Справа № 755/20266/14-а
Суддя: Ключкович В.Ю.
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: №
У Х В А Л А

04 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Петрика І.Й

Собківа Я.М.,

при секретарі Шевчук К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва про визнання дій протиправними, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва, в якому просив:

- визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_3 пенсії згідно ч.2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва вчинити дії щодо нарахування та виплати ОСОБА_3 пенсії згідно ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 15.07.2014 року;

- визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва щодо зупинення виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду України у справі № 755/10410/14-а від 8 липня 2014 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2014 року провадження у справі в частині визнання протиправними дій управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_3 пенсії згідно ст. 56 ч.2 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов'язання управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва вчинити дії щодо нарахування та виплати ОСОБА_3 пенсії згідно ч. 2 ст. 56 - закрито на підставі п. 4 ст.157 КАС України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції від 28 листопада 2014 року, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт, посилаючись на незаконність та необґрунтованість її прийняття, просить оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно ст. 199 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

При прийнятті оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір вже розглядався між даними сторонами та з даного приводу вже постановлено судове рішення.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції є помилковим, з огляду на наступне.

Відповідно п. 4 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду з того самого спору і між тими самими сторонами.

Для висновку про тотожність правовідносин та закриття провадження у справі необхідна сукупність таких ознак, як: спір у справі повинен бути між тими самими сторонами; спір у справі повинен бути з одним і тим же предметом; спір у справі повинен бути заявлений з тих самих підстав. Відсутність хоча б однієї з названих ознак виключає можливість закриття провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, у квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва про визнання бездіяльності щодо оплати понаднормового стажу роботи та виплати додаткової пенсії протиправною; зобов'язання управління оплатити понаднормовий стаж роботи та виплатити додаткову пенсію у відповідності до п. 2 ст. 56, абз.3 ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2014 року (справа №755/10410/14-а ) постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 22.05.2014 р. скасовано й позовні вимоги позивача задоволено частково. Зобов'язано УПФУ у Дніпровському районі м. Києва вчинити дії щодо виплати ОСОБА_3 додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до вимог ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 19.03.2014 р. В решті позовних вимог відмовлено повністю.

Судами під час розгляду справи №755/10410/14-а встановлено, що 19.03.2014 року ОСОБА_3 звернувся до УПФ України у Дніпровському районі із заявою про виплату йому додаткової пенсії, а також оплати понаднормового стажу відповідно до ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Як вбачається з мотивувальної частини постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 08.07.2014 року у справі №755/10410/14-а, відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні позову в частині оплати понаднормового стажу, колегією апеляційного адміністративного суду взято до уваги те, що пенсія ОСОБА_3 призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зі зниженням пенсійного віку, а із заявою про переведення на пенсію, передбачену Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ОСОБА_3, до управління не звертався.

Враховуючи обставини, які стали підставою для відмови у задоволенні позову у справі №755/10410/14-а, позивач 15 липня 2014 року звернувся до управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва з заявою, в якій просив перевести його на пенсію згідно з нормами Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме в рамках дотримання і виконання вимог ст. 49, 51, п.2 ст. 56 Закону.

За результатами розгляду даної заяви, у своїй відповіді від 25.07.14 р. управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва вказало, що позивач отримує пенсію за віком за списком №2 відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зі змісту адміністративного позову у справі, що розглядається, вбачається, що ОСОБА_3 звернувся до суду, не погодившись саме з відмовою відповідача на його заяву від 15.07.2014 року, в якій він просив перевести його на інший вид пенсії, натомість, в справі №755/10410/14-а судом надавалася оцінка діям відповідача щодо відмови ОСОБА_3 у виплаті, зокрема, за понаднормовий стаж згідно його заяви від 19.03.2014 року.

Отже, судом першої інстанції, при винесенні оскаржуваної ухвали не враховано звернення позивача до управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва від 15 липня 2014 року, та не з'ясовано чи допущено з боку відповідача, як органу державної влади, порушення прав, свобод і інтересів позивача під час розгляду даної заяви, тобто, предмет спору у справі №755/10410/14-а немає ознак тотожності з тим, що у даній справі.

Відповідно до статей 159, 165 КАС України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення» від 29.12.1976, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим, гранично повним, ясним, чітким, обов'язково мати вступну, описову, мотивувальну і резолютивну частини і викладеним у послідовності, визначеній процесуальним законодавством, мотивувальна частина ухвали повинна містити мотиви, з яких суд дійшов до висновків, з посиланням на норми закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

При закритті провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 157 КАС України, в ухвалі необхідно було б вказати, з чого саме суд першої інстанції виходив, роблячи висновок про тотожність правовідносин.

На порушення вимог, що пред'являються до форми та змісту судового рішення, судом першої інстанції не наведено належних аргументів щодо висновків про необхідність закриття провадження у справі, зокрема, на підставі пункту 4 частини першої статті 157 КАС України.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права є такими, що призвели до неправильного вирішення питання, та є підставою для скасування ухвали місцевого суду та направлення справи для продовження розгляду справи.

Керуючись ст.ст.160, 196, 199, 204, 203, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2014 року - скасувати, справу направити до Дніпровського районного суду м. Києва для продовження розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Повний текст ухвали складено та підписано 04.02.2015 року.

Головуючий суддя: В.Ю.Ключкович

Судді: І.Й. Петрик

Я.М. Собків

.

Головуючий суддя Ключкович В.Ю.

Судді: Петрик І.Й.

Собків Я.М.