Справа № 872/10979/13
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

03 лютого 2015 рокусправа № 804/6637/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Олефіренко Н.А.

суддів: Ясенової Т.І. Суховарова А.В.

за участю секретаря судового засідання: Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 червня 2013 року

по справі № 804/6637/13-а за адміністративним позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нефтек Оіл»

про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

ВСТАНОВИВ:

Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося з адміністративним позовом до суду в якому просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нефтек Оіл» адміністративно-господарські санкції та пені у розмірі 155 937,14 грн.

В обґрунтування позову посилається на те, що в порушення вимог статей 19, 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" відповідачем не виконано норматив робочих місць з працевлаштування інвалідів у кількості 7 осіб, у зв'язку з чим за 7 робочих місць відповідач до 16.04.2013 року повинен був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 155 905,96 грн. За порушення термінів сплати вказаної суми позивачем була нарахована пеня в розмірі 31,18 грн. Таким чином, загальна сума боргу відповідача складає 155 937,14 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 червня 2013 року у задоволені позову було відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, та винести нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачем було порушено вимоги статей 19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», а саме не сплачено в добровільному порядку адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативів з працевлаштування на підприємстві визначеної законом кількості інвалідів за 2012 рік.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ТОВ «Нефтек Оіл» просить відмовити у її задоволенні та залишити без змін постанову суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, а тому відповідно до ст. 41 КАС України фіксування судового засідання не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на виконання вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» відповідачем було подано позивачу Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2012 рік (форма № 10-ПІ). У вказаному звіті відповідач зазначив, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 267 особи, згідно ст.19 Закону кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів в 2012 році визначена -11 осіб. Кількість інвалідів, що працювали на підприємстві відповідача у 2012 році, становить 4 особа. Тобто відповідачем у 2012 році не виконаний норматив працевлаштування інвалідів у кількості 7 осіб.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб -у кількості одного робочого місця.

Положенням про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1434 від 26.09.2002 (що діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що Фонд соціального захисту інвалідів відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль за виконанням підприємствами нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та сплатою ними адміністративно-господарських санкцій і пені, а також відповідно до п. п. 3 п. 5 Положення має право проводити перевірку підприємств щодо реєстрації, подання ними звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та сплати адміністративно-господарських санкцій і пені.

Згідно зі ст. 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Обов'язок підприємства з створення робочих місць для інвалідів, інформування підприємством уповноважених органів щодо наявності на підприємстві робочих місць для працевлаштування осіб, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, не супроводжується обов'язком підприємства займатись пошуком інвалідів для їх працевлаштування на створених робочих місцях для працівників-інвалідів на підприємстві, а створення робочих місць і введення їх в дію має відбуватись з урахуванням стану здоров'я, здібностей і професійних навичок інвалідів, забезпечення прав яких на працевлаштування та на оплачувану роботу здійснюється, відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», в редакції закону від 23.02.2006 р., шляхом безпосереднього звернення інвалідів до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Матеріалами справи встановлено та підтверджено письмовими доказами, відповідач наказом по підприємству №2-к від 03.01.2012 року здійснив заходи щодо створення робочих місць для інвалідів.

Крім того, на протязі 2012 року відповідач подавав до Жовтневого районного фонду зайнятості звіти про наявність вільних робочих місць за формою 3-ПН, в яких були заявлені вакантні посади для працівників, яким встановлено інвалідність. Звіти за формою державної статистичної звітності №3-ПН містять вичерпну інформацію про наявність на підприємстві вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів протягом звітного періоду. Безпосередньо центром зайнятості до відповідача жодного інваліда для працевлаштування у 2012 році направлено не було.

Також, відповідач направляв звіт за формою 10-ПІ до Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, та листи №51 від 15.02.2012 р., №98 від 02.04.2012 р., №358 від 19.10.2012 р. № 418 від 20.12.2012 р. про створення робочих місць для інвалідів з пропозицією направлення інвалідів для працевлаштування. Відповідач додатково інформував листами №50 від 15.02.2012 р., №99 від 02.04.2012 р., №357 від 19.10.2012 р., № 417 від 20.12.2012 р. Жовтневий районний фонд зайнятості про створення робочих місць для інвалідів та просив направити інвалідів для працевлаштування.

Окрім того, відповідач розміщував в засобах масової інформації оголошення про працевлаштування інвалідів на своєму підприємстві.

Виходячи з аналізу положень Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» колегія суддів приходить до висновку, що створення робочих місць для інвалідів та їх працевлаштування не є тотожними поняттями. Оскільки відповідачем виконані вимоги, покладені на нього розділом IV Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», а чинне законодавство не зобов'язує підприємство самостійно займатися пошуком та працевлаштуванням інвалідів, в діях підприємства не вбачається вини щодо незабезпечення працевлаштування інвалідів у 2012 році.

Відтак, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки вина відповідача у невиконанні нормативу з працевлаштування інвалідів у 2012 році відсутня, тому і застосування адміністративно - господарських санкцій до відповідача є безпідставним.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 червня 2013 року по справі № 804/6637/13-а - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили після її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали виготовлено 03 лютого 2015 року.

Головуючий: Н.А. Олефіренко

Суддя: Т.І. Ясенова

Суддя: А.В. Суховаров