Справа № 2а-0870/5449/11
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2011-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2011 року (12 год. 15 хв.) Справа № 2а-0870/5449/11

Запорізький окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Киселя Р.В.,

суддів - Максименко Л.Я.,

Чернової Ж.М.

при секретарі судового засідання Лавринці І.П.,

за участю:

позивача: ОСОБА_2,

представника відповідачів: Лаптинського І.Г., довіреності №18 від 10.01.2011, №220/626/д від 27.12.2010,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2

до: Запорізького обласного військового комісаріату, Міністерства оборони України,

про: визнання рішення в частині протиправним, визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

13.07.2011 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 (далі - позивач) до Запорізького обласного військового комісаріату (далі - відповідач-1), Міністерства оборони України (далі - відповідач-2) про визнання рішення в частині протиправним, визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Згідно уточнених позовних вимог від 20.09.2011 позивач просив: визнати протиправним п. 18 протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби (далі - Комісія відповідача-2) від 25.12.2010 №7 - про призначення одноразової грошової допомоги позивачу у зв'язку з отриманням інвалідності, як інваліду третьої групи без врахування надбавок, які позивачем отримувались в складі грошового забезпечення на момент звільнення у відповідності до ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон №2011); визнати протиправними дії відповідача-1 щодо подання до Департаменту фінансів Міністерства оборони України документів для призначення одноразової грошової допомоги позивачу у зв'язку з отриманням інвалідності, як інваліду третьої групи, без врахування надбавок, які ним отримувались в складі грошового забезпечення на момент звільнення, у відповідності до ст. 9 Закону №2011; зобов'язати відповідача-2 провести нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв'язку з отриманням третьої групи інвалідності, пов'язаної з виконанням обов'язків військової служби відповідно до ст. 16 Закону №2011 з урахуванням надбавок, які отримувались позивачем в складі грошового забезпечення на момент звільнення, відповідно до вимог ст. 9 Закону №2011 на загальну суму 131544 грн.; зобов'язати відповідача-1 подати документи до відповідача-2 та провести виплату нарахованої відповідачем-2 позивачу суми одноразової грошової допомоги у зв'язку з отриманням 3-ї групи інвалідності, пов'язаної з виконанням обов'язків військової служби відповідно до ст. 16 Закону №2011 з указуванням надбавок, які отримувались позивачем в складі грошового забезпечення на момент звільнення, відповідно до вимог ст. 9 Закону №2011 на загальну суму 131544 грн.

Ухвалою судді від 18.07.2011, у зв'язку із невідповідністю позовної заяви вимогам ст. 106 КАС України, її було залишено без руху до 26.07.2011.

Станом на 26.07.2011 позивач усунув недоліки позовної заяви, про які йшлося в ухвалі судді від 18.07.2011.

Ухвалою судді від 28.07.2011 року було відкрито провадження в адміністративній справі, судове засідання призначене на 23.08.2011.

Ухвалою суду від 23.08.2011 за клопотаннями представника позивача провадження у справі було зупинено до 20.09.2011.

Ухвалою від 20.09.2011 провадження у справі було поновлено, судове засідання призначене на 20.09.2011.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, зазначивши, що прийняте Комісією відповідача-2 рішення від 25.12.2010 №7 (в частині п. 18) стосовно розміру призначеної позивачу одноразової грошової допомоги в зв'язку із отриманням ним під час проходження служби інвалідності є неправомірним, оскільки під час визначення розміру такої допомоги Комісією відповідача-2 не враховані надбавки, які позивачем отримувались в складі грошового забезпечення на момент звільнення. Позивач вважає, що Комісією відповідача-2 порушені вимоги ст. 9 Закону №2011. Так само вимоги зазначеної правової норми було порушено відповідачем-1 при надісланні до Департаменту фінансів відповідача-2 документів для призначення одноразової грошової допомоги позивачу у зв'язку з отриманням інвалідності. У зв'язку із чим позивач просить задовольнити його вимоги у повному обсязі.

