Справа № 2а-9020/11/1470
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2015-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

02 лютого 2015 року м. Київ В/800/259/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів Зайця В.С. (суддя-доповідач), Голяшкіна О.В., Гончар Л.Я., Цуркана М.І., Чалого С.Я., перевіривши заяву ОСОБА_5 про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 18 грудня 2014 року, постановленої за результатами розгляду касаційної скарги ОСОБА_5 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 червня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Арбузинського районного комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації, треті особи: Костянтинівська селищна рада Арбузинського району Миколаївської області, ОСОБА_6, про визнання недійсним рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно і скасування витягу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 подала заяву про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 18 грудня 2014 року, прийнятої за результатами розгляду справи за позовом ОСОБА_5 до Арбузинського районного комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації, треті особи: Костянтинівська селищна рада Арбузинського району Миколаївської області, ОСОБА_6, про визнання недійсним рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно і скасування витягу.

У заяві заявник просить скасувати ухвалу Вищого адміністративного суду України від 18 грудня 2014 року з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, посилаючись при цьому на неоднакове застосування Вищим адміністративним судом України, як судом касаційної інстанції, одних і тих самих норм матеріального права, що, на його думку, потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та прийняти нове рішення, яким справу направити на новий розгляд.

В заяві зазначає, що ухвала Вищого адміністративного суду України від 18 грудня 2014 року у справі № К/800/4702/13 прийнята з неоднаковим застосуванням одних і тих самих норм матеріального права, ніж ухвала Вищого адміністративного суду України від 25 квітня 2013 року у справі № К/9991/69776/11.

Вивчивши заяву ОСОБА_5 та додані до неї матеріали, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку про відсутність підстав для допуску до перегляду Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 18 грудня 2014 року у зазначеній справі, оскільки у даному випадку мають місце різні обставини справи та відсутнє неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.

Відповідно до статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України заява про перегляд судових рішень в адміністративних справах може бути подана виключно з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом; порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення Вищим адміністративним судом України незаконного судового рішення з питань, передбачених статтею 171-1 цього Кодексу.

Пленум Вищого адміністративного суду України у пункті 4 постанови від 13 грудня 2010 року № 2 «Про судову практику застосування статей 235 - 240 Кодексу адміністративного судочинства України» роз'яснив судам, що заява про перегляд рішення з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах може бути подана за наявності таких складових: неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права, ухвалення різних за змістом судових рішень; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Під неоднаковим застосуванням одних і тих самих норм матеріального права необхідно розуміти, зокрема, різне тлумачення змісту і сутності правових норм, на підставі якого зроблено висновок про різний зміст суб'єктивних прав і обов'язків учасників відповідних правовідносин, у тому числі про наявність та обсяг прав і/або обов'язків осіб, які беруть участь у справі, різне застосування правил конкуренції правових норм при вирішенні колізій між ними з урахуванням ієрархії цих правових норм, а також дії норм у часі, просторі та за колом осіб, тобто різне незастосування закону, який підлягав застосуванню, різне визначення предмета регулювання правових норм, зокрема застосування різних правових норм для регулювання одних і тих самих відносин або поширення дії норми на певні правовідносини в одних випадках і незастосування цієї самої норми до аналогічних відносин в інших випадках, тобто різне застосування закону, який не підлягав застосуванню, різне застосування правил аналогії права чи закону в подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб'єктного складу учасників відносин, об'єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Згідно з оскаржуваною ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 грудня 2014 року предметом спору у справі є правомірність видачі Арбузинським районним комунальним підприємством Бюро технічної інвентаризації 17 травня 2010 року ОСОБА_6 витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно відповідно до проведеної у 1998 році реєстрації права власності на житловий будинок по АДРЕСА_2 за ОСОБА_6 на підставі укладеного нею 07 квітня 1998 року договору купівлі-продажу цього житлового будинку.

