Справа № 804/2937/13-а
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2015 року м. Київ К/800/46491/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Вербицької О.В.

суддів: Маринчак Н.Є.

Муравйова О.В.

за участю секретаря: Іванова Д.О.

представників:

позивача: Наконечна Т.М.

відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.05.2013 р.

та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2014 р.

у справі № 804/2937/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СИНТЕЗ»

до Дніпропетровської міжрайонної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СИНТЕЗ» (далі - позивач, ТОВ «СИНТЕЗ») звернулось до суду з позовом до Дніпропетровської міжрайонної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби (далі - відповідач, Дніпропетровська МДПІ) про скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.05.2013 р. позов задоволено. Скасовано податкові повідомлення-рішення Дніпропетровської МДПІ № від 21.09.2012 р., № від 21.09.2012 р. та № від 21.09.2012 р.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2014 р. постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.05.2013 р. скасовано. Прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково. Скасовано податкове повідомлення-рішення № від 21.09.2012р. Дніпропетровської МДПІ в частині нарахування суми 63 434,06 грн. Скасовано податкове повідомлення-рішення № від 21.09.2012 р. Дніпропетровської МДПІ в частині нарахування суми 1 179 980,81 грн. Скасовано податкове повідомлення-рішення № від 21.09.2012 р. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Дніпропетровська ОДПІ, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.05.2013 р. та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2014 р. в частині задоволених позовних вимог і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

У письмовому запереченні на касаційну скаргу ТОВ «СИНТЕЗ», посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2014 р. - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника позивача, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку щодо наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Дніпропетровською МДПІ проведено планову виїзну перевірку ТОВ «СИНТЕЗ» з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.11 р. по 30.06.12 р., за результатами якої складено акт від 10.09.2012 року № 409/222/34195668.

В акті перевірки зазначено порушення позивачем: п.п.4.1.6 п.4.1 ст.4, п.5.1., пп.5.3.9 п.5.3 ст.5, п.п.11.3.1 п.11.3 ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»; п.п.135.5.4 п.135.5 ст.135, п.137.4 ст.137, п.138.2, п.138.4 ст.138 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток всього у сумі 1127536 грн.; п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, пп. 192.1.1. п.192.1 ст.192, п.198.2, п.198.6 ст.198, п.201.12 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано ПДВ всього на загальну суму 328277 грн., та зменшено залишок від'ємного значення ПДВ на загальну суму 163113 грн.

На підставі акта перевірки податковим органом прийнято: податкове повідомлення-рішення № від 21.09.2012р., яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 163113 грн.; податкове повідомлення-рішення № від 21.09.2012р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватного підприємства у розмірі 1196851 грн.; податкове повідомлення-рішення № від 21.09.2012р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) у розмірі 418756 грн.

Суд апеляційної інстанції визнав частково необґрунтованими такі висновки податкового органу, з чим погоджується суд касаційної інстанції, з огляду на наступне.

У відповідності до пункту 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У відповідності до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

За змістом частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем здійснювалися господарські операції з ТД «Тіара», ТОВ «Інтерсервіс-Постач», ТОВ «Ілтеріс», ПП «Ікспіріенс», ТОВ «ВКФ «Плутон-Трейд», ТОВ «Техпромінвестторг», ТОВ «Ривс», ТОВ «Феріт-Д», ТОВ «Дніпроспеціндустрія ЛТД», ТОВ «Компанія «Софтранс», ТОВ «Софтпорт».

За результатами господарських операцій між позивачем та контрагентами були належним чином складені первинні документи: видаткові накладі, податкові накладні, акти приймання - передачі тощо.

Отже, позивачем реально здійснені та фактично виконані господарські операції по взаємовідносинах з його контрагентами, що підтверджено належним чином складеними первинними документами.

Таким чином, саме за вищевказаних обставин справи, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується колегія суддів касаційної інстанції, щодо часткової обґрунтованості заявлених позивачем вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, правова оцінка обставин у справі дана вірно.

В частині відмови в задоволенні позову ТОВ «СИНТЕЗ» сторони рішення суду апеляційної інстанції не оскаржують.

За таких обставин, касаційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2014 р. залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 210, 214-215, 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ :

1.Касаційну скаргу Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

2.Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2014 р. залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька
Судді Н.Є. Маринчак
О.В. Муравйов