Представник відповідачів проти задоволення позову заперечив в повному обсязі та послався на відсутність правових підстав для перерахування та доплати одноразової допомоги позивачу. Вважає дії та рішення відповідачів правомірними, оскільки під час вчинення таких дій і прийняття рішення відповідачі керувались постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» (далі - Постанова №499), в редакції чинній на момент вчинення оскаржуваних дій та прийняття оскаржуваного рішення. Тому просив відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні 20.09.2011 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Суд, розглянувши матеріали і з'ясувавши обставини адміністративної справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши інші наявні у справі докази у їх сукупності,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з військового квитка серії ГГ № 330061, позивач з 03.08.1982 по 26.08.2010 проходив військову службу у Збройних Силах України. Наказом Начальника Генерального Штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України від 10.02.2010 № 77 позивача було звільнено з військової служби у запас за п. б ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» (за станом здоров'я). Наказом військового комісару Запорізького обласного військового комісаріату від 26.08.2010 № 165 позивач був виключений із списків особового складу Запорізького обласного військового комісаріату.

З матеріалів справи вбачається, і це не заперечується представником відповідачів, що позивачу встановлено третю групу інвалідності внаслідок захворювання пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби, що підтверджено наявною у матеріалах справи копією посвідчення інваліда третьої групи від 16.07.2010 серії С № 119617, видане Управлінням праці та соціального захисту населення Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 16 Закону №2011 позивач має право на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення.

25.12.2010 Комісією відповідача-2 було прийняте рішення, оформлене протоколом №7, про можливість призначення позивачу одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІІ групи внаслідок травми, пов'язаної з виконанням обов'язків військової служби, на підставі довідки МСЕК серія АД №133445 від 14.07.10, в розмірі 48 місячного грошового забезпечення в сумі 79296 грн. При цьому комісія виходила із складових грошового забезпечення: посадового окладу, окладу за військове звання, відсоткової надбавки за вислугу років.

Листом від 13.05.2011 №с/23-483 відповідач-1 повідомив позивача про те, що документи позивача на призначення та виплату одноразової грошової допомоги в разі отримання інвалідності осіб, звільнених з військової служби, були отримані відповідачем-1 18.08.2010 та відправлені на комісію до Департаменту фінансів відповідача-2 за №с/23-796 від 30.08.2010.

Листом Департаменту фінансів відповідача-2 від 17.06.2011 №248/6/С/332/1474 позивача було повідомлено, що документи на виплату йому одноразової допомоги надійшли до Департаменту фінансів відповідача-2 05.10.2010 та 25.12.2010 прийнято рішення про право на виділення коштів у сумі 79296,00 грн. Також позивачу було повідомлено, які виплати було враховано під час визначення одноразової грошової допомоги позивачу.

Надаючи правову оцінку оскаржуваним діям та рішенню відповідачів суд виходить з приписів ч.3 ст.2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню Комісії відповідача-2 суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, засади регулювання праці і зайнятості.

Пунктом 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов'язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності, йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

При цьому ч. 2 ст. 9 Закону №2011 визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Постановою № 499 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (далі - Порядок). Пунктом 2 цього Порядку визначено розміри одноразової грошової допомоги для осіб, звільнених з військової служби, у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов'язків військової служби.

Так, пп. 2 п. 2 Порядку (в редакції чинній до 11.08.2011) визначалось, що одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов'язків військової служби - у розмірі 48-місячного грошового забезпечення - інвалідам III групи.

Разом з тим, п. 2 Порядку (в редакції чинній до 11.08.2011) передбачалось, що до складу грошового забезпечення для військовослужбовців, які перебувають на кадровій військовій службі або проходять військову службу за контрактом, - за останньою посадою, яку вони займали на день втрати працездатності, а звільнених із служби - на день звільнення, визначалась виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років, а у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності чи у разі інвалідності, що сталися включно до 31 грудня 2007 р., - виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років та щомісячної надбавки у розмірі 100 відсотків грошового забезпечення відповідно до Указів Президента України від 10 квітня 1996 р. № 925 та від 23 лютого 2002 р. № 173 і постанови Кабінету Міністрів України від 22 травня 2000 р. № 829.

Як свідчать матеріали справи, позивачу була призначена одноразова грошова допомога в розмірі 48-місячного грошового забезпечення в сумі 79296,00 грн., як особі, якій встановлена інвалідність внаслідок виконання обов'язків військової служби.

З листа Департаменту фінансів відповідача-2 від 17.06.2011 №248/6/С/332/1474 виходить, що під час розрахунку розміру зазначеної грошової допомоги не були враховані: 50% - надбавка за виконання особливо важливих завдань, 15% - надбавка за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, та 10% премії. Згідно довідки відповідача-1 від 30.08.2010 №319/Ф всі зазначені додаткові види грошового забезпечення позивач отримував під час проходження військової служби і, в силу вимог ч. 2 ст. 9 Закону №2011, вони входять до складу грошового забезпечення позивача, яке він отримував до звільнення зі служби в Збройних Силах України.

В своїх запереченнях, наданих під час судового розгляду, представник відповідачів зазначив, що відповідачі не заперечують обставини проходження позивачем військової служби у період, що вказаний у позовній заяві, а також факт визнання позивача інвалідом третьої групи внаслідок виконання обов'язків військової служби. Дії відповідача-1 щодо подання до Комісії відповідача-2 документів для призначення разової грошової допомоги, в яких не було визначено весь склад грошового забезпечення позивача, а також рішення Комісії відповідача-2 щодо визначення розміру одноразової грошової допомоги позивачу без врахування надбавки за виконання особливо важливих завдань, надбавки за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, та премії обумовлені положеннями Порядку (в редакції чинній до 11.08.2011).

Аналіз ч. 2 ст. 9 Закону №2011 та п. 2 Порядку (в редакції чинній до 11.08.2011) дає підстави дійти висновку, що складові грошового забезпечення, визначені Порядком (в редакції чинній до 11.08.2011), не відповідали таким складовим, визначеним Законом №2011. Зокрема, ч. 2 ст. 9 Закону до складу грошового забезпечення включено надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії. Всупереч цьому, в п. 2 Порядку (в редакції чинній до 11.08.2011) такі види додаткового грошового забезпечення відсутні.

Виходячи із пріоритетності законів над підзаконними актами, суд приходить до висновку, що при визначенні розміру одноразової грошової допомоги позивачеві, Комісія відповідача-2 повинна була виходити зі складових грошового забезпечення, передбачених ч. 2 ст. 9 Закону №2011, а не положень зазначених в п. 2 Порядку (в редакції чинній до 11.08.2011), які істотно звужували обсяг встановлених законом прав.

Передбачене ч. 4 ст. 9 Закону №2011, положення щодо права Кабінету Міністрів України по встановленню розміру грошового забезпечення не означає, що останній, встановлюючи такий розмір, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим законом.

Крім того, чинною на час розгляду даної справи редакцією Порядку до складу грошового забезпечення військовослужбовців, які перебувають на кадровій військовій службі або проходять військову службу за контрактом, включені всі складові такого грошового забезпечення, які передбачені ч. 2 ст. 9 Закону №2011.

За таких обставин суд дійшов висновку, що пункт 18 рішення Комісії відповідача-2, оформленого у формі протоколу від 25.12.2010 №7, в частині визначення суми одноразової грошової допомоги позивачу без врахування щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, встановлених ч. 2 ст. 9 Закону №2011, є протиправним. А тому, в цій частині позов підлягає задоволенню.

Щодо оскаржуваних дій відповідача-1 суд зазначає таке.

Дії, які мав вчинити відповідач-1 для призначення позивачу одноразової грошової допомоги регламентовані Порядком, іншого порядку вчинення таких дій законодавство України не передбачає. Оскільки Порядком (в редакції чинній до 11.08.2011) не передбачалось включення до складу грошового забезпечення надбавок за виконання особливо важливих завдань, за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, та премії, то суд не вбачає ознак протиправності у діях відповідача-2.

За таких умов суд не знаходить підстав для задоволення вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача-1 щодо подання до Департаменту фінансів Міністерства оборони України документів для призначення одноразової грошової допомоги позивачу у зв'язку з отриманням інвалідності, як інваліду третьої групи, без врахування надбавок, які ним отримувались в складі грошового забезпечення на момент звільнення. Тому у задоволенні цієї вимоги суд відмовляє.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання відповідача-2 вчинити певні дії суд зазначає таке.

Враховуючи попередній висновок суду щодо протиправності пункту 18 рішення Комісії відповідача-2, оформленого у формі протоколу від 25.12.2010 №7, в частині визначення суми одноразової грошової допомоги позивачу без врахування щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, встановлених ч. 2 ст. 9 Закону №2011, вимоги позивача є правомірними. Проте, суд зазначає, що в силу вимог ст. 19 Конституції України та Положення, визначення конкретного розміру одноразової грошової допомоги позивачу є функцією відповідача-2, а не суду.

