Справа № 821/4096/14
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2015 р.м.ОдесаСправа № 821/4096/14

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Пекний А.С.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділу Державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні про визнання неправомірною і скасування постанови та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1, позивач) звернулась до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом в якому просила:

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні Чугунової Г.О. (надалі - ВДВС Дніпровського РУЮ) про повернення виконавчого документа від 22 серпня 2014 року;

- зобов'язати ВДВС Дніпровського РУЮ, в особі державного виконавця вжити заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» з метою виконання виконавчого листа №1-192/11, виданого Судакським міським судом 10 січня 2012 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що постанова ВДВС Дніпровського РУЮ про повернення виконавчого документа, прийнята в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», а саме державним виконавцем при поверненні виконавчого листа не дотримано вимог ст.40 вказаного Закону.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2014 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що постанова суду першої інстанції винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, у зв'язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

До суду апеляційної інстанції надійшла заява апелянта про розгляд справи без її участі, у зв'язку з неможливістю явки до суду.

ВДВС Дніпровського РУЮ сповіщений про дату, час та місце судового засідання про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.49), проте представник до суду апеляційної не з'явився з невідомих суду причин.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження, у відповідності до положень п.2 ч.1 ст. 197 КАС України, у зв'язку із неявкою сторін, належним чином сповіщених про день, час та місце розгляду справи.

З'ясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, на наступних підставах.

Так, матеріалами справи встановлено, що 10 січня 2012 року Судакським міським судом Автономної Республіки Крим, на підставі судового рішення по кримінальній справі, видано виконавчий лист №1-192/11 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди в сумі 3570 грн. (а.с.7).

Даний виконавчий лист перебував на виконанні у ВДВС Білозерського РУЮ, але, у зв'язку з тим, що боржник ОСОБА_3 звільнився з Дар'ївської виправної колонії №10 (Білозерський район Херсонської області) та відбув за адресою: АДРЕСА_1, державним виконавцем ВДВС Білозерського РУЮ винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №32553554 від 09 грудня 2013 року та на підставі п.10 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» направлено виконавчий документ за належністю до ВДВС Дніпровського РУЮ.

На підставі заяви про примусове виконання виконавчого листа від 30 січня 2014 року державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 04 лютого 2014 року №41792557 за виконавчим листом №1-192/11 від 10 січня 2012 року, якою боржнику надано строк для добровільного виконання до 11 лютого 2014 року.

Вказана постанова направлена сторонам виконавчого провадження 04 лютого 2014 року (а.с.22).

Поряд з цим, 04 лютого 2014 року відповідачем направлено на адресу боржника ОСОБА_3 (АДРЕСА_2) виклик, яким його зобов'язано з'явитись до ВДВС Дніпровського РУЮ.

13 лютого 2014 року вказане повідомлення повернулося до ВДВС Дніпровського РУЮ з відміткою «за вказаною адресою не мешкає» (а.с.24).

У зв'язку з тим, що неможливо було встановити місце проживання боржника, державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ винесено постанову від 22 серпня 2014 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, керуючись при цьому п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.25). Також роз'яснено, що виконавчий документ може бути повторно пред'явлений для виконання в строк до 22 серпня 2015 року.

Скориставшись наданим правом, ОСОБА_1 09 жовтня 2014 року знову звернулась до ВДВС Дніпровського РУЮ про примусове виконання виконавчого документа, на підставі чого 15 жовтня 2014 року було відкрито виконавче провадження за №45020172 (а.с.26) та на даний час проводяться виконавчі дії.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про законність дій державного виконавця та про наявність законних підстав для повернення виконавчого документа, посилаючись на те, що державним виконавцем здійснені всі передбачені Законом України «Про виконавче провадження» дії щодо встановлення місця проживання боржника.

Зокрема, державний виконавець з метою встановлення місцезнаходження боржника направив запит до сектору адресно-довідкової роботи УДМС України в Херсонській області, на який отримав відповідь, що інформація про місце реєстрації боржника відсутня. Також, суд послався на відповідні акти від 07 квітня 2014 року та від 14 липня 2014 року, якими зафіксовано факт відсутності боржника за адресою АДРЕСА_2.

Згідно з вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції та його правова позиція, не відповідає вимогам ст.159 КАС України, виходячи з наступного.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року за №3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби», а також п.8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», даний спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною 1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами внутрішніх справ.

Згідно п. 7.14, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, Інструкції з організації примусового виконання рішень (надалі-Інструкція), у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, а також його місце роботи державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника.

Необґрунтоване пересилання виконавчих листів для оголошення розшуку та повернення виконавчого документа стягувачеві у зв'язку з не встановленням місця роботи чи проживання боржника не допускаються (п. 7.15 Інструкції).

Пунктом 3.12 Інструкції передбачено, що перед зверненням до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника - фізичної особи або дитини, який здійснюється відповідно до статті 40 Закону, державний виконавець вживає заходів, спрямованих на встановлення фактичного місцезнаходження боржника - фізичної особи або дитини щодо:

а) отримання відповіді на запит від відповідних територіальних органів МВС України щодо місця реєстрації особи;

б) отримання інформації від учасників виконавчого провадження та інших осіб, у тому числі усно (в такому випадку отримана інформація відображається в акті державного виконавця), про можливі місця перебування боржника;

в) перевірки наявності боржника за можливими місцями його перебування, встановленими під час проведення виконавчих дій;

г) отримання інформації щодо місця роботи боржника;

ґ) отримання інформації про боржника з інших джерел.

Тобто, аналізуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що після отримання відповідей з сектору адресно-довідкової роботи УДМС України в Херсонській області, державний виконавець повинен був звернутись до суду із поданням про винесення ухвали про розшук боржника, однак такі дії не вчинив.

Державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов'язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення своєчасного і повного виконання рішення (п.2.1 Інструкції).

Про необхідність вживати заходи щодо встановлення місцезнаходження боржника, свідчить п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо в результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника).

Що стосується позовної вимоги про зобов'язання ДВС в особі державного виконавця вжити заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» з метою виконання виконавчого листа №1-192/11, виданого Судакським міським судом 10 січня 2012 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстав для задоволення цієї вимоги немає, оскільки за заявою стягувача вже повторно відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим документом та на даний час проводяться виконавчі дії.

За таких обставин справи, колегія суддів вважає, що постанова від 22 серпня 2014 року про повернення виконавчого документа стягувачеві прийнята в порушення Закону України «Про виконавче провадження», а тому є незаконною та підлягає скасуванню.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вирішуючи дану справу по суті зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, а також не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, ухвалене судове рішення, на підставі ст.202 КАС України, підлягає скасуванню з винесенням нового рішення про часткове задоволення вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2014 року - скасувати.

Прийняти у справі нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до відділу Державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні про визнання неправомірною і скасування постанови та зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні Чугунової Г.О. про повернення виконавчого документа від 22 серпня 2014 року за виконавчим провадженням №41792557.

У задоволенні позовних вимог про зобов'язання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні вжити заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» з метою виконання виконавчого листа №1-192/11, виданого Судакським міським судом 10 січня 2012 року - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова