Справа № 803/57/15-а
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2015-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2015 рокуСправа № 803/57/15-a

Волинський окружний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого-судді Мачульського В.В.,

суддів - Дмитрука В.В., Ковальчука В.Д.,

при секретарі судового засідання Гуцалюк І.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Самчука О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної виконавчої служби України про визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3, позивач) звернулась з адміністративним позовом до Державної виконавчої служби України (далі - ДВС України, відповідач) про визнання неправомірною бездіяльності ДВС України у неперерахуванні їй грошових коштів у розмірі 34748,63 грн., та зобов'язання вчинити дії, перерахувати вищевказані кошти на наданий нею банківський рахунок.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач, є дружиною покійного ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. На момент його смерті у Європейському суді з прав людини розглядалася його заява № 62247/12 проти України щодо невиконання рішення суду про виплату йому соціальної допомоги. 13 лютого 2014 року Європейським судом з прав людини було ухвалено остаточне рішення у справі «Васильєв проти України», до якої було приєднано ще 248 заяв, в тому числі і ОСОБА_4. Вищевказаним рішенням Європейський суд з прав людини постановив, що протягом трьох місяців держава-відповідач (Україна) має забезпечити виконання рішень національних судів, ухвалених на користь заявників, які підлягають виконанню, та сплатити 2000 (дві тисячі) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю. В кінці травня 2014 року на її адресу надійшла постанова відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про відкриття виконавчого провадження на підставі згаданого рішення Європейського суду з прав людини від 13 лютого 2014 року. У супровідній до даної постанови містилася пропозиція надати банківські реквізити для перерахування стягнутих сум.

З метою виконання даної постанови 20.06.2014 року нею на адресу відповідача були надіслані нотаріально завірені копії свідоцтв про право на спадщину, з яких вбачається, що позивач разом з своїми малолітніми дітьми є спадкоємцями померлого ОСОБА_4, а також копія паспорту позивача, ідентифікаційного коду та довідки про відкриття рахунку у банку. В кінці листопада 2014 року на адресу ОСОБА_3, знову надійшов лист відповідача від 05 листопада.2014 року, з вимогою надати уточнені банківські реквізити в національній валюті (українська гривня) для виплати належних грошових коштів. 25 листопада 2014 року позивачем повторно був направлений відповідачу пакет документів, в тому числі банківські реквізити, на які слід перераховувати кошти. Однак, станом на 19 листопада 2015 року вищезазначені кошти не перераховані, що порушує її права на отримання належних коштів. Просить суд визнати неправомірною бездіяльність Державної виконавчої служби України, яка полягає у неперерахуванні ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 34748,63 грн. (еквівалент 2000 євро) та зобов'язати Державну виконавчу службу України перерахувати вищезазначені грошові кошти на наданий позивачем банківський рахунок.

В судовому засіданні представник позивача адміністративний позов підтримав повністю з підстав викладених в позовній заяві та просить суд задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні адміністративний позов не визнав повністю, посилаючись на те, що відділом примусового виконання рішень ДВС України не допущено бездіяльність, оскільки головним державним виконавцем Єжовим М.В. 23 грудня.2014 року винесено розпорядження № 42621126/11 про необхідність перерахування коштів в розмірі 34748,63 грн., на користь ОСОБА_3, як спадкоємця ОСОБА_4 для погашення заборгованості згідно рішення Європейського суду з прав людини № 29266/08 від 13 лютого 2014 року. Просить суд відмовити позивачу в задоволенні її позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, проаналізувавши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюються на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктами владних повноважень, щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дії чи бездіяльності.

Судом встановлено, що 13 лютого 2014 року Європейським судом з прав людини ухвалено остаточне рішення у справі «Васильєв проти України» № 29266/08, до якої було приєднано ще 248 заяв, в тому числі і громадянина ОСОБА_4 № 62247/12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про смерть від 11 червня 2013 року (а.с.4). ОСОБА_3, позивач у даній справі, є дружиною покійного ОСОБА_4 та його спадкоємцем, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом (а.с.5-7).

Вищевказаним рішенням Європейський суд з прав людини постановив, що протягом трьох місяців держава-відповідач Україна має забезпечити виконання рішень національних судів, ухвалених на користь заявників, які підлягають виконанню, та сплатити 2000 (дві тисячі) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю, вказаних в Додатку 1, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди, та компенсації судових витрат, а також додатково сплатити суму будь-якого податку, що може нараховуватися заявникам на ці суми; ці суми повинні бути конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення виплати.