Разом з тим, суд враховує, що рішення, дії суб'єкта владних повноважень не можуть бути упередженими, тобто здійснюватися дискримінаційно через власний, у тому числі фінансовий, корпоративний інтерес. Приймаючи рішення по справі або вчинюючи дію, суб'єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може проявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб'єкта, визначених законом.

Суд також враховує, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів.

Відтак, суд вважає за необхідне визначити розмір одноразової грошової допомоги, який має бути сплачений позивачу, у спосіб визначений Положенням.

Чинною на момент розгляду даної справи редакцією пп. 2 п. 2 Положення визначено, що одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов'язків військової служби - у розмірі 27-місячного грошового забезпечення - інвалідам III групи.

Отже, розмір одноразової грошової допомоги, на яку позивач має право, на момент розгляду даної справи істотно зменшено.

Проте, згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Як випливає з Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99, частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно зміст суб'єктивного права особи, у тому числі права позивача на отримання одноразової грошової допомоги, слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент виникнення відповідного права.

Водночас неприпустимість зворотної дії нормативно-правового акта полягає в тому, що запроваджені ним нові норми не можуть застосовуватися до правовідносин, які існували до набрання ним чинності. Отже, приписи нового нормативно-правового акта не можуть змінити обсяг прав, який було встановлено попередніми нормативно-правовими актами.

З огляду на викладене розмір одноразової грошової допомоги, на яку має право позивач, повинен визначатися за тими правилами, які були чинними на момент отримання ним такого права.

Судом встановлено, що позивач отримав право на одноразову грошову допомогу в 2010 році.

За таких умов суд приходить до висновку, що при визначенні розміру одноразової грошової допомоги позивачу слід керуватися положеннями пп. 2 п. 2 Порядку в редакції чинній до 11.08.2011, тобто розмір одноразової грошової допомоги позивачу повинен становити 48-місячне грошове забезпечення із врахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, встановлених ч. 2 ст. 9 Закону №2011.

Через наведене вище суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача-2 вчинити певні дії, а саме про необхідність зобов'язання відповідача-2 здійснити нарахування суми одноразової грошової допомоги позивачу, який є інвалідом ІІІ групи внаслідок травми, пов'язаної з виконанням обов'язків військової служби, в розмірі 48-місячного грошового забезпечення із врахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, встановлених ч. 2 ст. 9 Закону №2011.

З таких саме підстав суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення вимоги позивача про зобов'язання відповідача-2 вчинити певні дії, а саме про необхідність зобов'язання відповідача-1 надіслати до відповідача-2 довідку про грошове забезпечення позивача із врахування щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, встановлених ч. 2 ст. 9 Закону №2011.

На підставі вищевикладеного суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме в наведеній вище частині.

Згідно із ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи те, що позивач в силу вимог ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 № 7-93 «Про державне мито» звільнений від сплати судового збору, а також те, що відповідач не надав будь-якого документального підтвердження здійснення ним судових витрат, то підстав для розподілу судових витрат у даній справі у суду не має.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 24, 25, 7-12, 14, 86, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Запорізького обласного військового комісаріату, Міністерства оборони України про визнання рішення в частині протиправним, визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним пункт 18 рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, оформленого у формі протоколу від 25.12.2010 №7, в частині визначення суми одноразової грошової допомоги підполковнику ОСОБА_2 без врахування щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, встановлених ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII.

Зобов'язати Міністерство оборони України здійснити нарахування суми одноразової грошової допомоги ОСОБА_2, який є інвалідом ІІІ групи внаслідок травми, пов'язаної з виконанням обов'язків військової служби, в розмірі 48-місячного грошового забезпечення із врахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, встановлених ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII.

Зобов'язати Запорізький обласний військовий комісаріат надіслати до Міністерства оборони України довідку про грошове забезпечення підполковника ОСОБА_2 із врахування щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, встановлених ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя (підпис) Р.В. Кисіль

Судді: (підпис) Л.Я. Максименко

(підпис) Ж.М. Чернова

Головуючий суддя Р.В. Кисіль

Постанова виготовлена у повному обсязі 26.09.2011.