Справа № 815/577/14
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2015 року м. Київ К/800/55975/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Суддя-доповідач:Вербицька О.В.
Судді: Маринчак Н.Є.
Муравйов О.В.
розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26.02.2014 р.

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.10.2014 р.

у справі № 815/577/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РАФ-ПЛЮС»

до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області

про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «РАФ-ПЛЮС» (далі - позивач, ТОВ «РАФ-ПЛЮС») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області (далі - відповідач, ДПІ у Приморському районі м. Одеси) про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 26.02.2014 р. позов задоволено. Визнано протиправними дії ДПІ у Приморському районі м. Одеси щодо проведення перевірки, за результатами якої складено акт від 05.09.2013 р. № 1367/15-53-22-1/31185987. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Приморському районі м. Одеси № від 23.09.2013 р.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.10.2014 р. постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26.02.2014 р. залишено без змін.

У касаційній скарзі ДПІ у Приморському районі м. Одеси, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26.02.2014 р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.10.2014 р. і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач письмових заперечень на касаційну скаргу відповідача не надав.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку про наступне.

ДПІ у Приморському районі м. Одеси проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість за січень-березень 2012 р. ТОВ «РАФ-ПЛЮС», за наслідками якої складено акт перевірки № 1367/15-53-22-1/31185987 від 05.09.2013 р.

В акті перевірки зазначено порушення п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного періоду, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість за січень 2012 р. на суму 152620 грн., за лютий 2012 р. на суму 224958 грн., за березень 2012 р. на суму 124238 грн.

На підставі акта перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 23.09.2013 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем на 501816,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 250908,00 грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій визнали необґрунтованими такі висновки податкового органу, з чим погоджується суд касаційної інстанції, з огляду на наступне.

У відповідності до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

За змістом частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем та ТОВ «Вістан ЛТД» укладалися договори поставки: від 30.01.2012 р. № 16, предметом якого є купівля дроту; від 06.02.2012 р. № 25, предметом якого є купівля меблів, дверей, інших столярних виробів різного призначення, ручки, замки, іншу фурнітуру; від 26.01.2012 р. № 307, предметом якого є купівля дроту, а також дроту відпаленого в асортименті; від 28.12.2011 р. № 293, предметом якого є контейнери різної ємності пластикові та металеві для збору відходів, запасні частини та комплектуючі до них; від 22.12.2011 р. № 292, предметом якого є мастильні матеріали, рукавички, спецодяг, спецвзуття, ганчір'я, інші товари виробничо-господарського призначення; від 09.02.2012 р. № 2_209, відповідно до якого ТОВ «Вістан ЛТД» зобов'язується поставляти, а Кіровоградська філія № 2 ТОВ «РАФ-ПЛЮС» зобов'язується приймати та своєчасно оплачувати запасні частини, агрегати та аксесуари для транспортних засобів в порядку та на умовах, передбачених цим договором; від 16.12.2011 р. № 1_118, відповідно до якого ТОВ «Вістан ЛТД» зобов'язується поставляти, а Кіровоградська філія № 2 ТОВ «РАФ-ПЛЮС» зобов'язується приймати та своєчасно оплачувати контейнери та запасні частини до контейнерів, в порядку та на умовах, передбачених цим договором.

Виконання зазначених договорів підтверджено належним чином складеними первинними документами: актами прийому-передачі векселів, видатковими накладними, податковими накладними, журналом реєстрації довіреностей ТОВ «РАФ-ПЛЮС», оборотно-сальдовими відомостями по рахункам; актами списання тмц; видатковими накладними та довіреностями на отримання цінностей тощо.

Також судами встановлено, що товар, який отриманий від ТОВ «Вістан ЛТД», реалізовано позивачем ПАТ «Оболонь», ТОВ «Житомирський картонний комбінат», ПАТ «Київський картонно-паперовий комбінат», ТОВ «Дніпровторма», що підтверджено належним чином складеними первинними документами.

Отже, позивачем реально здійснені та фактично виконані господарські операції по взаємовідносинах з ТОВ «Вістан ЛТД», що підтверджено належним чином складеними первинними документами.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що позивачем виконані всі умови, передбачені податковим законодавством, які надають йому правові підстави для формування податкового кредиту.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій щодо протиправності проведеної камеральної перевірки податкової звітності позивача з ПДВ за січень-березень 2012 р.

Таким чином, саме за вищевказаних обставин справи, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, з яким погоджується колегія суддів касаційної інстанції, щодо обґрунтованості заявлених позивачем вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, правова оцінка обставин у справі дана вірно.

За таких обставин, касаційна скарга відповідача підлягає відхиленню, а постанова Одеського окружного адміністративного суду від 26.02.2014 р. та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.10.2014 р. залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області відхилити.

2. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26.02.2014 р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.10.2014 р. залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач О.В. Вербицька

Судді Н.Є. Маринчак

О.В. Муравйов