Справа № 820/237/15
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2015 р. № 820/237/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бідонька А.В,

при секретарі судового засідання - Кульчій А.М.

за участю:

представника позивача - Радзівіло Л.В.,

представника відповідача - Мосійчука Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Приватного підприємства фірма "ІНЕКС" до Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Приватне підприємство "ФІРМА "ІНЕКС", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області в якому просив суд скасувати податкові повідомлення рішення № від 24.12.2014 року, № від 24.12.2014 року прийняті на підставі Акту перевірки № 4264/20-34-22-01-05/32134472 від 11 грудня 2014 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що податкові повідомлення - рішення, прийняті відповідачем за результатами проведення перевірки слід скасувати, оскільки акт перевірки, на підставі якого було прийнято податкові повідомлення - рішення, ґрунтуються на висновках, які суперечать діючому законодавству України. Вважає, що податкові повідомлення рішення від № від 24.12.2014 року, № від 24.12.2014 року є незаконними, та такими, що винесені з явним порушенням норм діючого законодавства України а тому підлягають скасуванню.

Представник відповідача у судовому засіданні та письмових запереченнях наданих до суду проти позову заперечував, зазначивши, що порушення, встановлені в ході перевірки позивача, зафіксовані належним чином в акті перевірки, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті на законних підставах та відповідають чинному законодавству, у зв'язку з чим просив у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача в судове засідання прибув, просив адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, проти позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності встановив наступне.

Матеріалами справи підтверджено, Приватне підприємство фірма "ІНЕКС" () пройшло державну реєстрацію та зареєстроване виконавчим комітетом Харківської міської ради 21.08.2002 року.

Підприємство позивача перебуває на податковому обліку у Державній податковій інспекції у Московському районі міста Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області з 03.09.2002 року за № 215 та зареєстроване платником ПДВ згідно свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість № 29288628 від 20.04.2005 року.

Судом встановлено, що фахівцями ДПІ у Московському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області проведено документальну виїзну позапланову перевірку ПП фірма "ІНЕКС" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства в частині взаємовідносин із ТОВ "Ріком" (податковий номер 30754208) за період з 01.10.2013 по 31.10.2013, ТОВ "Еккоплюс" (податковий номер 38876264) за період з 01.11.2013 по 30.11.2013, ТОВ "Сеолан" (податковий номер 39072643) за період з 01.08.2014 по 31.08.2014, ТОВ "Українська компанія "Модус" (податковий номер 38161150) за період з 01.02.2013 по 28.02.2013 та подальшої участі отриманих ТМЦ (робіт, послуг) у фінансово-господарській діяльності підприємства.

Результати перевірки оформлені Актом №4264/20-34-22-0105/32134472 від 11.12.2014 року.

Згідно висновків вказаного акту перевірки за твердженням перевіряючих в діяльності ПП фірма "ІНЕКС" встановлено порушення: п.п. 139.1.9 п. 193.1 ст.139, п.п. 138.1.1 п.138.1 ст.138, п.138.2 ст.138 Податкового Кодексу України, внаслідок чого встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 31983 грн., в тому числі у 2013 році в сумі 31983 грн.; п.п. 198.4 п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України , занижено податок на додану вартість у загальній сумі 73648 грн., в тому числі за липень 2013 року в сумі 7833,0 грн., жовтень 2013 року в сумі 20000 грн., листопад 2013 року в сумі 5833 грн., серпень 2014 року в сумі 39982 грн.

На підставі висновків Акту перевірки №4264/20-34-22-0105/32134472 від 11.12.2014 року ДПІ у Московському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області винесено податкові повідомлення - рішення № від 24.12.2014 року, № від 24.12.2014 року.

З дослідженого акту перевірки слідує, що фактичною підставою для прийняття контролюючим органом рішень, слугував висновок про те, що правочини, вчинені ПП фірма "Інекс" з контрагентами не спричиняють реального настання правових наслідків. Зазначений висновок зроблений відповідачем у зв'язку з отриманням актів про неможливість проведення зустрічної звірки контрагентів позивача.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірних правових актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що між ПП фірма "ІНЕКС" та ТОВ "Еккоплюс" укладено договір № 241013 від 24.10.2013 року щодо надання послуг, предметом якого було надання замовнику інформаційно-консультативних послуг в тому числі: розробка концепції безпеки об'єкту який охороняється ПП фірма "Інекс" за адресою м. Хрків, вул. Індустріальна,3.

Факт виконання наданих послуг підтверджується наступними документами, а саме: копією акту виконаних робіт № 2715, податковою накладною № 2715 від 27.11.2013 року, письмовим звітом по договору № 241013 від 24.10.2013 року (а.с. 117-137).

Оплату за отримані послуги позивачем було здійснено у повному обсязі грошовими коштами за безготівковим розрахунком відповідно до платіжного доручення №1258 від 09.12.2013 року на суму 35000,00 грн.

Також між ПП фірма "ІНЕКС" та ТОВ "РІКОМ" укладено договір № 250913 від 25.09.2013 року щодо надання рекламних послуг, предметом якого було надання замовнику послуг по розміщенню рекламно-інформаційних матеріалів.

Факт виконання наданих послуг підтверджується наступними документами, а саме: копією акту виконаних робіт № 2125, податковою накладною № 2125 від 31.10.2013 року (а.с. 16-23).

Оплату за отримані послуги позивачем було здійснено у повному обсязі грошовими коштами за безготівковим розрахунком відповідно до платіжного доручення №1206 від 05.11.2013 року на суму 20000,0 грн.

Крім того, між ПП фірма "ІНЕКС" та ТОВ "РІКОМ" було укладено договір № 090913 від 09.09.2013 року щодо надання інформаційно-консультаційних послуг предметом якого, згідно п.1.1 договору, є надання замовнику інформаційно-консультаційних послуг по вивченню попиту, пошук клієнтів рекомендації по укладенню договорів.

Факт виконання наданих послуг підтверджується наступними документами, а саме: копіями актів виконаних робіт № 2415 від 24.10.2013 р., 2507 від 25.10.2013 року, податковими накладними № 2415 від 24.10.2013 р., №2507 від 25.10.2013 р., письмовим звітом по договору № 090913 від 09.09.2013 року (а.с. 24-68).

Оплату за отримані послуги позивачем було здійснено у повному обсязі грошовими коштами за безготівковим розрахунком відповідно до платіжних доручень №1219 від 07.11.2013 року на суму 50000,0 грн. та №1228 від 13.11.2013 року на суму 50000,0 грн.

Судом встановлено, що між ПП фірма "ІНЕКС" та ТОВ "СЕОЛАН" було укладено договір № 060314 від 06.03.2014 року щодо надання послуг, предметом якого є послуги з перевірки виконання обов'язків співробітниками замовниками.

Факт виконання наданих послуг підтверджується наступними документами, а саме: копіями актів виконаних робіт № 1001 від 10.08.2014 р., №2026 від 20.08.2014 року, № 3101 від 31.08.2014 року, податковими накладними № 1001 від 10.08.2014 р., №2026 від 20.08.2014 року, №3101 від 31.08.2014 року (а.с. 69).

Оплату за отримані послуги позивачем було здійснено у повному обсязі грошовими коштами за безготівковим розрахунком відповідно до платіжних доручень №1671, № 1687, №1688.

Також, між ПП фірма "ІНЕКС" та ТОВ "СЕОЛАН" було укладено договір № 220314 від 22.03.2014 року щодо надання послуг, предметом якого є надання послуг з фізичної підготовки особистого складу "Замовника". Фізична підготовка здійснювалась на підставі списків затверджених на кожний місяць, які є додатком до договору.

