Справа № 804
Суддя: Муравйов О.В.
Дата ухвалення: 2015-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" січня 2015 р. м. Київ К/800/25886/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючий суддя судді за участю секретаря представників сторін: від позивача: від відповідача:Муравйов О. В. Лосєв А. М. Маринчак Н. Є. Єгорова І. В. Нижник О. М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуДержавної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області
на постанову та ухвалуДніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.03.2013 року Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.03.2014 року
у справі№ 804/2124/13-а
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРІСА»
до Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області
проскасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.03.2013 року у справі № 804/2124/13-а, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.03.2014 року, позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби від 21.01.2013 року № , № , № .

Не погоджуючись із судовими рішеннями у справі, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, прийняти нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Свої вимоги заявник обґрунтовує порушенням судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, ст. ст. 69, 86, 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

В запереченнях на касаційну скаргу позивач з вимогами та доводами відповідача не погоджується, просить залишити в силі судові рішення у справі.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що за результатами проведеної відповідачем документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ВЕРІСА» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2009 року по 30.09.2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2009 року по 30.09.2012 року складено акт № 5570/22-2/36096017 від 25.12.2012 року, яким зафіксовано порушення позивачем пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 153.8 ст. 153, пп. 153.1.3 п. 153.1 ст. 153 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим занижено податок на прибуток на загальну суму 84 575,00 грн.; п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим завищено від'ємне значення з ПДВ (рядок 24 декларації з ПДВ) за вересень 2012 року на суму 20 199,00 грн. та занижено ПДВ на суму 1 456 801,00 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем 21.01.2013 року прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 60 480,00 грн., в тому числі за основним платежем - 48 384,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 12 096,00 грн.;

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів на загальну суму 1 821 001,25 грн., в тому числі за основним платежем - 1 456 801,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 364 200,25 грн.;

- № , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за 9 місяців 2012 року на суму 20 199,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що в разі здійснення 100% передоплати нерезиденту за поставку товару визначення та облік курсових різниць по товарній заборгованості не здійснюється, оскільки заборгованість не є грошовою, а відтак у позивача відсутні правові підстави для врахування прибутку позитивного значення курсових різниць у складі доходів платника податків при повернені передплати. Також суди дійшли висновку, що доводи відповідача про порушення платником п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України спростовуються матеріалами справи.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком судів, враховуючи наступне.

В акті перевірки податковий орган стверджує про заниження суми податкових зобов'язань з податку на додану вартість за операціями з купівлі-продажу літаків.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 24.11.2009 року між позивачем (покупець) та ЗАТ Компанією «Приват Інтертрейдінг» продавець укладено договори договір купівлі-продажу: № ВС-001/09, предметом якого є літак ЯК-40 у кількості 1 шт., загальною вартістю 690 000,00 грн.; № ВС-002/09, предметом якого є літак ЯК-40 у кількості 1 шт., загальною вартістю 1 356 000,00 грн.; №ВС-003/09, предметом якого є літак ЯК-40 у кількості 1 шт., загальною вартістю 705 000,00 грн.; № ВС-004/09, предметом якого є літак ЯК-42Д у кількості 1 шт., загальною вартістю 6 111 000,00 грн.

Факт прийняття літаків підтверджується актами приймання-передачі, а факт оплати - виписками з банківського рахунку.

25.11.2009 року між позивачем (орендодавець) та ЗАТ Компанією «Приват Інтертрейдінг» (орендар) укладено договір оренди № АР-11/09 (діяв до 31.12.2010 року) та договір оренди № АР-1/11 від 01.01.2011 року (діяв до 31.12.2014 року), в межах яких позивачем передано в оренду три літаки ЯК-40. Факт передачі вказаних літаків підтверджується актами приймання-передачі від 30.11.2009 року.

Відповідно до даних позивача літак ЯК-42Д знаходиться на стоянці згідно із договором № 1355 від 01.12.2009 року про надання послуг, пов'язаних з наданням місця стоянки для базування повітряного судна, укладеного між позивачем та ВАТ «АК «Дніпроавіа».

Стверджуючи про порушення п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України відповідач в акті перевірки зазначає, що позивач не здійснював діяльності, направленої на отримання прибутку від надання літаків в оренду.

Відповідно до п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу);

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Судами першої та апеляційної інстанції вірно зазначено, що з аналізу положень пп. «г» п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України вбачається, що у платника податку виникає обов'язок нарахувати податкові зобов'язання з податку на додану вартість за умови, що придбані товари (податок на додану вартість у складі вартової яких віднесених до складу податкового кредиту) почали використовуватись в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Отже, обов'язковою умовою нарахування податкових зобов'язань є факт використання платником податку придбаного товару в операціях, які не пов'язані з його господарською діяльністю.