Залишаючи без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог, суд касаційної інстанції погодився з мотивуванням судів першої та апеляційної інстанцій, що відповідач не проводив у 2010 році первинної державної реєстрації права, а на підставі дублікату договору купівлі-продажу, виданого ОСОБА_6 нотаріусом у травні 2010 року, видав ОСОБА_6 витяг, який підтверджує раніше набуте та зареєстроване за нею право власності та прийшов до висновку, що відповідачем при видачі ОСОБА_6 витягу про реєстрацію права власності не порушено права ОСОБА_5

При цьому Вищий адміністративний суд України виходив з того, що рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 10 січня 2012 року, залишеним без змін апеляційним судом Миколаївської області, визнано недійсними та скасовані рішення Костянтинівської селищної ради № 26 від 22 травня 2007 року про вилучення земельної ділянки, яка була надана ОСОБА_6 для обслуговування будинку, передано земельну ділянку у власність ОСОБА_5, затверджено технічну документацію із землеустрою, визнано недійсними та скасовані державні акти на право власності на земельну ділянку, видані ОСОБА_5, зобов'язано повернути у користування ОСОБА_6 земельну ділянку. Цим рішенням була підтверджена законність володіння ОСОБА_6 земельною ділянкою, яка була відведена для обслуговування її будинку та встановлено, що ОСОБА_5 неправомірно набула право власності на земельну ділянку, у зв'язку із чим цивільним судом скасовані всі правовстановлюючі документи позивача на земельну ділянку та зобов'язано Костянтинівську селищну раду повернути її ОСОБА_6

Відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 25 квітня 2013 року № К/9991/69776/11 предметом спору у справі є правомірність здійснення державної реєстрації Березанською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації 09 квітня 2008 року права власності на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1 за ОСОБА_7, укладеного 24 квітня 1998 року.

Залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції, яким скасовано рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову та прийнято нову постанову, якою позов задоволено, суд касаційної інстанції погодився з позицією суду апеляційної інстанції в частині необхідності проведення Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації технічної інвентаризації житлового будинку по АДРЕСА_1 як передумови здійснення державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна.

Суд касаційної інстанції, пославшись на положення пунктів 2.5, 3.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 № 7/5 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), якими було передбачено, що реєстрація прав власності на нерухоме майно проводиться після технічної інвентаризації об'єкта, права щодо якого підлягають реєстрації. Якщо заява про реєстрацію прав власності на нерухоме майно подається не пізніше як через дванадцять місяців після виникнення цього права, то об'єкт не підлягає повторній технічній інвентаризації, а якщо строк подачі заяви порушено, то реєстрації прав власності повинна передувати технічна інвентаризація об'єктів. При цьому зазначив, що право власності на зазначений житловий будинок виникло у ОСОБА_7 24 квітня 1998 року, тобто з моменту укладення договору купівлі-продажу зазначеного житлового будинку, однак із заявою про здійснення реєстрації права власності на нерухоме майно вона звернулась до БТІ лише у 2008 році.

У зв'язку із цим та з урахуванням положень частини 2 статті 17, частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та пунктів 2.5, 3.3, 3.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5, суд касаційної інстанції погодився з висновком суду апеляційної інстанції щодо протиправності здійснення відповідачем державної реєстрації права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1, за ОСОБА_7 за відсутності даних технічної інвентаризації.

Отже у даному випадку мають місце різні обставини справи та відсутнє неоднакове застосування судами касаційних інстанцій одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Враховуючи наведене, обговоривши доводи заяви та виходячи з мети судового перегляду, колегія суддів не знаходить підстав для допуску заяви до провадження.

Керуючись статтями 236 - 240 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

В допуску до перегляду Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 18 грудня 2014 року, постановленої за результатами розгляду касаційної скарги ОСОБА_5 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 червня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Арбузинського районного комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації, треті особи: Костянтинівська селищна рада Арбузинського району Миколаївської області, ОСОБА_6, про визнання недійсним рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно і скасування витягу - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: