Справа № 818/2848/14
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 р.Справа № 818/2848/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бартош Н.С.

Суддів: Бегунца А.О. , Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання Співак О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у м.Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 09.12.2014р. по справі № 818/2848/14

за позовом Приватного акціонерного товариства "Сумиінвест"

до Державної податкової інспекції у м.Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Приватне акціонерне товариство "Сумиінвест", звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 11.09.2014 № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 376 510, 00 грн. та № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 396 326, 25 грн.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 09.12.2014 р. позовні вимоги задоволено.

Державна податкова інспекція у м.Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області, не погоджуючись з вказаним рішенням суду, в апеляційній скарзі вказує, що рішення є необґрунтованим та незаконним, прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 09.12.2014 р. та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В порядку, визначеному ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку Приватного акціонерного товариства "Сумиінвест" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2011 по 15.08.2014, за результатами якої складено акт від 27.08.2014 № 3489/2203/14021477 (а.с. 8-29, т. 1).

Вказаним актом перевірки встановлено порушення позивачем пп.14.1.36. п.14.1ст.14, п. 135.1, п.135.2., п.135.4 ст.135, пп.14.1.11.п.14.1 ст. 14, пп.. 14.1.27, п.14.1 ст. 14, п. 138.1 п. 138.2, п.138.4, пп.138.10.6 п. 138.10, п. 138.8 ст. 138 п.139.1.9 п.139.1ст.139 Податкового Кодексу України в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 301 208,00 грн. та зменшено від'ємне значення об'єкту оподаткування станом на 01.07.2014 на суму 24 121,00 грн. та пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14, п.188.1 ст. 188, п.198.2, п.198.3, п.198.5 п.198.6 ст.198, п.200.1 ст. 200, п.201.4, п.201.6, ст.201 Податкового Кодексу України в результаті чого занижено податкове зобов'язання по податку на додану вартість всього на суму 317061, 00 грн. в тому числі: грудень 2012 року - 22890, 00 грн., січень 2013 року - 40530, 00 грн., грудень 2013 року - 253641,00 грн.

На підставі акту перевірки від 27.08.2014 № 3489/2203/14021477 відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 11.09.2014 № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у загальному розмірі 376 510, 00 грн., у тому числі за основним платежем - 301 208, 00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 75 302, 00 грн. (а.с. 7, т. 1) та № від 11.09.2014 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 396 326, 25 грн., у тому числі за основним платежем - 317 061, 00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 79 265, 25 грн. (а.с. 6, т. 1).

Однією із підстав донарахування позивачу грошових зобов'язань став висновок відповідача про те, що ПАТ "Сумиінвест" занижено доходи від операційної діяльності в 2013 році на суму 1 268 207, 00 грн. та не включено до складу доходів в рядку 02 "Дохід від операційної діяльності" декларації з податку на прибуток підприємства в 2013 році суму 1 268 207, 00 грн. за рахунок реалізації 15 квартир в будинку № 40/2 блок "Б" по вул. Харківській в м. Суми за ціною, нижче собівартості.

Не погодившись з діями Державної податкової інспекції у м.Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, висновки податкового органу викладені в акті перевірки від 27.08.2014 № 3489/2203/14021477 є хибними, а тому оскаржувані податкові повідомлення - рішення є протиправними і підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно договорів купівлі-продажу майнових прав встановлено, що в 15 договорах купівлі-продажу, укладених позивачем з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 договірна вартість квартири не включає роботи по утепленню, штукатуренню, шпаклюванню, фарбуванню, облицюванню стін; утепленню, підготовці підлоги; заскленню балконів, лоджії; улаштуванню міжкімнатних дверей; розводці внутрішніх мереж води та каналізації; встановленню сантехнічної запірної арматури, газової плити (а.с. 177-178, 180-181, 183-184, 186-187, 189-190, 192-193, 195-196, 198-199, 201-202, 204-205, 207-208, 210-211, 213-214, 216-217, 219-220, т. 1).

Враховуючи те, що вартість вказаних робіт, у відповідності до згаданих положень Податкового кодексу України, включається до собівартості квартири, встановлено, що собівартість 1 кв.м. квартир, проданих ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 буде нижчою ніж собівартість 1 кв.м. інших квартир, проданих іншим фізичним особам. Як вбачається з пояснень позивача, собівартість 1 кв.м. по спірним 15 квартирам складає 1 260, 00 грн., що є нижче ніж ціна продажу цих квартир, зазначена в договорах купівлі-продажу.

Згідно із пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарською діяльністю є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу, є об'єктом оподаткування.

На виконання п. 135.1, 135.2, пп. 135.4.1 п. 135.4 ст. 135 Кодексу доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; та інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Дохід від операційної діяльності визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі, в тому числі при зменшенні зобов'язань, та включає, зокрема, дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг, у тому числі винагороди комісіонера (повіреного, агента тощо).

Витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, у відповідності до п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті і включають в себе, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг; та інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Собівартістю, згідно із пп. 14.1.228 п. 14.1. ст. 14 ПК України є витрати, що прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що застосовуються в частині, яка не суперечить положенням цього розділу.

На виконання п. 138.8 ст. 138 Кодексу собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Проаналізувавши вищенаведені норми законодавства та враховуючи, що обставини щодо різної собівартості 1 кв.м. квартир через виконання додаткових робіт в квартирах при будівництві будинку, ДПІ у м. Сумах під час перевірки не досліджувались, доказів, які б спростовували розрахунки собівартості 1 кв.м., надані позивачем, відповідач під час розгляду справи суду не надав, суд дійшов висновку, що порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме заниження доходу від операційної діяльності відсутнє.

Крім того, підставою для збільшення грошових зобов'язань ПАТ "Сумиінвест" став висновок податкового органу про відсутність реального здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ "ВСП Строймашсервіс".

Судовим розглядом встановлено, що 22.06.2011 між позивачем та ТОВ "ВСП Строймашсервіс" було укладено договір підряду № 2206-1 на будівництво багатоквартирного житлового будинку в м. Суми, вул. Харківська, 40/2 (а.с. 86-88, т. 1).

ТОВ "ВСП Строймашсервіс" виконало умови договору, здійснило роботи по будівництву будинку, що підтверджується декларацією про готовність об'єкта до експлуатації, виписало на адресу позивача податкові накладні від 19.07.2012 № 3, від 30.07.2012 № 4, від 25.12.2012 № 3, від 20.12.2012 № 2, від 05.12.2012 № 1, від 29.12.2012 № 5, від 29.12.2012 № 4 (а.с. 45-57, 129-135, т. 1).

Позивач вказані роботи прийняв і оплатив, що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт (а.с. 51-52, 54-58, 59-60, 61-62, 64-67, 68-69, 70-71, 73-74, 75-76, 77-79, 81-85, т. 1), довідками про вартість виконаних будівельних робіт (а.с. 53, 63, 72, 80, т. 1), платіжними дорученнями (а.с. 136-157, т. 1) та квитанціями (а.с. 163-175, т. 1).

В подальшому, квартири у будинку, збудованому ТОВ "ВСП Строймашсервіс", реалізовані позивачем фізичним особам, що підтверджується договорами купівлі-продажу майнових прав та актами прийому-передачі квартир (а.с. 176-249, т. 1, а.с. 1-126, т. 2).

Також, згідно податкової декларації з податку на прибуток за 2013 рік ПАТ "Сумиінвест" реалізувало збудовану житлову площу з прибутком, що свідчить про досягнення мети господарської діяльності (а.с. 93-95, т. 1).

Судовим розглядом встановлено, що укладений між позивачем та ТОВ "ВСП Строймашсервіс" договір містить положення щодо найменування, обсягів, якості послуг, що свідчить про наявність наміру щодо настання реальних наслідків в момент укладення договору, оскільки, укладаючи угоду, сторони домовлялися щодо істотних умов правочину.

Для бухгалтерського обліку, що базується на безперервному документуванні всіх здійснюваних господарських операцій, первинні документи є документальними свідоцтвами, що підтверджують отримання товарно-матеріальних цінностей або послуг від контрагента.

Такі документи у свою чергу є підставою для внесення записів до облікових бухгалтерських регістрів.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Оцінивши перелічені первинні документи за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що зміст оглянутих документів містить назву документа (форми), дату та місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції, первинні документи виписані реально існуючими суб'єктами права.

Оглянуті документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст.44 Податкового кодексу України, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704; далі за текстом - Положення №88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

Таким чином, надаючи оцінку наявним в матеріалах справи первинним бухгалтерським документам, якими позивач доводить перед судом реальність здійснення господарських операцій, суд, досліджуючи їх, встановлює наявність обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку.

Судовим розглядом встановлено, що ТОВ "ВСП Строймашсервіс" на момент складення та видачі податкових накладних включене до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що підтверджується спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 127, т. 2).

Крім того, мотивом, на підставі якого суб'єкт владних повноважень дійшов висновку про нереальність здійснення господарських операцій є висновки актів перевірок контрагента позивача про відсутність реального здійснення ним господарських операцій за ланцюгами постачання.

Втім, з цього приводу суд зазначає, що належними та допустимими в розумінні ст.124 Конституції України, ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (бо діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об'єктивною стороною злочинів, передбачених ст.191 КК України та ст.212 КК України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (бо наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст.ст. 207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (бо відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави та суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Проте, відповідачем не подано до суду жодних доказів порушення кримінальної справи відносно посадових (службових) осіб товариства позивача або за викладеними у акті фактами діяльності платника податків, наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином, наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Відповідно до вимог п. 198.2. ст. 198 Податкового Кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За змістом п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України визначено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів / послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно із п. 198.6. ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Таким чином, діюче податкове законодавство пов'язує виникнення права платника податків на включення до складу валових витрат та на податковий кредит з наявністю податкової накладної, що оформлена у відповідності до приписів ст. 201 Податкового кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, позивачем отримано від контрагента податкові накладні, які саме і є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та відповідно, зазначені накладні оформлені у повній відповідності до вимог ст. 201 Податкового кодексу України, що не заперечується податковим органом.

Крім того, чинним законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливими допущеними порушеннями законодавства інших юридичних осіб.

Також, на господарюючих суб'єктів не покладається обов'язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач виконав всі вимоги Податкового кодексу України щодо документального оформлення податкового обліку.

Отже, переглянувши постанову суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при її прийнятті суд першої інстанції у повному обсязі з'ясував обставини справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 09.12.2014р. по справі № 818/2848/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Бартош Н.С.
Судді Бегунц А.О. Донець Л.О.
Повний текст ухвали виготовлений 09.02.2015 р.