Справа № 379/2469/14-а
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 379/2469/14-а Головуючий у 1-й інстанції: Бабоїд О.М. Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
У Х В А Л А

Іменем України

03 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Василенка Я.М., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду у Таращанському районі Київської області на постанову Таращанського районного суду Київської області від 16 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду у Таращанському районі Київської області про визнання незаконним рішення, визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2) звернувся до Таращанського районного суду Київської області з позовом до Управління Пенсійного фонду у Таращанському районі Київської області (далі - Відповідач, Управління) про: визнання неправомірними дій посадових осіб Відповідача щодо відмови у прийнятті довідки від 14.09.2014 року про заробітну плату в зоні відчуження та нарахування пенсії; зобов'язання Управління прийняти довідку від 14.09.2014 року № 1787, видану Таращанським РВ ГУ МВС України у Київській області та провести перерахунок і виплату пенсії з листопада 2014 року.

Постановою Таращанського районного суду Київської області від 16.12.2014 позов задоволено частково: визнано протиправними дії Відповідача та зобов'язано останнього здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з 01.11.2014 року відповідно до довідки № 1787 від 19.09.2014 року про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, видану Таращанським РВ ГУ МВС України в Київській області. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що довідка про заробітну плату, на підставі якої Позивач просить здійснити перерахунок пенсії, відповідає вимогам закону та містить необхідну інформацію для перерахунку пенсії ОСОБА_2, а тому посилання Управління на відсутність первинних документів та довідки форми № 122 є необґрунтованим та не може бути підставою для відмови у здійсненні перерахунку пенсії.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. При цьому звертає увагу на порушення судом норм матеріального права.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи в судове засідання не з'явились, а тому справа розглядалась за наявними у ній матеріалами у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Як встановлено судом першої інстанції, Позивач є інвалідом 2 групи внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням робіт із ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Таращанського районного суду Київської області від 09.07.2014 року у справі № 810/670/14-а, яка набрала законної сили, визнано протиправними дії Таращанського районного відділу ГУ МВС України у Київській області та зобов'язано останнє провести перерахунок заробітної плати ОСОБА_2 за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 23.09.1986 року по 28.09.1986 року та видати відповідну довідку для пред'явлення до органів Управління Пенсійного фонду України з урахуванням відповідних нормативно-правових актів щодо роботи у вихідний день, щодо виплати подвійного окладу та збільшення окладу до 15%. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено повністю.

Таращанським РВ ГУ МВС України у Київській області 19.09.2014 року видано довідку № 1787 про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 роках (далі - Довідка № 1787), зі змісту якої вбачається, що Позивач з 23.09.1986 року по 28.09.1986 року працював у зоні відчуження (м. Чорнобиль, с. Ладижичі, с. Паришев) з кратністю розміру оплати праці - 2.

ОСОБА_2 08.10.2014 року та 24.10.2014 року (а.с. 21, 22) звернувся до Відповідача із заявами про перерахунок пенсії відповідно до Довідки № 1787.

Листом від 05.11.2014 року № 8077/03 Управління повідомило Позивача про те, що йому відмовлено у перерахунку пенсії на підставі Довідки № 1787. Відмова вмотивована тим, що у поданій довідці завищена кратність оплати праці за роботу в зоні відчуження, оскільки оплата за весь період розрахована по І зоні небезпеки з кратністю 2 + «збережений», тоді як с. Ладижичі та с. Паришев належали до зони «особливого контролю», де оплата праці не може проводитись за підвищенням до 100% тарифними ставками.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. ст. 54, 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», п. 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.11.2011 року № 1210, суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність відмови Управління у здійсненні перерахунку пенсії Позивача на підставі Довідки № 1787, оскільки остання відповідає вимогам закону та містить необхідну інформацію для перерахунку пенсії, а подання довідки форми № 122 та первинних документів не вимагається.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон) пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

Відповідно до пп. 4 п. 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.11.2011 року № 1210 (далі - Постанова № 1210) у разі коли особа пропрацювала у зоні відчуження: менше календарного місяця у 1986-1990 роках, за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час, в одному із неповних календарних місяців роботи протягом цих років, без додавання суми заробітної плати за період роботи за межами зони відчуження.

Відтак, особа, яка пропрацювала у зоні відчуження менше календарного місяця у 1986 році, має право на обчислення пенсії виходячи із заробітної плати, одержаної за весь фактично відпрацьований час.

Приписами абз. 1 Розпорядження Ради Міністрів СРСР «Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати» від 17.05.1986 року № 964 рс визначено, що керівникам міністерств і відомств, яків беруть участь у ліквідації аварії, за погодженням з головою урядової комісії дозволено виробляти у виняткових випадках оплату праці працівників, зайнятих на зазначених роботах в III зоні небезпеки, в п'ятикратному розмірі в порівнянні з встановленими чинним законодавством нормами, за роботу в II зоні - в чотириразовому розмірі та в I зоні - у трикратному розмірі.

