Справа № П/811/2607/14
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2015-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

21 січня 2015 рокусправа № П/811/2607/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Чабаненко С.В. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2014 року у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства «Теплокомуненерго» Олександрійської міської ради до Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень - рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Теплокомуненерго» Олександрійської міської ради (далі - позивач або КП «Теплокомуненерго») звернулося з адміністративним позовом до Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області (далі - відповідач або Олександрійська ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області), в якому просило визнати незаконним та скасувати податкові повідомлення - рішення від 07.07.2014 року № та № .

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2014 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Олександрійської ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області від 07.07.2014 року № та № .

Вирішено питання про судові витрати по справі.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 196 та ст. 41 КАС України не перешкоджає розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача щодо документального підтвердження господарських відносин із ТОВ "Венера Трейд" (код 38448837) за березень-квітень 2013 року, ТОВ "Абба Буд Сервіс" (код 38676920) за листопад 2013 року, за результатами якої складено акт № 246/2200/00185330 від 23.06.2014 р. (а.с.10-29).

На даний акт позивачем подано письмове заперечення від 26.06.2014 року за № 583, яке згідно листа № 3197/10/22-00-43 від 02.07.2014 року залишено відповідачем без задоволення (а.с.30-33).

Згідно висновків акту, перевіркою встановлено порушення:

1. п.п.198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкові зобов'язання з податку на додану вартість всього в сумі 68 408,91 грн., в т.ч.:

- за березень 2013 року в сумі 33 645,08 грн. та за квітень 2013 року в сумі 31 563,83 грн. внаслідок віднесення до податкового кредиту суми з придбанням труб у ТОВ "Венера Трейд" за правочином, по якому відсутня реальність вчинення операцій;

- за листопад 2013 року в сумі 3 200 грн. внаслідок віднесення до податкового кредиту суми ПДВ від ТОВ "Абба Буд Сервіс" (код 38676920) з попередньої оплати за вугілля антрацит, поставка якого не відбулася і відсутній факт його використання в господарській діяльності;

2. п.п.138.1, 138.2, 138.8 ст.138 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2013 рік всього в сумі 48 115,58 грн. внаслідок завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкту оподаткування з податку на прибуток за 2013 рік в сумі 253 239,90 грн. за рахунок прибуткування труб за правочином ТОВ "Венера Трейд", по якому відсутня реальність вчинення операцій.

На підставі акту перевірки відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 07.07.2014 року:

- № , яким позивачу було збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 102 613,37 грн., у тому числі 68 408,91 грн. основного платежу та 34 204,46 грн. - штрафних (фінансових) санкцій (а.с.46);

- № , яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 253 240 грн. (а.с.47).

Щодо збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 102 613,37 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Перевіркою встановлено, що позивачем завищено податковий кредит з податку на додану вартість в сумі 65 208,91 грн., в тому числі: за березень 2013 року в сумі 33 645,08 грн. та за квітень 2013 року в сумі 31 563,83 грн., внаслідок віднесення до податкового кредиту суми ПДВ від придбаних у ТОВ "Венера Трейд" (код 38448837) труб за правочином, по якому відсутня реальність вчинення операцій. Дані висновки ґрунтуються на тому, що звіркою, проведеною ДПІ у Печерському районі м. Києва ГУ Міндоходів у Київській області, документально не було підтверджено жодним первинним документом фінансово-господарські відносини ТОВ "Венера Трейд" з контрагентами-постачальниками за березень-квітень 2013 року.

Також, на думку перевіряючих, позивачем було завищено податковий кредит з ПДВ в сумі 3 200 грн. , в т.ч.: за листопад 2013 р. в сумі 3 200 грн. за рахунок віднесення до податкового кредиту суми ПДВ по господарській операції з ТОВ "Абба Буд Сервіс", яка теж мала нікчемний правочин. Зокрема, актом ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області від 25.02.2014 р. № 456/04-65-22-03/38676920, на думку відповідача, було доведено, що ТОВ "Абба Буд Сервіс" отримано вугілля АС від ТОВ "Біатек" за нікчемним правочином, а тому господарська операція між позивачем та ТОВ "Абба Буд Сервіс" також є нікчемною.

Таким чином, відповідач дійшов до висновку, що позивачем в порушення вимог п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України занижено податкові зобов'язання з податку на додану вартість всього в сумі 68 408,91 грн., в т.ч.: за березень 2013 року в сумі 33 645,08 грн.; за квітень 2013 року в сумі 31 563,83 грн.; за листопад 2013 року в сумі 3 200,00 грн..

Згідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.99 №996-XIV (надалі - Закон №996-XIV) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку, зокрема, з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що для віднесення платником податку до податкового кредиту суми податку на додану вартість необхідно, зокрема, підтвердити відповідними бухгалтерськими документами факти отримання товару та його оплати, а також наявність мети отримання товару, пов'язаної із подальшим використанням отриманих товарів в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому, згідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Отже, підприємство не має права на податковий кредит у разі відсутності податкової накладної чи митної декларації, що позбавляє платника податку права на включення до податкового кредиту сплачених (нарахованих сум податків у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг).

У відповідності до вимог п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктами 201.1, 201.4, 201.6 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що

платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України); ї) номер та дата митної декларації, за якою було здійснено митне оформлення товару, ввезеного на митну територію України.

Податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Відповідно до п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст.183 цього Кодексу.

Встановлено, що між позивачем (Покупець) і ТОВ "Венера Трейд" (Постачальник) укладено договір № 113-1 від 11.03.2013 року, згідно якого Постачальник зобов'язувався передати у встановлений строк у власність Покупця товар - труби сталеві водопровідні різних діаметрів (труба стальна електрозварювальна водогазопровідна ГОСТ 3262-75, труба сталева безшовна гарячекатана ГОСТ 8732-78) в асортименті, кількості та за цінами, відповідно до цього договору, а Покупець зобов'язувався прийняти цей товар та платити його (а.с.53-54).

Виконання умов даного Договору підтверджено: видатковими накладними (а.с.56, 60-62), договором підряду та товарно-транспортними накладними (а.с.55, 57, 63), подорожніми листами (а.с.58, 65), актами наданих послуг (а.с.59, 64), платіжними дорученнями (а.с.66-69) та картками складського обліку матеріалів (а.с.117-128).

В березні 2013 року ТОВ "Венера Трейд" виписано позивачу податкові накладні: від 14.03.13 р. № 93 на загальну суму 59 854,50 грн., в т.ч. ПДВ 9 975,75 грн. (а.с.70), від 14.03.13р. № 92 на загальну суму 67 200 грн., в т.ч. ПДВ - 11 200 грн. (а.с.72), від 14.03.13 р. №91 на загальну суму 74 816 грн., в т.ч. ПДВ 12 469,33 грн. (а.с.73), що були включені до реєстру виданих та отриманих податкових накладних за березень 2013 року (а.с.91-100).

В квітні 2013 р. ТОВ "Венера Трейд" виписано позивачу податкову накладну від 15.04.13 р. № 86 на загальну суму 189 383 грн., в т.ч. ПДВ - 31 563,83 грн. (а.с.71), яка включена до реєстру виданих та отриманих податкових накладних за квітень 2013 року (а.с.101-109).

Слід також зазначити, що в ході перевірки позивача перевіряючими підтверджено факт

того, що стан розрахунків між позивачем і ТОВ "Венера Трейд" за труби проведений в повному обсязі. Частина отриманих труб позивачем використана в господарській діяльності, а частина - в залишку на складі. Труби використані в господарській діяльності при проведенні ремонтних робіт теплових мереж. Списання труб проведено актами, які складаються щомісяця в розрізі виробничих ділянок.

Крім того, слід зазначити, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2013 року у справі № 820/9646/13-а було визнано протиправними дії ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві щодо проведення зустрічної звірки ТОВ "Венера Трейд", за результатами якої складено акт від 25.07.2013 року №524/26-55-22-02/38448837 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Венера Трейд" (код за ) щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період діяльності: січень, квітень, травень 2013 року" (а.с.38-45), на який посилається відповідач в ході перевірки позивача.

Відтак, висновки відповідача щодо заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість всього в сумі 65 208,91 грн., в т.ч.: за березень 2013 р. в сумі 33 645,08 грн.; за квітень 2013 р. в сумі 31 563,83 грн., є безпідставними.

07.11.2013 року між позивачем (Покупець) та ТОВ "Абба Буд Сервіс" (Постачальник) укладено договір №30, згідно якого Постачальник зобов'язувався передати у встановлений строк у власність Покупця товар - вугілля антрацит (АС - 8) в кількості та за цінами, відповідно до цього договору, а Покупець зобов'язувався прийняти цей товар та оплатити його (а.с.48-50).

Відповідно до п. 6.1. Договору, загальна вартість товару складає 67 200 грн., у т.ч. ПДВ.

При цьому, у відповідності до п. 6.3 Договору, Покупець здійснює 100% предоплату товару Постачальнику на підставі замовлення.

Встановлено, що на виконання умов даного Договору позивачем перераховано на поточний рахунок ТОВ "Абба Буд Сервіс" 19 200 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1241 від 08.11.2013 року (а.с.51).

На отриману передоплату ТОВ "Абба Буд Сервіс" було виписано позивачу податкову накладну №5 від 08.11.2013 року на загальну суму 19 200 грн., в т.ч. ПДВ - 3 200 грн. (а.с.52). Суму ПДВ в розмірі 3 200 грн. було віднесено до складу податкового кредиту за листопад 2013 року.

Проте, в подальшому ТОВ "Абба Буд Сервіс" не виконало своїх зобов'язань за Договором №30 від 07.11.2013 р., а саме не здійснило поставку вугілля, у зв'язку з чим, позивач звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про зобов'язання ТОВ "Абба Буд Сервіс" здійснити поставку вугілля на суму 19 200 грн. та стягнення пені у сумі 660,48 грн..

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 24 березня 2014 року у справі №904/991/14 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ТОВ "Абба Буд Сервіс" на користь КП "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради 19200 грн. основного боргу та 1770,35 грн. судового збору, про що видано наказ (а.с.34-37).

На думку відповідача, позивач повинен був самостійно відкоригувати податковий кредит на суму 3 200 грн. в бік зменшення від придбання вугілля антрацит, поставка якого не відбулась і відсутній факт його використання в господарській діяльності. Однак, відповідачем не враховано наступне.

Згідно п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.192.1 ст.192 Податкового кодексу України якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню.

З огляду на вказану норму вбачається, що однією із підстав коригування суми податкових зобов'язань та податкового кредиту є саме повернення постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг. Водночас, відповідачем не надано доказів того, що на дату винесення спірного податкового повідомлення-рішення № від 07.07.2014 року постачальником ТОВ "Абба Буд Сервіс" було повернуто позивачу суму попередньої оплати за вугілля у розмірі 19 200 грн., в т.ч. ПДВ - 3 200 грн..

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про спростування доводів відповідача щодо заниження позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість за листопад 2013 року в сумі 3 200 грн. внаслідок віднесення до податкового кредиту суми ПДВ від ТОВ "Абба Буд Сервіс" з попередньої оплати за вугілля антрацит, поставка якого не відбулася.

Також, суд першої інстанції вірно не погодився з відповідачем, що правочини, укладені між позивачем і ТОВ "Венера Трейд", ТОВ "Абба Буд Сервіс", не були спрямовані на реальне настання правових наслідків.

Станом на час проведення господарських операцій між позивачем і ТОВ "Венера Трейд", ТОВ "Абба Буд Сервіс", дані юридичні особи були зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, були платниками податку на додану вартість, що не спростовано відповідачем.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договори, укладені позивачем є дійсними та не були оскаржені в судовому порядку, таким чином вони є такими, на підставі яких виникли права і обов'язки сторін даних угод.

Згідно ч. 1 ст. 234 Цивільного кодексу України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Такий правочин визнається судом недійсним.

У відповідності до статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Нікчемні правочини характеризуються таким ознаками як спрямованість на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина або знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Наслідки вчинення правочину, що порушує публічний порядок, визначаються загальними правилами.

Акт перевірки не містить жодних посилань на наявність ознак, які передбачені ч.1 ст.228 ЦК України. До того ж, даний акт перевірки позивача ґрунтується лише на відомостях з актів перевірок контрагентів позивача.

Крім того, самостійно визначений платником податку податковий кредит вважається сформованими правомірно, доки контролюючим органом в установленому порядку не буде доведено факту невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження недотримання сторонами в момент укладення договорів вимог, встановлених частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України, що є підставою для визнання правочинів недійсними.

Згідно ст. 216 ЦК України до моменту визнання правочину недійсним або нікчемним правові наслідки, а саме те, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю - не настають.

До того ж, відповідно до ч.1 ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Головною підставою вважати правочин нікчемним являється його недійсність, встановлена законом. Саме законом, а не актами перевірок, які б факти в цьому акті не були відображені. Вказані ж в акті перевірки висновки є суто суб'єктивною думкою державного ревізора-інспектора, оскільки були зроблені за відсутності інформації, яка надається в передбаченому законодавством порядку.

Таким чином, навіть за наявності ознак нікчемності правочину, податкові органи мають право лише звертатися до суду, у тому числі подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюванних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов'язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами.

У зв'язку з цим слід зазначити, що одним з основних функцій контролюючих органів є здійснення контролю за своєчасністю подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків, зборів, платежів. Жодним законом не передбачено право контролюючого органу (податкової інспекції) самостійно, в позасудовому порядку, визнавати нікчемними правочини і дані, вказані платником податків в податкових деклараціях.

Вказані висновки підтверджуються і ст.ст.19-1, 20 Податкового кодексу України, відповідно до яких контролюючим органам не надано повноважень щодо визнання тих чи інших угод (правочинів) недійсними та/або нікчемними.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Недійсність правочинів між позивачем та контрагентом не визнана в судовому порядку, у зв'язку з чим, факти, викладені в акті перевірки, не можуть бути належними доказами наявності порушень позивачем вимог ст.ст.203, 215, 216, 228 ЦК України відносно того, що укладені позивачем за перевіряємий період правочини із ТОВ "Венера Трейд" та ТОВ "Абба Буд Сервіс" не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, та є підставою для визнання таких правочинів недійсними.

Податковий орган не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускали його контрагенти, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даними суб'єктами господарювання було одержання позивачем податкової вигоди. Також відповідачем не наведено доказів, що свідчили б, що договори, сторонами яких є позивач та ТОВ "Венера Трейд", ТОВ "Абба Буд Сервіс" укладені з метою, що завідомо суперечить інтересам держави, в тому числі, в частині ухилення від сплати податків в передбаченому законодавством обсязі та отримання незаконної податкової вигоди. Крім того, відповідачем не доведено, що дані юридичні особи були створені з відома або за участі позивача, з метою ухилення від оподаткування, порушення економічних інтересів держави щодо несплати встановлених законом податків.

До того ж, за правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України № 21-47а10 від 31 січня 2011 року, чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншими суб'єктами господарювання, зокрема, тими, які не були постачальниками товарів (послуг), на вартість яких нарахований ПДВ, що включений платником податку до податкового кредиту.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 07.07.2014 року є протиправним.

Щодо зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 253 240 грн., колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Перевіркою встановлено, що на порушення п.138.1, п.138.2, п.138.8 ст.138 Податкового кодексу України позивачем було занижено податок на прибуток за 2013 рік всього в сумі 48 115,58 грн. внаслідок завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкту оподаткування з податку на прибуток за 2013 рік в сумі 253 239,90 грн. за рахунок оприбуткування труб за правочином ТОВ "Венера Трейд", по якому відсутня реальність вчинення операцій.

Згідно п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України під витратами розуміється сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

У відповідності до п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарською діяльністю є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно вимог п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України витрати, котрі враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно пункту 138.4 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загально виробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому

визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу (п.138.6 ст.138 Податкового кодексу України).

Собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Перелік таких витрат наведено в п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України.

При цьому, не враховуються при визначенні оподатковуваного прибутку витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України).

Тобто, з огляду на вищевказане, платник податків має право віднести будь-які витрати до складу витрат за умови їх здійснення в межах своєї господарської діяльності, документального підтвердження відповідних витрат шляхом оформлення первинних документів відповідно до вимог чинного законодавства.

Основним видом діяльності позивача є постачання пари та гарячої води, що підтверджено довідкою АБ №358952 з ЄДРПОУ (а.с.7). При цьому, судом встановлено, що фінансово-господарські правовідносини між позивачем та ТОВ "Венера Трейд" мали реальний характер, позивачем по бухгалтерському та податковому обліку відображено придбання труб сталевих водопровідних різних діаметрів (труба стальна електрозварювальна водогазопровідна ГОСТ 3262-75, труба сталева безшовна гарячекатана ГОСТ 8732-78).

Самим відповідачем, в ході перевірки, було підтверджено факт того, що стан розрахунків між позивачем та ТОВ "Венера Трейд" за труби проведений в повному обсязі. Частина отриманих труб позивачем використана в господарській діяльності, а частина - в залишку на складі. Труби використані в господарській діяльності при проведенні ремонтних робіт теплових мереж. Списання труб проведено актами, які складаються щомісяця в розрізі виробничих ділянок

З огляду на викладене, висновки відповідача в частині заниження податку на прибуток за 2013 рік всього в сумі 48 115,58 грн. внаслідок завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкту оподаткування з податку на прибуток за 2013 рік в сумі 253 239,90 грн. спростовуються, а тому податкове повідомлення-рішення від 07.07.2014 року № теж є протиправним.

Відповідно до ч. 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2014 року у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства «Теплокомуненерго» Олександрійської міської ради до Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень - рішень - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: А.В. Шлай