Справа № 2а-70/06
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а-70/06
Головуючий у 1-й інстанції: Глушкова В.Ф.
Суддя-доповідач: Курко О. П.

03 лютого 2015 року

м. Вінниця
Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Курка О. П.
суддів: Білоуса О.В. Совгири Д. І.
за участю секретаря судового засідання: Швець А.І.
за участю:
позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Крижопільського районного суду Вінницької області від 27 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про перерахунок пенсії ,
В С Т А Н О В И В :
в 2006 році ОСОБА_1 звернувся до Крижопільського районного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про перерахунок пенсії як інваліду війни в Афганістані та стягнення заборгованості по пенсії.
Постановою Крижопільського районного суду від 03 липня 2006 року позовні вимоги задоволено повністю та зобов`язано Військовий комісаріат провести перерахунок раніше призначеної пенсії як інваліду війни в Афганістані ІІ групи та індексацію відповідно до встановленого ЗУ «Про державний бюджет» на відповідні роки в розмірі мінімальної пенсії за віком на 350% мінімальної пенсії за віком з 01.01.2001 року та після перерахунку виплатити заборгованість пенсії в повному обсязі з урахуванням інфляції.
Ухвалою Крижопільського районного суду від 25 вересня 2009 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2010 року, змінено сторону виконавчого провадження, порушеного на виконання зазначеної постанови суду, Вінницький обласний військовий комісаріат змінено на Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.
Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 28 вересня 2010 року скасовано постанову Крижопільського районного суду від 03 липня 2006 року та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Постановою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2012 року рішення апеляційного суду Вінницької області від 28 вересня 2010 року скасовано та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області: провести ОСОБА_1 перерахунок раніше призначеної пенсії як інваліду війни в Афганістані ІІ групи у розмірі 350% мінімальної пенсії за віком за період з 12 січня 2005 року по 31 грудня 2005 року; виплатити ОСОБА_1 різницю недоплаченої пенсії за період з 12 січня 2005 року по 31 грудня 2005 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2012 року касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишено без задоволення, а ухвалу Крижопільського районного суду від 25 вересня 2009 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2010 року без змін.
В липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду із заявою про роз`яснення рішень суду касаційної інстанції щодо визначення розміру, який належить застосовувати при нарахуванні та виплаті грошової надбавки відповідно до встановленого Законами України про державний бюджет на відповідні роки, як інваліду війни в Афганістані за 2009-2012 роки.
Ухвалою Вищого адміністративного суду від 24 липня 2014 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення рішень суду відмовлено.
06 серпня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України із заявою про прийняття додаткового судового рішення у справі (а.с. 214, Том 2).
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04 листопада 2014 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про винесення додаткового судового рішення відмовлено (а.с.237-238, Том 2).
18 листопада 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Крижопільського районного суду із заявою про винесення додаткової постанови.
Ухвалою Крижопільського районного суду від 27 листопада 2014 року в задоволенні заяви відмовлено.
Не погодившись із прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову з урахуванням позовних вимог.
ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Представник Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.
Враховуючи думку ОСОБА_1 , колегія суддів визнала за можливе провести розгляд справи за даної явки учасників процесу.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 168 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу у випадках, якщо:
1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Аналогічні положення закріплені в пункті 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року № 7.
При цьому, додаткове судове рішення не може змінювати суті основного судового рішення або містити висновки про права й обов`язки осіб, які не брали участі у справі.
Тобто, додатковим судовим рішенням є додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не були вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткові постанови (ухвали) можуть прийматися (постановлятися), якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.
Дослідивши заяву ОСОБА_1 про винесення додаткової постанови, колегія суддів дійшла висновку, обгрнутованих підстав, передбачених ст.168 КАС України, для винесення додаткової постанови суду немає.
Так, заявник просить прийняти рішення, яким:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо зменшення ОСОБА_1 з 01.09.2008 року підвищення до пенсії з 350% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність до 40% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області відновити становище, яке існувало до порушення в нарахуванні ОСОБА_1 підвищення до пенсії, а саме виплатити недоплачену суму підвищення до пенсії як інваліду війни в Афганістані ІІ групи за період з вересня 2008 року з врахуванням підвищення до пенсії на 350% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. У відповідності до ст. 28 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» провести індексацію цієї суми;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області відновити з 01.10.2009 року виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії як інваліду війни в Афганістані ІІ групи відповідно до встановленого Законом України «Про бюджет» на відповідні роки розміром мінімальної пенсії за віком на 350% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та виплачувати це підвищення щомісячно з врахуванням зміни її розміру відповідно до чинного законодавства України.
Проте, із зазначеними позовними вимогами ОСОБА_1 не звертався до суду, дії ГУ УПФ у Вінницькій області щодо порушення ним прав позивача у 2008 та 2009 роках не досліджувались в ході судового розгляду справи, а тому вирішення питання щодо вказаних вище позовних вимог не може здійснюватись шляхом прийняття додаткового судового рішення.
Крім того, згідно матеріалів справи ОСОБА_1 звертався з аналогічною заявою про винесення додаткового судового рішення до Вищого адміністративного суду України, посилаючись на ухвалу Вищого адміністративного суду України від 24 липня 2014 року, якою в задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення рішень суду відмовлено. Так, як було зазначено, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04 листопада 2014 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про винесення додаткового судового рішення відмовлено (а.с.237-238, Том 2).
Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 зловживає наданими йому ст.168 КАС України процесуальними правами.
Згідно з частиною 1 пункту 1 статті 199, частиною 1 статті 200 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування немає.
За таких обставин, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд
У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Крижопільського районного суду Вінницької області від 27 листопада 2014 року - без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 09 лютого 2015 року .

Головуючий Курко О. П.

Судді Білоус О.В.

Совгира Д. І.