Факт виконання наданих послуг підтверджується наступними документами, а саме: копіями актів виконаних робіт № 2928 від 29.08.2014 р., №1310 від 13.08.2014 року, податковими накладними № 2928 від 29.08.2014 р., №1310 від 13.08.2014 року, письмовим звітом про проведення фізичної підготовки (а.с. 84-97).

Оплату за отримані послуги позивачем було здійснено у повному обсязі грошовими коштами за безготівковим розрахунком відповідно до платіжних доручень №1667 від 08.09.2014 року, №1664 від 05.09.2014 року.

Судом встановлено, що між ПП фірма "ІНЕКС" та ТОВ "Українська компанія Модус" було укладено договір № 180113 від 18.01.2013 року щодо надання інформаційно-консультаційних послуг, предметом якого, згідно п.1.1 договору є надання замовнику інформаційно-консультативних послуг в тому числі: розробка рекламної кампанії охоронної агенції, розробка стратегії комунікації, стратегії руху концепції рекламної кампанії фірми; розробка бюджету медіа-плану рекламної кампанії. розробка креативної концепції рекламної кампанії фірми.

Факт виконання наданих послуг підтверджується наступними документами, а саме: копією акту виконаних робіт № 946 від 25.02.2013 року, податковою накладною № 946 від 25.02.2013 р., письмовим звітом до договору №180113 від 18.02.2013 (а.с. 98-115).

Оплату за отримані послуги позивачем було здійснено у повному обсязі грошовими коштами за безготівковим розрахунком відповідно до платіжного доручення №869 від 13.03.2013 року.

Матеріалами справи підтверджено, що отримані послуги були оприбутковані позивачем, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю. Отримані від контрагентів податкові накладні включені до реєстрів отриманих та виданих податкових накладних.

Згідно зі ст. 198.3. Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну. Згідно пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до підпункту 201.6 вказаної статті податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

З огляду на пункт 201.8. статті 201 Податкового кодексу України вбачається, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Пунктом 201.10 статті 201 вищевказаного кодексу податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Суд зазначає, що наявні в матеріалах справи первинні документи містять всі обов'язкові реквізити передбачені положеннями ст. 201 Податкового кодексу України, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку .

Податкові накладні, які містяться в матеріалах справи, відповідають вимогам, закріпленим в статті 201 Податкового кодексу України.

Угоди, укладені між ПП фірма "Інекс" та ТОВ "Ріком", ТОВ "Еккоплюс", ТОВ "Сеолан" ,ТОВ "Українська компанія "Модус", є чинними та не визнані в установленому порядку недійсними. Придбання позивачем послуг безпосередньо пов'язано з господарською діяльністю підприємства, оскільки є складовою частиною діяльності позивача, що направлена на отримання доходу. Виконання угод підтверджується актами виконаних робіт, податковими накладними, платіжними дорученнями та іншими документами, які містяться в матеріалах справи.

Суд вважає, що позивачем було повністю дотримано всіх вимог ПК України з реалізації права формування податкового кредиту по операціях з ТОВ "Ріком", ТОВ "Еккоплюс", ТОВ "Сеолан" ,ТОВ "Українська компанія "Модус".

Суд зазначає, що склад валових витрат та порядок їх визначення встановлено у ст.ст.138, 139 ПК України.

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно п.п. 138.1.1 п. 138.1 ст.138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статтей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до п.п.138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно п.п.138.4 ст.138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України - не включаються до складу витрат, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Суд зазначає, що угоди, укладені між позивачем та конрагентами є чинними та не визнаними в установленому порядку недійсними. Придбання позивачем послуг - безпосередньо пов'язано з господарською діяльністю підприємства, оскільки є складовою частиною діяльності ПП фірма "Інекс", що направлена на отримання доходу.

Виконання угод між позивачем та контрагентами підтверджується платіжними дорученнями, актами виконаних робіт, податковими накладними, платіжними дорученнями та іншими документами, які містяться в матеріалах справи.

Таким чином, позивачем було повністю дотримано всіх вимог ПК України з реалізації права відображення валових витрат по операціях з ТОВ "Ріком", ТОВ "Еккоплюс", ТОВ "Сеолан" ,ТОВ "Українська компанія "Модус". Задекларовані позивачем суми підтверджені наявними у матеріалах справи первинними бухгалтерськими документами.

Згідно діючого законодавства України ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Виходячи з наведеного, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов'язки іншого платника податків. Такий висновок цілковито узгоджується з положенням ст. 61 Конституції України, згідно якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Таким чином, відповідач при складанні акту перевірки дійшов помилкового висновку про документальне не підтвердження реальності здійснення позивачем господарських відносин з ТОВ "Ріком", ТОВ "Еккоплюс", ТОВ "Сеолан" ,ТОВ "Українська компанія "Модус".

Згідно із частиною 1 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до частини 2 статті 228 Цивільного кодексу України нікчемним правочином є правочин, який порушує публічний порядок, а згідно з ч.1 цієї ж статті правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Отже, за своєю суттю нікчемним правочином в податкових правовідносинах є діяння платника податків, спрямоване на ухилення від сплати податків, зборів (обов'язкових платежів), тобто свідоме діяння певної фізичної особи, що при укладанні правочину діяла від імені такого платника, яке має в собі ознаки кримінально переслідуваного.

Проте, доводів про прийняття компетентною особою рішення про порушення кримінальної справи за фактом здійснення господарської діяльності контрагентів чи відносно їх посадових осіб відповідач під час судового розгляду не навів.

Судом не встановлені факти, які свідчили б про те, що зміст договорів не відповідає діючому законодавству України, дійсним намірам сторін та що ці наміри спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Придбання послуг від ТОВ "Ріком", ТОВ "Еккоплюс", ТОВ "Сеолан" ,ТОВ "Українська компанія "Модус" узгоджується з основним видом господарської діяльності позивача "обслуговування систем безпеки".

Таким чином суд вважає, що позивачем доведено реальне вчинення господарських операцій з контрагентами, оскільки ними виконані умови укладеного договору, що підтверджується первинними бухгалтерськими та податковими документами.

Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливими допущеними порушеннями законодавства інших юридичних осіб, на господарюючих суб'єктів не покладається обов'язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції.

Висновок про те, що платник не несе відповідальності за порушення, допущені його контрагентом узгоджується з практикою Європейського Суду (Рішення Європейського Суду від 22 січня 2009 року у справі «Булвес» АД проти Болгарії (заява № 3991/03), відповідно до п. 714 якого, визначено, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності.

Виходячи з вищенаведеного суд доходить висновку, що фактичні обставини справи об'єктивно засвідчують реальність здійснення господарських операцій позивача з ТОВ "Ріком", ТОВ "Еккоплюс", ТОВ "Сеолан", ТОВ "Українська компанія "Модус" та правомірність формування податкового кредиту та віднесення сум до валових витрат, відповідно до первинних бухгалтерських документів складених під час здійснення таких господарських операцій.

Стаття 19 Конституції встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його висновки, і не довів правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень. За таких умов, оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення № від 24.12.2014 року, № від 24.12.2014 року не відповідають вимогам закону, що є підставою для їх скасування.

Враховуючи зазначене суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 94 КАС України, враховуючи, що рішення приймається на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд дійшов висновку про необхідність стягнення документально підтверджених судових витрат з держбюджету на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 11, 71, 72, 94, 160- 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Приватного підприємства "ФІРМА "ІНЕКС" до Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень- задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області № від 24.12.2014 року, № від 24.12.2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України (р/р 4011, отримувач: УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова Харківської області, код 37999628, МФО 851011, банк ГУДКСУ у Харківській області) на користь Приватного підприємства "ФІРМА "ІНЕКС" ( ) судовий збір у розмірі 264,08 грн.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Суддя Бідонько А.В.

Повний текст постанови виготовлений 10.02.2015 року.