Справа № 2а-5/11
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 р. Справа № 64404/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Заверухи О.Б.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 22 березня 2011 року у справі позовом ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації м. Львова, третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про скасування розпорядження,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2008 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Залізничної районної адміністрації м. Львова в якому з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просила відмінити розпорядження відповідача № 40 «Про визнання розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 1354 від 23.12.2005 року таким, що втратило чинність» .

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 22 березня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що позивач самочинно провівши будівельні роботи по АДРЕСА_1 без погодження з Інспекцією держархбудконторолю Львівської міської Ради, не виконала розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської Ради № 1354 від 23.12.2005 року, в зв'язку з чим відповідачем обгрунтовано та в межах своєї компетенції було прийнято розпорядження № 40 від 24.01.2008 року «Про визнання Залізничної районної адміністрації 23.12.2005 року «Про затвердження висновку міжвідомчої комісії ОСОБА_1 таким, що втратило чинність».

Не погодившись з вищенаведеною постановою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову якою позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, оскільки суд першої інстанції порушив норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

За відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 07.07.2010 року N 2453-УІ), що є достатнім для розгляду даної справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10-11.12.2003 року, яке набрало законної сили, між співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проведений поділ житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 та встановлений порядок користування земельною ділянкою, а також зобов'язано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розробити проектні пропозиції по прибудовам до житлового будинку та погодити їх у встановленому порядку з відповідними органами.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 28.12.2005 року, яка набрала законної сили, роз'яснено рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10-11.12.2003 року.

Розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 1354 від 23.12.2005 року затверджено висновок міжвідомчої комісії ОСОБА_1, відповідно до якого позивачеві погоджено технічну можливість проведення реконструкції належних їй приміщень з розширенням за рахунок прибудови сходової клітки на два поверхи відповідно до проектних пропозицій.

24.01.2008 року Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради прийняла розпорядження № 40 «Про визнання розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 1354 від 23.12.2005 року таким, що втратило чинність».

Приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції прийшов до висновку про законність розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 40 від 21.01.2008 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на такі обставини.

Як слідує з матеріалів справи, розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської Ради № 1354 від 23.12.2005 року зобов'язано ОСОБА_1 звернутися до Управління земельних ресурсів Львівської міської Ради для вирішення питання приватизації земельної ділянки, отримати в управлінні архітектури і містобудування вихідні дані на проектування, на протязі трьох місяців з дня прийняття даного розпорядження розробити документацію на реконструкцію частини будинку і погодити її у встановленому порядку з управлінням архітектури і містобудування, отримати дозвіл на виконання будівельних робіт в міській інспекції Держархбудконтролю, зареєструвати такий в ЛКП «Сяйво», виконати роботи через ліцензовану будівельну організацію на протязі двох років з дня прийняття даного розпорядження, закінчене будівництво здати в експлуатацію у встановленому порядку.

На виконання зазначеного вище розпорядження, ОСОБА_1 звернулась з заявою до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Львівської міської ради про надання дозволу на виконання будівельних робіт з реконструкції будинку № 75 з розширенням за рахунок добудови на АДРЕСА_1.

Листом від 08.01.2008 року ОСОБА_1 повідомлено про неможливість технічно виконати реконструкцію будинку по АДРЕСА_1, з врахуванням вимог будівельних норм і правил щодо влаштування квартир згідно поданого проекту «НДІпроектреконструкція», відтак інспекцією відмовлено у наданні дозволу на виконання будівельних робіт згідно поданого проекту.

На підставі акту від 15.01.2008 року, складеного комісією Львівського комунального підприємства /ЛКП/ «Сяйво» та доповідної записки директора ЛКП «Сяйво» від 21.01.2008 року за № 2-35 на ім'я голови Залізничної районної адміністрації встановлений факт самочинного ведення будівельних робіт ОСОБА_1 по АДРЕСА_1.

Відтак, Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради прийняла розпорядження № 40 «Про визнання розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 1354 від 23.12.2005 року таким, що втратило чинність».

Колегія суддів вважає доводи апелянта щодо невідповідності даного розпорядження рішеннню Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 помилковими з огляду на наступне.

Як роз'яснив Конституційний Суд України в рішенні від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 у Справі № 1-9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В мотивувальній частині цього рішення вказується, що в законах України також передбачено право органів місцевого самоврядування скасовувати та змінювати свої рішення. Так, зокрема, за Законом України «Про планування і забудову територій» місцева рада затверджує містобудівну документацію та після погодження зі спеціально уповноваженим органом з питань містобудування та архітектури вносить до неї зміни своїм же рішенням (частини третя, четверта статті 10).

Також Конституційний Суд України вказав, що системний аналіз наведених в зазначеному рішенні положень Конституції і законів України дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавцем закріплюється право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов'язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб'єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну, доповнення чи скасування. Це узгоджується із правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у Рішенні від 3 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не визначено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше (абзац п'ятий пункту 3 мотивувальної частини вказаного Рішення).

Отже, Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування мають право приймати рішення, вносити до них зміни та скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, керуючись у своїй діяльності ними та актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Із змісту частини другої статті 144 Конституції України та частини десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку. Однак, як вважає Конституційний Суд України, це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт.

Водночас, Конституційний Суд України зазначив, що ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Так, в даному рішенні Конституційний Суд України зазначив, що орган місцевого самоврядування не може змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт лише після його фактичного виконання.

Однак позивач, помилково ототожнив поняття фактичного виконання рішення органу місцевого самоврядування та початку його виконання (часткового виконання).

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 на виконання розпорядження від 23.12.2005 року зверталась до інспекції архітектурно-будівельного контролю Львівської міської Ради про надання дозволу на виконання будівельних робіт, однак такий отриманий нею не був. Водночас, позивач здійснила самочинне ведення будівельних робіт.

Разом з тим, з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 не зверталась до управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин щодо надання у приватну власність земельної ділянки на АДРЕСА_1 (а.с.125).

Крім того, судом не здобуто, а позивачем не надано належних доказів того, що ОСОБА_1 було виконано розпорядженні в частині, що передбачені пп 3.2, 3.3,3.5 п.3 розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської Ради № 1354 від 23.12.2005 року

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_1 дане розпорядження не виконане.

Тому, з врахуванням наведених вище обставин та правових норм, колегія суддів дійшла висновку, що у Залізничної районної адміністрації Львівської міської Ради були законні підстави для скасування свого раніше прийнятого розпорядження, а оскаржуване розпорядження відповідача прийняте в межах його повноважень та з дотриманням вимог законодавства.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Залізничного районного суду м. Львова від 22 березня 2011 року у справі № 2-а-5/2011 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.Б. Заверуха

Судді: О.М. Гінда

В.В. Ніколін