продавця); оплата - безготівкова, базис поставки FCA - м. Дніпропетровськ (Україна) згідно Інктотермс 2010; поставка відбувається автомобільним транспортом Покупця за його рахунок; якість товару, що поставляється повинно підтверджуватись сертифікатом про якість, виданим державною хлібною інспекцією України, який продавець разом з товаром, контракт вступає в силу після підписання сторонами і діє до 31.08.2013р.

Покупець: ЕООО „КИБ Агро", 8000, республіка Болгарія, м. Бургас, вул. Адам Міцкевич, б. 7, оф.2.

До контракту №280912 від 28.09.2012 р. надана специфікація № 2 від 14.01.2013 року, де ціна за 1 т. насіння соняшника склала 600 дол. США, а за всього за 63 т. склала 37800,00 дол. США.

Реальність здійснення господарських операцій підтверджується митними деклараціями: №110080000/2013/101416 від 25.01.2013 року на суму 100711,80 грн. або 12600,00 дол. США. Згідно якої:

- відправник - ТОВ „Маколі", 51471, Дніпропетровська обл., Павлоградський р-он, с. Карабинівка, вул. Центральна, 6.44-А,

- одержувач - ЕООО «КИБ Агро», 8000, м. Бургас, вул. Адам Міцкевич, б. 7, оф. 2, Республіка Болгарія,

- особа відповідальна за фінансове врегулювання - ТОВ „МАКОЛІ",

- країна призначення Болгарія,

- умови поставки - FCA-UA м. Дніпропетровськ,

- маркування Насіння соняшника ДСТУ 7011:2009, рік врожаю 2012 р., вага нетто 21 тонна (країна проходження - UA), код товару - 12060099,

- ідентифікація і країна реєстрації транспортного засобу на кордоні - Т9710АСТ0901ЕЕ, BG;

2) № 110080000/2013/101415 від 25.01.2013 року на суму 100711,80 грн. або 12600,00 дол. США. Згідно якої:

- відправник - ТОВ ТОВ „Маколі", 51471, Дніпропетровська обл., Павлоградський р-он, с.Карабинівка, вул. Центральна, 6.44-А,

- одержувач - ЕООО „КИБ Агро", 8000, м. Бургас, вул. Адам Міцкевич, б. 7, оф. 2, Республіка Болгарія,

- особа відповідальна за фінансове врегулювання - ТОВ „Маколі",

- країна призначення Болгарія,

- умови поставки - FCA-UA м. Дніпропетровськ,

- маркування Насіння соняшника ДСТУ 7011:2009, рік врожаю 2012 р., вага нетто 21 тонна (країна проходження - UA), код товару - 12060099,

- ідентифікація і країна реєстрації транспортного засобу на кордоні - Т2199ТТ/Т1303ЕЕ, BG;

3) № 110080000/2013/101418 від 25.01.2013 року на суму 100711,80 грн. або 12600,00 дол. США. Згідно якої:

- відправник - ТОВ „Маколі", 51471, Дніпропетровська обл., Павлоградський р-он, с.Карабинівка, вул. Центральна, 6.44-А,

- одержувач - ЕООО „КИБ Агро", 8000, м. Бургас, вул. Адам Міцкевич, б. 7, оф. 2, Республіка Болгарія,

- особа відповідальна за фінансове врегулювання - ТОВ „Маколі",

- країна призначення Болгарія,

- умови поставки - FCA-UA м. Дніпропетровськ,

- маркування Насіння соняшника ДСТУ 7011:2009, рік врожаю 2012 р., вага нетто 21 тонна (країна проходження - UA), код товару - 12060099,

- ідентифікація і країна реєстрації транспортного засобу на кордоні - Т9303КТ/Т5075ЕЕ, BG.

На виконання умов Договору Продавцем ТОВ „Маколі" виписано податкові накладні: №20 від 25.01.2013р., де сума в гривнях за 21т. насіння соняшника в мішках склала 100711,80 грн.; №21 від 25.01.2013р., де сума в гривнях за 21т. насіння соняшника в мішках склала 100711,80 грн.; №23 від 25.01.2013р., де сума в гривнях за 21т. насіння соняшника в мішках склала 100711,80 грн., що загалом складає - 302 135,40 грн.

Також реальність здійснення господарських відносин щодо підтвердження оплати за поставлений товар встановлена на підставі виписок банківських установ.

Крім того, ТОВ „Маколі" згідно господарських відносини з продавцем ПАТ „Агронива" відповідно до договору поставки № 040101 від 04.01.2013р. та покупцем ЕООО „КИБ Агро", за контрактом №280912 від 28.09.2012р. мало на меті отримання доходу від діяльності з цима контрагентами, та керуючись наведеними нормами Податкового кодексу України мало право віднести до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість, які були сплачені в зв'язку із придбанням товарів (послуг) для потреб власної господарської діяльності, організації та забезпечення виробництва продукції у січні 2013 року.

Згідно п.2 ст. 3 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.99 №996 бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством, фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Отже, підприємство, з метою складання податкового обліку, використовує дані по кожній окремій господарській операції. На підставі саме даних первинного обліку підприємство відносить суми до складу валового доходу та на валові витрати в податковому обліку. Підприємство має право відображати в бухгалтерському обліку всі господарські операції, в тому числі ті, які призвели до отримання балансового збитку.

Статтею 3 Господарського Кодексу України визначено, що під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями.

Діяльність по придбанню товарів, матеріалів та виробництву продукції цих товарів, матеріалів супроводжується витратами підприємства. На окремих стадіях, при здійсненні окремих господарських операцій придбання товарів, матеріалів платник податку може не отримати доходів, а понести витрати. Законодавством не встановлено умов щодо прямої залежності формування податкового кредиту відповідного звітного періоду лише за тими господарськими операціями, внаслідок яких платник податків отримав дохід.

Таким чином, господарська діяльність пов'язана із підприємницьким ризиком і може привести до того, що товар не буде використаний в оподатковуваних операціях, у зв'язку із непередбачуваними обставинами діяльності господарства, попиту ринку тощо. Отже, збитковість господарської діяльності сама по собі не може бути підставою для визначення діяльності як негосподарської, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний ризик не отримати дохід.

Так, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність здійсненого податковим органом донарахування податкового зобов'язання з ПДВ з причин продажу позивачем соняшника за ціною, нижчою від його придбання, оскільки до факторів ціноутворення, крім рівня витрат, пов'язаних з закупівлею товару, належать рівень попиту на продукцію, кон'юнктура ринку, платоспроможність покупця, обсяги виробництва та складські запаси продавця та інші умови, які об'єктивно впливають на формування ціни. При цьому чинним законодавством не передбачено обов'язковості визначення бази оподаткування ПДВ, виходячи з собівартості товару. З огляду ж на визначення господарської діяльності, що міститься у пункті пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України прибутковість кожної окремої операції не є обов'язковою ознакою господарської діяльності, яка може включати і окремі збиткові операції, здійснення яких викликано об'єктивними причинами. А відтак, судом вірно зазначено, що продаж позивачем експортної продукції за ціною, нижчою собівартості, не можна розглядати операцією поза межами господарської діяльності позивача.

Крім того, судом першої інстанції обгрунтовано не прийнято до уваги посилання податкового органу на те, що при порівнянні фактурної вартості (ціни) реалізованого на експорт соняшника згідно з вантажними митними деклараціями із сукупною сумою ціни, сплаченої за дану продукцію, фінансовий результат від проведених експортних операцій є збиток на суму 12 864,90 грн. з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач мав на меті отримання доходу від діяльності з цим контрагентом в подальшому, сплачував ПДВ за придбання товарів (послуг), а суми ПДВ сплачені в зв'язку із таким придбанням правомірно були віднесені до складу податкового кредиту.

Крім того, відповідачем не було надано детального розрахунку, згідно якого визначено різницю між собівартістю придбаної продукції та подальшою реалізацією цієї ж продукції.

