Справа № 2а-4015/12/1070
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2015 року м. Київ К/800/15222/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Донця О.Є.,

суддів: Логвиненка А.О.,

Мороза В.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державного підприємства заводу «Арсенал» на постанову Київського окружного адміністративного суду від 19.07.2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2014 року у справі за позовом Державного підприємства заводу «Арсенал» до Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, третя особа - ОСОБА_2, про скасування розпорядження та державного акта на право власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року Державне підприємство завод «Арсенал» звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, третя особа - ОСОБА_2, про скасування розпорядження та державного акта на право власності на земельну ділянку.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 19.07.2013 року у задоволенні адміністративного позову Державного підприємства заводу «Арсенал» було відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2014 року апеляційну скаргу Державного підприємства заводу «Арсенал» було залишено без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 19.07.2013 року - без змін.

У касаційній скарзі Державне підприємство завод «Арсенал», не погоджуючись з даними рішеннями, посилаючись на допущені судами першої та апеляційної інстанцій порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 19.07.2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2014 року та направити справу на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, колегія суддів вважає, що касаційна скарга Державного підприємства заводу «Арсенал» задоволенню не підлягає, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими і не надають підстав, які передбачені статтями 225 - 229 Кодексу адміністративного судочинства України для зміни чи скасування судових рішень.

Судами встановлено, що 22.12.2003 року Бориспільська районна державна адміністрація Київської області прийняла розпорядження № 869, яким затвердила технічну документацію по складанню державного акта на право власності на земельну ділянку для садівництва гр. ОСОБА_2 в Садівницькому товаристві «Стятище-2» в адмінмежах Гнідинської сільської ради.

ОСОБА_2 на підставі розпорядження № 869 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку від 25.12.2003 року КВ №088169, відповідно до якого є власником земельної ділянки площею 0,100 г, яка розташована в Київській області Бориспільського району Гнідинської сільської ради, з цільовим призначенням - для садівництва.

Вказаний Державний акт на право власності був зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 685.

З матеріалів справи вбачається, що у лютому 2000 року Гнідинська сільська рада за результатами розгляду технічної документації по складанню Державного акту на право власності постійного користування землею Державного підприємства заводу «Арсенал» для бази відпочинку «Радуга»в межах Гнідинської сільської ради прийняла Рішення від 25.02.2000 року № 36-ІХ-ХХІІІ, яким затвердила вказану технічну документацію на земельну ділянку загальною площею 6,7 га.

Відповідно до Державного акту на право постійного користування землею від 27.03.2000 року серії І-КВ № 002718, Державному підприємству завод «Арсенал» надається у постійне користування 6,7 га землі в межах згідно з планом землекористування, з цільовим призначенням - для бази відпочинку, та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 25/345.

Згідно із статтею 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до статті 118 Земельного кодексу України, Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення.

Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органом архітектури та подається на розгляд відповідної місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Рішенням Конституційного суду України № 7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року у справі № 1-9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Конституційний Суд України зазначає, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини, їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними та фізичними особами. Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є гарантією стабільності суспільних відносин між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Судом встановлено, що розпорядження від 22.12.2003 № 869 «Про затвердження технічної документації по складанню державного акта на право власності на земельну ділянку для садівництва ОСОБА_2 в садівницькому товаристві «Стятище-2» в адмінмежах Гнідинської сільської ради» відповідає вищезазначеним вимогам. Оскільки при прийнятті вказаного розпорядження не порушено порядок його прийняття, а правомірність такого рішення ґрунтується на технічній документації та проектах із землеустрою, які складено у відповідності до нормативно-правових актів.

Оскільки, ОСОБА_2 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку від 25.12.2003 КВ №088169 на підставі розпорядження від 22.12.2003 № 869 «Про затвердження технічної документації по складанню державного акта на право власності на земельну ділянку для садівництва ОСОБА_2 в садівницькому товаристві «Стятище-2» в адмінмежах Гнідинської сільської ради», тому оспорюване розпорядження адміністрації є актом одноразового застосування і вичерпало свою дію з моменту отримання ОСОБА_2 Державного акту про право власності на земельну ділянку, що в свою чергу, за умови скасування такого, позбавляє останню право власності на земельну ділянку.

Крім того, Державним підприємством завод «Арсенал» до матеріалів справи не було надано технічну документацію по виготовленню Державного акту на право постійного користування землею від 27.03.2000 серії І-КВ №002718, а також не надано доказів того, що останній у порядку, передбаченому Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів №376 від 18.05.2010, відновив межі землекористування.

Враховуючи відсутність у Державного підприємства завод «Арсенал» встановлених (відновлених) меж землекористування в натурі (на місцевості), наявність по проекту землеустрою земельної ділянки ОСОБА_2 позитивних висновків щодо розміщення даної земельної ділянки на землях в Садівницькому товаристві «Стятище-2» в адмінмежах Гнідинської сільської ради, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов вірного висновку відмовивши в задоволенні позову.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій, є законними і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки судів щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державного підприємства заводу «Арсенал» - залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 19.07.2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2014 року у справі за позовом Державного підприємства заводу «Арсенал» до Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, третя особа - ОСОБА_2, про скасування розпорядження та державного акта на право власності на земельну ділянку - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.Є. Донець

А.О. Логвиненко

В.Ф. Мороз