Справа № 802/36/15-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

29 січня 2015 р. Справа № 802/36/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Яремчука К.О.,

за участі секретаря судового засідання Череватої А.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1,

у відсутність представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2

до: Головного управління Держземагентства у Вінницькій області

про: визнання протиправною відмову та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

12 січня 2015 року до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулася ОСОБА_2 до Головного управління Держземагентства у Вінницькій області про визнання протиправною відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та зобов'язання надати такий дозвіл.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 06 листопада 2014 року вона звернулася до Головного управління Держземагентства у Вінницькій області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0 га на території Комсомольської сільської ради Козятинського району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства.

За результатами розгляду поданого клопотання відповідач відмовив заявнику у наданні такого дозволу, посилаючись при цьому на те, що у клопотанні не зазначено вид набуття земельної ділянки, а саме: у власність чи у користування заявник бажає одержати земельну ділянку.

Не погодившись із відмовою відповідача у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, ОСОБА_2 звернулася з цим позовом до суду, у якому просить визнати протиправною відмову Головного управління Держземагентства у Вінницькій області, викладену у листі №31-2-0.32-12190/2-14 від 23 грудня 2014 року, у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та зобов'язати відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаної вище земельної ділянки у власність для ведення селянського господарства.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується розпискою про одержання повістки. При цьому, скориставшись своїм правом на подання заперечень, відповідач 29 січня 2015 року подав такі до суду.

Заслухавши представника позивача, дослідивши адміністративну справу, суд встановив наступне.

06 листопада 2014 року ОСОБА_2 звернулася із клопотанням та необхідними документами до Головного управління Держземагентства у Вінницькій області з приводу надання їй дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га на території Комсомольської сільської ради Козятинського району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства.

У клопотанні заявник послалася на норму Земельного кодексу України, на підставі якої бажає отримати відповідний дозвіл - частина 6 статті 118 Земельного кодексу України.

Проте, Головне управління Держземагентства у Вінницькій області своїм листом вих. №31-2-0.32-12190/2-14 від 23 грудня 2014 року відмовило заявнику у наданні такого дозволу з огляду на те, що у клопотанні не зазначено вид набуття земельної ділянки, а саме: у власність чи у користування заявник бажає одержати земельну ділянку.

Відтак, підставою для відмови у наданні відповідного дозволу слугувало лише те, що заявником не вказано вид набуття земельної ділянки.

Надаючи правову оцінку вказаній відмові, суд зважаює на таке.

Зважаючи на зміст клопотання ОСОБА_2 від 06 листопада 2014 року, то у ньому чітко визначено правову підставу звернення її до органу Держземагентства із таким клопотанням, а саме: частина 6 статті 118 Земельного кодексу України.

Суд звертає увагу на тому, що стаття 118 Земельного кодексу України врегульовує порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Так, частиною 6 цієї статті передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина 7 статті 118 Земельного кодексу України).

Відтак, аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що законодавцем передбачено лише єдину підставу для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка полягає у невідповідності місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Натомість, відповідач у своєму листі від 23 грудня 2014 року як на підставу для відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки послався на те, що заявником не зазначений вид набуття земельної ділянки.

Однак, як встановлено судом, заявник у клопотанні послався на правову підставу свого звернення (частина 6 статті 118 Земельного кодексу України); цією нормою передбачено право заявника на отримання саме у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації.

Відтак, посилання відповідача у листі від 23 грудня 2014 року на невизначення заявником виду набуття земельної ділянки є безпідставним.

Окрім того, як слідує із положень частини 7 статті 118 Земельного кодексу України, така підстава для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, що наведена у листі відповідача від 23 грудня 2014 року, не передбачена.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що відмова відповідача у наданні ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка викладена у листі від 23 грудня 2014 року, є протиправною, так як надана з підстави, що не передбачена земельним законодавством.

Натомість, вимога позивача щодо зобов'язання відповідача надати дозвіл на розроблення такого проекту землеустрою може бути задоволеною з огляду на те, що суд не вправі підміняти орган державної влади, до компетенції якого віднесено розгляд відповідного клопотання.

Таким чином, зважаючи на протиправність відмови відповідача у наданні позивачу відповідного дозволу, на переконання суду, належним способом захисту порушеного права ОСОБА_2 буде зобов'язання Головне управління Держземагентства у Вінницькій області вирішити питання про надання дозволу позивачу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Комсомольської сільської ради Козятинського району.

Відтак, з огляду на встановлені обставини адміністративний позов належить задовольнити частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд в силу статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України вважає, що на користь позивача з Державного бюджету України слід стягнути кошти в сумі 36,54 гривень.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держземагентства у Вінницькій області у наданні ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Комсомольської сільської ради Козятинського району.

Зобов'язати Головне управління Держземагентства у Вінницькій області вирішити питання про надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Комсомольської сільської ради Козятинського району.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 36,54 гривень.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України. Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович