Справа № 804/18677/14
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2014-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі - судді Неклеса О.М. розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративний позов Верхньодніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Джі Сі М Жовті Води» про припинення юридичної особи, -
Верхньодніпровська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - Верхньодніпровська ОДПІ, позивач) звернулася до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Джі Сі М Жовті Води» (далі - ТОВ «Джі Сі М Жовті Води», відповідач), в якій просить припинити юридичну особу - ТОВ «Джі Сі М Жовті Води».
В обґрунтування позову Верхньодніпровська ОДПІ зазначила, що ТОВ «Джі Сі М Жовті Води» перебуває на обліку у Верхньодніпровській ОДПІ як платник податків та інших обов'язкових платежів, проте документи податкової звітності не подає більше року, заборгованості по платежам до бюджету не має.
Частиною 11 статті 35 КАС України визначено, що у разі повернення поштового відправлення, яке не вручене адресату з незалежних від суду причин, вважається, що особа повідомлена належним чином. Відповідач не надав до суду заперечень проти позову.
Дослідивши письмові докази по справі, суд доходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ТОВ «Джі Сі М Жовті Води» зареєстроване як суб'єкт підприємницької діяльності - юридична особа 16.09.1996 р. Виконавчим комітетом Жовтоводської міської ради Дніпропетровської області, перебуває на обліку у Верхньодніпровській ОДПІ.
Згідно зі ст. 16 Податкового кодексу України (далі - ПК України), платник податків зобов'язаний:
- вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів (підпункт 16.1.2 пункту 16.1);
- подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів (підпункт 16.1.3 пункту 16.1);
- сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (підпункт 16.1.4 пункту 16.1).
Пунктом 49.2 статті 49 ПК України визначено, що платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.
Згідно з довідкою Верхньодніпровської ОДПІ від 20.10.2014 р. № 2477/9/15-02, наданої позивачем при поданні адміністративного позову, податкова звітність до контролюючого органу надається відповідачем своєчасно, остання податкова звітність подана підприємством за результатами 2013 р.
Поряд з цим, на виконання ухвали суду від 14.11.2014 р. позивачем надано до матеріалів справи довідку від 27.11.2014 р. № 7279/9/04-16-18-02-10, з якої вбачається, що податкова звітність до контролюючого органу надається відповідачем своєчасно, остання податкова звітність подана підприємством 07.02.2014 р. - за результатами 2013 р.
Відповідно п. 20.1.37 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо припинення юридичної особи та припинення фізичною особою - підприємцем підприємницької діяльності та/або про визнання недійсними установчих (засновницьких) документів суб'єктів господарювання.
Відповідно до пункту 67.2 статті 67 ПК України, контролюючі органи в установленому законом порядку мають право звертатися до суду про винесення судового рішення щодо припинення юридичних осіб або підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців; відміни державної реєстрації припинення юридичних осіб або підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців; скасування державної реєстрації змін до установчих документів.
Звернення суб'єкта владних повноважень із позовом у передбачених законом випадках мають бути обумовлені необхідністю виконання покладених на них завдань та функцій, а використовувати свої повноваження державні органи можуть лише з метою, з якою це повноваження надано.
Враховуючи викладене, суд зазначає, що звернення контролюючих органів з позовами, що передбачені, зокрема, нормами пункту 67.2 статті 67 ПК України, повинно відповідати покладеним на податкові органи функціям.
Положеннями підпункту 19-1.1.1 ст. 19-1 ПК України закріплено, що контролюючі органи виконують такі функції: зокрема, здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів.
У відповідності до пункту 61.1 статті 61 ПК України, податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
У свою чергу, способи здійснення податкового контролю встановлені статтею 62 ПК України. До таких способів належать: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
А отже, здійснення податковими органами повноважень, передбачених нормами пункту 67.2 статті 67 ПК України, повинно бути зумовлено виконанням цими органами функцій щодо податкового контролю.
Враховуючи, що основною метою податкового контролю є забезпечення належного виконання податкових обов'язків щодо визначення та сплати грошових зобов'язань, звернення контролюючого органу із позовом на підставі норм пункту 67.2 статті ПК України повинно бути спрямоване на запобігання та припинення податкових правопорушень, які пов'язані із неналежним визначенням та сплатою грошових зобов'язань платником податків або невиконанням ним інших податкових обов'язків.
Підстави припинення юридичної особи передбачені Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», який регулює відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб - підприємців.
Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» від 15.05.2003 р. за № 755-IV, підставою для постановлення судового рішення щодо припинення юридичної особи, що не пов'язано з банкрутством юридичної особи, зокрема, є неподання протягом року органам доходів і зборів податкових декларацій, документів фінансової звітності відповідно до закону.
З цього приводу суд зазначає, що вказана вище норма не містить імперативного застереження щодо кола осіб, які мають право звернутися до суду з позовом про припинення юридичної особи з наведеної підстави, разом з тим, зазначає, що подання такого позову контролюючим повинно бути обумовлено виконанням покладеного на нього обов'язку.
Із положень ст. 20, ст. 21, ст. 67 ПК України випливає, що контролюючі мають право звертатися до суду з вимогами про припинення юридичної особи не в усіх випадках, визначених ст. 38 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», а лише в тих випадках, коли звернення до суду із позовом зумовлено необхідністю виконання покладених на них завдань і функцій, а використовувати свої повноваження вони можуть лише з метою, з якою це повноваження надане.
Таким чином, суд вважає, що припинення юридичної особи є одним із заходів, спрямованих на запобігання порушення податкового законодавства або його припинення, а не засобом забезпечення обліку платника податків. Контролюючі органи вправі звертатися з вимогою про припинення юридичної особи у разі, якщо підставою позову є неподання таким суб'єктом протягом року до контролюючих органів податкових декларацій та інших документів фінансової звітності, згідно із вимогами законодавства.
Зазначена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у рішенні від 16.10.2012 р. по справі № 21-281а12 за позовом ДПІ у Ворошиловському районі м. Донецька до Управління державної реєстрації Донецької міської ради, державного реєстратора Кагарлицької РДА в Київській області Лавренюк Лесі Петрівни, треті особи - ТОВ «Торговий дім «Агроресурси», Кагарлицька ОДПІ в Київській області, про визнання дій протиправними, визнання запису неправомірним, зобов'язання вчинити певні дії.
Відповідно до ч. 2 ст. 161 КАС України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 244-2 КАС України передбачено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.
Досліджуючи наявні в матеріалах докази, суд доходить до висновку, що контролюючим органом не доведено того, що відповідач не звітує до податкової інспекції, ухиляється від подачі в податкові органи передбачених законодавством документів податкової та бухгалтерської звітності, про що безпосередньо зазначено в адміністративному позові.
В матеріалах справи наявні витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців від 21.08.2014 р. та від 17.10.2014 р., надані позивачем, які не містять інформації саме про відсутність відповідача за місцезнаходженням. В зазначеному витязі наявні лише відмітки «відомості відсутні», а отже, суд при винесенні рішення по справі не може керуватися лише цими записами.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Позивачем належних доказів в обґрунтування позову суду не надано.
У зв'язку з вищенаведеним та враховуючи, що позивачем не надано до суду належних доказів в обґрунтування своєї правової позиції, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог та припинення юридичної особи - ТОВ «Джі Сі М Жовті Води» з підстав, наведених в адміністративному позові.
На підставі викладеного, керуючись статтями 158-163, 1832 КАС України, суд, -
В задоволенні адміністративного позову відмовити.
Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною відповідно до статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, та підлягає негайному виконанню.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку також іншими особами у зв'язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки.

Строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Суддя О.М. Неклеса