Відповідно до п.п. 14.1.178 п. 14.1 ст. 14 Податкового Кодексу України податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу

Згідно п.п. 14.1.228 пункту 14.1 ст. 14 Податкового Кодексу України собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг для цілей розділу 111 цього Кодексу - витрати, що прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що застосовуються в частині, яка не суперечить положенням цього розділу.

Так, згідно з п. 10 ПБУ-16 (Наказ Міністерства фінансів України № 318 від 31.12.1999р.) собівартість реалізованих товарів визначається за Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 9 „Запаси? (надалі за текстом - ПБО-9). У положеннях п. 9 ПБО-9 (наказ Міністерства фінансів України № 246 від 20.10.1999р.) передбачено перелік фактичних витрат, що формують первісну вартість товарів, придбаних за плату. До них відносяться: суми, що сплачуються згідно з договором постачальнику (продавцю) за вирахуванням непрямих податків; суми ввізного мита; суми непрямих податків у зв'язку з придбанням запасів, які не відшкодовуються підприємству/установі; транспортно-заготівельні витрати (затрати на заготівлю запасів, оплата тарифів (фрахту) за вантажно-розвантажувальні роботи і транспортування запасів усіма видами транспорту до місця їх використання, включаючи витрати зі страхування ризиків транспортування запасів; інші витрати, які безпосередньо пов'язані з придбанням запасів і доведенням їх до стану, в якому вони придатні для використання у запланованих цілях.

Оскільки ПДВ згідно з нормами діючого законодавства є непрямим податком, і відшкодовується підприємству згідно з нормами Податкового Кодексу України, то при формуванні первісної вартості товарів, яка в подальшому складає собівартість реалізованих товарів, ПДВ не враховується в складі собівартості придбаних і реалізованих товарів.

Ставка ПДВ при вивезенні товарів за межі митної території України у митному режимі експорту відповідно до пп. а) пп. 195.1.1 п. 195.1 ст. 195 Податкового Кодексу України складає 0%.

Отже розраховуючи загальну суму витрат, які понесені на придбання товарів, що в подальшому експортувалися, податок на додану вартість із цих витрат не враховується. Тому сума витрат за операцією по придбанню позивачем соняшника, який в подальшому було реалізовано ЕООО „КИБ Агро" по контракту №280912 від 28.09.2012р., без врахування ПДВ 52 500,04 грн., складає не 315 000,30 грн., як зазначає відповідач, а 262 500,26 грн. Звідси операцію з експорту соняшника збитковою назвати не можна, тому що фінансовий результат (дохід) від експортної операції становить 302 135,40 грн. - 262 500,26 грн. = 39 635,14 грн.

Господарським кодексом України у ст. 42 передбачено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно статті 3 Господарського Кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України встановлено, що господарська діяльність визначена, як діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи.

В свою чергу чинним законодавством визначено прибуток (доход) суб'єкта господарювання як показник фінансових результатів його господарської діяльності, що визначається шляхом зменшення суми валового доходу суб'єкта господарювання за певний період на суму валових витрат та суму амортизаційних відрахувань (ст.142 Господарського Кодексу України).

Таким чином, прибуток - це мета всій діяльності, а не результат кожної окремої операції, яка здійснюється в процесі цієї діяльності, як помилково, не спираючись на норми права, вважає відповідач.

Господарська операція, яка направлена на отримання доходу, не завжди може мати позитивний економічний ефект, що є об'єктивним процесом здійснення господарської діяльності, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний комерційний ризик не отримати доходу від конкретної операції. При цьому збитковість господарської операції не може бути підставою для визначення виробничої діяльності як негосподарської.

З точки зору податкового та бухгалтерського законодавства ПДВ не можна вважати ні доходом, ні витратами. Про це свідчать прямі норми пп. 136.1.2 ст.136 (про не включення ПДВ до складу доходів) та пп. 139.1.6 ст.139 ПКУ (про не включення ПДВ до складу витрат), а також відповідні норми стандартів бухгалтерського обліку.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та його скасування.

В іншій частині рішення суду не оскаржено.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.ст.200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2013 року у справі №804/13593/13-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: Т.І. Ясенова

Суддя: О.В. Головко

Суддя: А.В. Суховаров