Справа № 820/19082/14
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2015-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

28 січня 2015 р. № 820/19082/14

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Зінченко А.В.,

суддів - Рубан В.В., Спірідонова М.О.

При секретарі - Алавердян Е.А.

За участі:

Представника позивачів - ОСОБА_1

Представника відповідачів - Блудової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Міністерства внутрішніх справ України Департамента фінасових ресурсів та економіки про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України Департамента фінансових ресурсів та економіки, в якому просив суд визнати протиправним відмову відповідача у проведенні розрахунку грошового забезпечення позивача за період перебування на посаді заступника начальника відділу внутрішньої безпеки в м. Севастополі з 03.03.2014 р. по 11.04.2014 р.; проведенні розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні; зобов'язати відповідача здійснити розрахунок грошового забезпечення позивача за період перебування на посаді заступника начальника відділу внутрішньої безпеки в м. Севастополі з 03.03.2014 р. по 11.04.2014 р.; зобов'язати відповідача здійснити розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні та зобов'язати відповідача сплатити ОСОБА_3 грошове забезпечення за період перебування на посаді заступника начальника відділу внутрішньої безпеки в м. Севастополі з 03.03.2014 р. по 11.04.2014 р. та одноразову грошову допомогу при звільненні на пенсію.

Свій позов позивач обґрунтував тим, що згідно наказу МВС України від 10.04.2014 року №558 о/с його, підполковника міліції ОСОБА_3 (М-057714), заступника начальника відділу внутрішньої безпеки в м. Севастополі (підпорядкованого Департаменту внутрішньої безпеки), з 11 квітня 2014 року - звільнено з органів внутрішніх справ України у запас Збройних Сил за п. 64 «Ж» (за власним бажанням), за вислугу років.

Позивач вважає, що на теперішній час МВС України не проведено розрахунку та виплати заробітної платні (грошового забезпечення) за період з 03.03.2014 року до 11.04.2014 року та одноразової грошової допомоги при звільненні.

Також позивач вказав, що він, підполковник міліції ОСОБА_3 до 31.01.2014 року займав посаду старшого оперуповноваженого в ОВС УВБ в Харківській області ДВБ МВС України.

31.01.2014 року наказом № 64 о/с МВС України призначений на посаду заступника начальника ВВБ в м. Севастополі ДВБ МВС України, де проходив службу до 03.03.2014 року.

Відповідно до відпускного посвідчення від 03.03.2014 № 2/2014 з дозволу керівництва у період з 03.03.2014 до 19.04.2014 знаходився у чергової відпустці з виїздом до м. Харкова. А з 04.03.2014 по дійсний час, у зв'язку з відмовою проходження подальшої служби в складі МВС РФ, знаходився в м. Харкові.

Під час знаходження у відпустці надав рапорт від 07.04.2014р. на звільнення з ОВС на пенсію (за власним бажанням), який згідно супровідного листа від 07.04.2014 за № 18/21-808 УВБ в Харківській області ДВБ МВС України був направлений на адресу ДВБ МВС України.

Згідно наказу МВС України від 10.04.2014 № 558 о/с його, підполковника міліції ОСОБА_3 (М-057714), заступника начальника відділу внутрішньої безпеки в м. Севастополі (підпорядкованого Департаменту внутрішньої безпеки), з 11 квітня 2014 - звільнено з органів внутрішніх справ України у запас Збройних Сил за п. 64 «Ж»(за власним бажанням), установивши щомісячну премію за квітень 2014 року в розмірі 1496,65 грн.

Вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні, для виплати надбавки за вислугу років та одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, складає 23 роки 04 місяці 00 днів, у пільговому обчисленні, для призначення пенсії - ЗО років 09 місяців 21 день.

Грошове забезпечення (заробітна платня) з 03 березня 2014 по 11 квітня 2014 йому не нараховувалось та не було сплачено.

Звернувшись до Міністра Внутрішніх Справ України, ОСОБА_4, з листом від 22.05.2014року, стосовно нарахування одноразової грошової допомоги при звільнені, отримав наступну відповідь щодо ЗУ від 06.05.2014 №1241- VII «Про внесення змін до деяких законів України щодо виплати одноразової грошової допомоги»: "Одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, не виплачується військовослужбовцям, які станом на 16 березня 2014 року проходили службу на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя і в установленому порядку не продовжили її проходження за межами тимчасово окупованої території України".

Зазначена мотивація не відповідає закону.

Так, після 16 березня 2014 р. позивач продовжив проходження служби в МВС України за межами АРК Крим. Це підтверджується наступним.

03.03.2014 р. він вибув у відпустку до м. Харкова, що офіційно зазначено у наказі МВС України про відпустку. З цієї дати і до дня подання даного позову жодного разу на території АР Крим він не прибував.

З 13.03.2014 року по 10.04.2014 року, в період знаходження у відпустці, позивач був поміщений на стаціонарне лікування до Інституту неврології, психіатрії і наркології НАМН України в м. Харкові.

10.04.2014 р. наказом МВС України № 558 позивач був звільнений з органів внутрішніх справ України.

Станом на 16 березня він не проходив службу, оскільки був звільнений з органів МВС до моменту окупації Кримської АР.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, обґрунтувавши це тим, що дії відповідача відносно позивача правомірні, відповідають вимогам чинного законодавства, а тому просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Суд вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що 31.01.2014 р. наказом МВС України № 64 о/с ОСОБА_3 призначений для походження служби в УМВС в м. Севастополь на посаді заступника начальника відділу внутрішньої безпеки.

11.04.2014 наказом МВС України від 10.04.2014 № 558 о/с ОСОБА_3 звільнений з органів внутрішніх справ України за п.64 «Ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України у запас Збройних Сил - за власним бажанням.

Тобто у період з 31.01.20014 до 11.04.2014 ОСОБА_3 вважався таким, що проходив службу в УМВС м. Севастополь.

Розпорядженням МВС України від 17.01.2007 № 41 передбачено, що грошове забезпечення працівників служби внутрішньої безпеки МВС України здійснюється саме територіальними органами внутрішніх справ, де проходять службу ці працівники.

Відповідно до п. 1.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 31.12.2007 № 499, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за № 205/14896, грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Нарахування і виплата грошового забезпечення ОСОБА_3 здійснювалося саме в УМВС в м. Севастополь.

Відповідно до ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців України на теперішній час юридична особа - Управління Міністерства внутрішніх справ України місті Севастополі не ліквідовано.

Таким чином, вимога позивача про визнання протиправності відмови МВС України у проведенні розрахунку грошового забезпечення у період з 03.03.2014 до 11.04.2014 саме ним є безпідставною.

Щодо вимоги позивача зобов'язання МВС України нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні, виходячи з того, що 6 травня 2014 року за № 1241-VII прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо виплати одноразової грошової допомоги», яким ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», що регулює виплату одноразової допомоги при звільненні, доповнено частиною восьмою, якою передбачено, що умови виплати одноразової грошової допомоги, зазначені у вказаній статті, не поширюються на осіб, які станом на 16 березня 2014 року проходили службу на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, крім осіб, які в установленому порядку продовжили службу за межами тимчасово окупованої території України.

Оскільки ОСОБА_3 станом на 16 березня вважався таким, що проходив службу в УМВС в м. Севастополь, та в подальшому не продовжив службу за межами тимчасово окупованої території України, написавши рапорт на звільнення, з урахуванням вищевказаної норми Закону він не має права на отримання одноразової грошової допомоги.

Вищенаведене свідчить про те, що МВС України діяло відповідно до діючого законодавства, порушень прав позивача допущено не було.

Суд зазначає, що частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами.

А згідно ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Вирішуючи спір, суд бере до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем надані суду усі необхідні докази правомірності своїх дій.

При зазначених обставинах, суд вважає позовні вимоги позивача не правомірними та такими, що не ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, не підтверджені матеріалами справи, а тому є такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 69-71, 94, 160 - 163, 167, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Харківський окружний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Міністерства внутрішніх справ України Департамента фінасових ресурсів та економіки про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня отримання копії постанови в повному обсязі апеляційної скарги.

Постанова в повному обсязі виготовлена 31 січня 2015 року.

Головуючий суддя А.В. Зінченко

Судді В.В. Рубан

М.О. Спірідонов