Проте, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що в порушення ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України податковим органом не доведено в яких саме операціях, що не є господарською діяльністю підприємства, використано придбані позивачем літаки.

Посилання відповідача на фактичне неотримання прибутку від оренди літаків та зберігання придбаного літака правомірно відхилено судами першої та апеляційної інстанції, адже вказані обставини не свідчать про використання літаків в операціях, які не є господарською діяльністю платника.

Факт укладання таких договорів є підтвердженням використання придбаних літаків у господарській діяльності товариства.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що у податкового органу відсутні підстави для прийняття податкових повідомлень-рішень № та № .

Доводи податкового органу, викладені в касаційній скарзі щодо вказаних порушень зводять до помилкового тлумачення пп. «г» п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що між позивачем (покупець) та компанією «Kalten Trade S. A.» (продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт № ST-01/13 від 04.01.2012 року, відповідно до умов якого продавець продає, а покупець придбаває на умовах поставки СІР Дніпропетровськ, Інкотермс 2000, протягом 2012 року ПЕТФ (поліетилентерефталат) в кількості 43244 метричних тони, загальною вартістю 72 000 000,00 доларів США.

Відповідно до п. 2.4 контракту покупець здійснює оплату шляхом 100% передоплати.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідно до меморіального ордеру від 19.01.2012 року позивачем з валютного рахунку здійснена передплата в розмірі 72 000 000,00 доларів США (575 265 600,00 грн.) на рахунок компанії «Kalten Trade S. A.», проте товар за вказаним контрактом позивачем не отриманий.

17.07.2012 року на рахунок позивача повернуті кошти в розмірі 72 000 000,00 доларів США за вищенаведеним контрактом, які цього ж дня були продані позивачем на Українській міжбанківській валютній біржі, гривневий еквівалент (575 496 000,00 грн.) зарахований на поточний рахунок позивача.

Відповідач в акті перевірки зазначає, що бухгалтерському обліку позивачем перераховані нерезиденту кошти в сумі 72 000 000,00 дол. США (575 265 600,00 грн.) як передоплата за обумовлений контрактом товар обліковувались на рахунку 3712 «Розрахунки за виданими авансами в іноземній валюті», тобто дана заборгованість була немонетарною.

Фактично товар на адресу позивача не надійшов та через 180 днів нерезидент, який фактично користувався даними валютними коштами за межами України як фінансовою допомогою, здійснив їх повернення, тобто нерезидент погасив свою заборгованість грошовими коштами, а тому відповідач стверджує, що відповідно до ПБО 21 така заборгованість відноситься до монетарної статті, у зв'язку з чим підлягає перерахунку та по ній розраховуються курсові різниці.

З посиланням п. 153.1.3 п. 153.1 ст. 153 Податкового кодексу України податковий орган дійшов висновку, що оскільки курсова різниця має позитивне значення - 230 400,00 грн., вказана сума повинна бути врахована позивачем у складі доходів платника податку.

Задовольняючи позовні вимоги щодо скасування податкового повідомлення-рішення від 21.01.2013 року № , суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що в разі здійснення 100% передплати нерезиденту за поставку товару визначення та облік курсових різниць по товарній заборгованості не здійснюється, оскільки заборгованість не є грошовою, а відтак у позивача відсутні правові підстави для врахування прибутку позитивного значення курсових різниць у складі доходів платника податків при повернені передплати.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача про відсутність правових підстав для врахування позитивного значення курсових різниць у складі доходу платника податку у відповідних звітних податкових періодах при поверненні суми передплати, оскільки спірні кошти не підпадають під визначення п. 153.1 ст. 153 Податкового кодексу України.

Проте, колегія суддів вважає, що кошти, які надійшли позивачу внаслідок повернена передоплати від нерезидента, отримані без здійснення будь-яких витрат, є іншими доходами в розумінні пп. 135.5.15 п. 135.5 ст. 135 Податкового кодексу України та повинні оподатковуватись відповідно до ст. 151 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції вважає, що судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій обставини справи встановлені повно та всебічно в обсязі, достатньому для прийняття рішення у справі, однак з неправильним застосуванням зазначених вище норм матеріального права, що є підставою відповідно до статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України для їх скасування в частині задоволення позову про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби від 21.01.2013 року № та прийняття нового рішення в цій частині про відмову в позові.

За таких обставин касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.03.2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.03.2014 року у справі № 804/2124/13-а скасувати в частині задоволення позову про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби від 21.01.2013 року № .

В цій частині прийняти нове рішення.

В позові про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби від 21.01.2013 року № відмовити.

В іншій частині Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.03.2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.03.2014 року у справі № 804/2124/13-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236-238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О. В. Муравйов

Судді А. М. Лосєв

Н. Є. Маринчак