Згідно абз. 4 п. 1 постанови Ради Міністрів Української РСР, Української Республіканської Ради професійних спілок від 10.06.1986 року № 207-7 (далі - Постанова № 207-7), оплата праці працівників, зайнятих на роботах в третій, другій та першій зонах небезпеки, проводиться відповідно в чотири-, три- і двократному розмірах, понад середньомісячної заробітної плати, виходячи з тарифної ставки (окладу), встановленої за основним місцем роботи.

Постановою Кабінету Міністрів Української РСР «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» від 23.07.1991 року № 106 (далі - Постанова № 106), населені пункти: м. Чорнобиль, с. Ладижичі, с. Паришів віднесені до зони відчуження, тобто до 1 зони небезпеки.

Як вбачається зі змісту Довідки № 1787, ОСОБА_2 у період з 23.09.1986 року по 28.09.1986 року пропрацював у вищезазначених населених пунктах, а тому при розрахунку заробітної плати Позивача в силу Постанови № 207-7 оплата праці повинна проводитися у двократному розмірі понад середньомісячну заробітну плату, виходячи з тарифної ставки (окладу), встановленої за основним місцем роботи.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правильність застосування кратності « 2» при оплати праці ОСОБА_2 та відповідності Довідки № 1787 положенням чинного законодавства.

Крім того, необхідно зазначити, що Міністерство праці України, Міністерство України у справах захисту населення від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, Міністерство фінансів України у листі від 29.10.1992 року № 09-3751, № 1082/3к, № 13-412/308 надано роз'яснення про те, що вирішення грошових вимог осіб, які в 1986 - 1987 роках брали участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і зоні відчуження і їм не була нарахована підвищена заробітна плата за основним місцем роботи відповідно до встановлених розмірів, повинно проводитись відповідно до чинного законодавства України.

Поряд з іншим, судова колегія критично оцінює доводи Апелянта про те, що с. Ладижичі та с. Паришів не відносяться до 1 зони небезпеки, оскільки належать до «зони особливого контролю» з кратністю оплати праці «І», виходячи з наступного.

Положеннями п. 1 Постанови Центрального Комітету КПРС, Президіуму Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР, Всесоюзної Центральної Ради професіональних союзів від 07.05.1986 року № 524-156 визначено право виплачувати військовослужбовцям військових частин і органів Комітету державної безпеки СРСР, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які виконують службові обов'язки в зоні Чорнобильської АЕС, посадові оклади та оклади за військовим або спеціальним званням у подвійному розмірі.

Аналізуючи положення вказаної норми, суд апеляційної інстанції зауважує, що вказана постанова визначає особливості оплати праці для особливої категорії - військовослужбовців у подвійному розмірі незалежно від категорії зони небезпеки Чорнобильської АЕС.

Крім того, Відповідачем не подано до суду документів, зі змісту яких випливає, що с. Ладижичі та с. Паришів не відносяться до 1 зони небезпеки (зони відчуження), тоді як зворотнє підтверджується приписам Постанови № 106.

Крім іншого, необхідно зауважити, що постановою Таращанського районного суду Київської області від 09.07.2014, яка набрала законної сили, зобов'язано Таращанський районний відділ ГУ МВС України у Київській області провести перерахунок заробітної плати Позивача за період з 23.09.1986 року по 28.09.1986 року, зокрема, з урахуванням наказу МВС СРСР від 11.05.1986 року № 0130 та від 30.06.1986 року № 0189 щодо виплати ОСОБА_2 подвійного окладу за роботу по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за вказаний період.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи вищезазначене, обставини щодо наявності у Позивача права на виплату подвійного окладу (як складової оплати праці) доказуванню не підлягають.

Поряд з цим, колегія суддів погоджується з висновком суд першої інстанції про відсутність встановленого чинним законодавством обов'язку щодо подання для перерахунку пенсії довідки за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 року № 122, оскільки в силу ст. 54 Закону пенсія призначається із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, а тому подання довідки про заробітну плату, в якій зазначено розмір оплати праці та періоди роботи, є достатнім для встановлення обставин, визначених положеннями даної норми.

Аналогічний висновок викладений у листі Міністерства соціального захисту населення України від 27.02.1996 року № 01-3/244-013-2.

Крім того, необхідно зауважити, що положеннями законів та підзаконних нормативно-правових актів, якими регулюються питання пенсійного забезпечення осіб, які отримують пенсію по інвалідності відповідно до ст. 54 Закону, не закріплено обов'язкової умови щодо подання особою первинних документів разом із довідкою про заробітну плату, а тому відмова органу Пенсійного фонду України у перерахунку пенсії, зокрема, з підстави відсутності первинних документів є неправомірною.

Отже, враховуючи те, що Позивачем подано Довідку № 1787 відповідно до форми, встановленої чинним законодавством, складові якої рішенням суду визнані правомірними, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність відмови Управління здійснити ОСОБА_2 перерахунок пенсії на підставі Довідки № 1787.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із наведеними висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду у Таращанському районі Київської області - залишити без задоволення.

Постанову Таращанського районного суду Київської області від 16 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду у Таращанському районі Київської області про визнання незаконним рішення, визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі. Касаційна скарга на судові рішення подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Я.М. Василенко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Василенко Я.М.

Шурко О.І.