З матеріалів справи вбачається, що в кінці травні 2014 року на адресу позивача надійшла постанова відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України № 42621126 про відкриття виконавчого провадження від 21 березня 2014 року на підставі згаданого рішення Європейського суду з прав людини № 29266/08 від 13 лютого 2014 року з пропозицією надати позивачу перелік документів необхідних для виконання вищевказаного рішення суду (а.с.9).

20 червня 2014 року позивачем на адресу відповідача були надіслані нотаріально завірені копії свідоцтв про право на спадщину за законом, копія паспорта громадянина України, ідентифікаційного коду та довідки про відкриття рахунку у банку. 25.06.2014 року дані документи були отримані відповідачем, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.13).

В листопаді 2014 року позивачу від відділу примусового виконання рішень ДВС України надійшов лист від 05 листопада 2014 року № 1715-2/11, з якого вбачається, що 30.09.2014 р. на спеціальний реєстраційний рахунок відповідача надійшли кошти призначені на користь покійного ОСОБА_4, у розмірі 34748,63 грн., (еквівалент 2000 євро), та запропоновано позивачу терміново надати відповідачу уточнені банківські реквізити в національній валюті (українська гривня) для виплати належних коштів (а.с.12).

25 листопада 2014 року позивачем повторно направлено до відділу примусового виконання рішень ДВС України пакет документів, в тому числі банківські реквізити, на які слід перераховувати належні їй грошові кошти. Вищезазначені документи були вручені відповідачу 27 листопада 2014 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення (а.с.14).

Порядок виконання рішень Європейського суду з прав людини регулюється Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV (надалі - Закон України № 3477-IV), Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (надалі - Закон України № 606-XIV), іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені Законом.

Статтею 1 Закону України № 606-XIV встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 1, п. 9 ч. 2 ст. 17 Закону України № 606-XIV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Відповідно до ч. 1 ст. 19 вищевказаного закону, державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; в інших передбачених законом випадках.

Статтею 81 Закону України № 606-XIV визначено, що порядок виконання в Україні рішень іноземних судів і арбітражів визначається відповідними міжнародними договорами, цим Законом та законами України.

Відповідно до статті 2 Закону України № 3477-IV рішення Європейського суду є обов'язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції.

Статтею 46 Конвенції визначено, що Високі Договірні Сторони зобов'язуються виконувати остаточне рішення Європейського суду з прав людини у будь-якій справі, в якій вони є сторонами. У зв'язку із обов'язком України виконувати рішення Європейського суду у справах проти України, Верховною Радою України 23 лютого.2006 року прийнято Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV.

Згідно з статтею 1 Закону України № 3477-IV виконанням рішення є: а) виплата Стягувачеві (Заявникові) відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру.

Органом представництва, відповідальним за координацію виконання рішень Європейського суду з прав людини, відповідно до Постанови Кабінету міністрів України № 784 від 31 травня 2006 року «Про заходи реалізації Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», визнано Міністерство юстиції України, а саме Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини та його Секретаріат.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України № 3477-IV, протягом десяти днів від дня отримання повідомлення Суду про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва: надсилає Стягувачеві повідомлення з роз'ясненням його права подати до державної виконавчої служби заяву про виплату відшкодування, в якій мають бути зазначені реквізити банківського рахунка для перерахування коштів; надсилає до державної виконавчої служби оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України. Автентичність перекладу засвідчується Органом представництва. Державна виконавча служба упродовж десяти днів з дня надходження документів, зазначених у пункті "б" цієї частини, відкриває виконавче провадження.

Згідно з частиною 1 статті 8 вищевказаного Закону виплата Стягувачеві відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття Рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у Рішенні.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України № 3477-IV сума відшкодування, яка знаходиться на депозитному рахунку державної виконавчої служби, перераховується: б) на рахунки спадкоємців Стягувача - фізичної особи після подання ними належним чином оформлених документів, які надають їм право на отримання спадщини; кошти можуть бути перераховані на рахунок стягувача або його правонаступників за умови відповідного оформлення документів.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем належним чином виконано вимоги державного виконавця, щодо подання відповідних документів необхідних для виплати коштів у розмірі 34748,63 грн. (еквівалент 2000 євро) відповідно до рішення Європейського суду з прав людини № 29266/08 від 13 лютого 2014 року, а саме копію паспорта громадянина України, ідентифікаційного коду особи, свідоцтва про право на спадщину за законом та довідку про банківський рахунок № 333 від 11 червня 2014 року, в якому вказано повна назва банку із зазначенням номеру філії, місцезнаходження банку, код МФО банку 303398, номер транзитного рахунку банку НОМЕР_1 та номер особового рахунку стягувача НОМЕР_2, код ЄДПРОУ банку 09303328 (а.с.11).

Згідно з частиною 2 статті 45 Закону України № 606-XIV за письмовою заявою стягувача - фізичної особи чи його представника (за наявності відповідних повноважень) стягнуті грошові суми можуть бути перераховані державним виконавцем на зазначений ним рахунок у банку або в іншій фінансовій установі чи надіслані на адресу стягувача поштовим переказом, що здійснюється за його рахунок, крім переказу аліментних сум.

Відповідно до пункту 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 07 березня 2007 року № 408 «Про затвердження Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення платежів, пов'язаних з виконанням рішень закордонних юрисдикційних органів, прийнятих за наслідками розгляду справ проти України» для здійснення платежів, зазначених у підпунктах 1, 2 і 4 пункту 2 головний розпорядник подає до Казначейства, уповноваженого банку платіжний документ, який повинен містити такі відомості: найменування справи, за якою закордонним юрисдикційним органом прийнято рішення проти України; найменування стягувача (стягувачів); банківський реквізит стягувача (стягувачів) (за наявності).

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що відділом примусового виконання рішень ДВС України не допущено бездіяльність та виконано вимоги вищевказаної Постанови та статті 45 Закону України № 606-XIV, оскільки розпорядження № 42621126/11 від 23 грудня 2014 року, винесене головним державним виконавцем Єжовим М.В. про необхідність перерахування на користь ОСОБА_3 як спадкоємця ОСОБА_4 коштів в розмірі 34748,63 грн., є внутрішнім документом відділу примусового виконання рішень ДВС України та не свідчить про те, що дане розпорядження виконано бухгалтером Михайленко О.В. шляхом направлення платіжного доручення до органів Державної казначейської служби України.

Судом оголошувалася перерва для забезпечення можливості відповідачу надати докази виконання розпорядження № 42621126/11 від 23 грудня 2014 року - направлення платіжного доручення до органів Державної казначейської служби України. Разом з тим, таких доказів чи будь-яких інших належних доказів та переконливих аргументів про те, що платіжне доручення про перерахування коштів на користь ОСОБА_3 як спадкоємця ОСОБА_4 в даний час перебуває на виконанні в Державній казначейській службі України на вимогу суду представником відповідача не надано.

На момент розгляду справи судом рішення Європейського суду з прав людини № 29266/08 від 13 лютого 2014 року відповідачем не виконано.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У даному випадку, заперечуючи проти позову, відповідач не виконав покладений на нього обов'язок та не надав суду належні та допустимі докази в підтвердження належного виконання рішення Європейського суду з прав людини № 29266/08 від 13 лютого 2014 року в частині перерахування на користь ОСОБА_3, як спадкоємця ОСОБА_4 коштів в розмірі 34748,63 грн. (еквівалент 2000 євро).

Таким чином, аналізуючи норми законодавства, що регулює спірні відносини та оцінюючи наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що невиконання рішення Європейського суду з прав людини № 29266/08 від 13 лютого 2014 року обумовлене бездіяльністю відповідача.

Судом в ході розгляду справи не встановлено обставин, які перешкоджали відділу примусового виконання рішень ДВС України перерахувати грошові кошти на рахунок позивача відповідно до статті 9 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

За таких обставин суд приходить до висновку, що Державною виконавчою службою України не перераховано ОСОБА_3 належні їй грошові кошти у розмірі 34748,63 грн. (еквівалент 2000 євро), а отже допущено бездіяльність, яку суд відповідно до вимог частини 2 статті 162 КАС України визнає протиправною.

В зв'язку з захистом порушених прав позивача суд вважає за необхідне зобов'язати Державну виконавчу службу України перерахувати ОСОБА_3 на банківський рахунок № НОМЕР_2 відкритого у філії Волинське обласне управління АТ «Державний Ощадний банк України» грошові кошти у розмірі 34748,63 грн. (еквівалент 2000 євро).

За таких обставин позов слід задовольнити повністю.

Керуючись статтями 3, 11, 17, 71, 158, 160, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Закону України «Про виконавче провадження», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Державної виконавчої служби України щодо неперерахування ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 34748,63 грн. (еквівалент 2000 євро).

Зобов'язати Державну виконавчу службу України перерахувати ОСОБА_3 на банківський рахунок № НОМЕР_2, відкритий у філії Волинське обласне управління АТ «Державний Ощадний банк України» за адресою Волинська область, м. Любомль, вулиця Незалежності, 13, р/р НОМЕР_1, МФО 303398, грошові кошти у розмірі 34748,63 грн. (еквівалент 2000 євро).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде складена у повному обсязі 02 лютого 2015 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський

Судді : В.В. Дмитрук

В.Д. Ковальчук