Справа № 361/2951/14-а
Суддя: Гром Л.М.
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 361/2951/14-а Головуючий у 1-й інстанції: Шинкар А.О.
Суддя-доповідач: Гром Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

04 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді - Гром Л.М.;

суддів - Вівдиченко Т.Р.,

Міщука М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Броварах та Броварському районі Київської області на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в м. Броварах та Броварському районі Київської області про визнання дій неправомірними та накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в:

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2014 року позов задоволено частково, визнані неправомірними дії УПФУ в м. Броварах та Броварському районі Київської області щодо надання недостовірної та неповної інформації на запит ОСОБА_3 від 27 листопада 2013 року та неповної інформації на його запити від 16 та 17 грудня 2013 року.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції відповідач звернувся до Київського апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалене у справі судове рішення скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У судове засідання сторони не з'явилися, причини неявки сторін суду невідомі, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь в справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.1 ст.41 КАС України, не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши за матеріалами справи наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.11.2013 року позивач звернувся до УПФУ із запитом.

Листом від 10.12.2013 року № 351/П-01 відповідач надав відповідь на запит, у якій виклав зміст деяких пунктів Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що стосуються дій органів ПФУ у разі несплати платниками недоїмки та зазначив, що вимоги № Ф-844У від 05.10.2011р. та № Ф-34У від 05.04.2012р. позивачем отримані, що підтверджується рекомендованими повідомленням про вручення поштових відправлень.

Крім того, 16.12.2013 року позивач також звернувся до управління ПФУ із запитом.

Листом від 24.12.2013 року № 367/П-01 управління ПФУ надало письмову відповідь на вказаний запит, у якій викладено зміст ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» після внесення змін 18.09.2012 р. та п. 4.6 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Також, 17.12.2013 року позивач звернувся до управління ПФУ із запитом, у якому просив направити або надати йому копії документів, що свідчать про отримання ним вимог № Ф-844У від 05.10.2011р. та № Ф-34У від 05.04.2012р.

Листом від 25.12.2013 року № 368/П-01 відповідач направив позивачу копії документів, що свідчать про отримання ним вимог № Ф-844 від 05.10.2011р. та № Ф-34 від 05.04.2012р.

Вважаючи такі відповіді УПФУ неповними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову з наступних мотивів.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про звернення громадян» Громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, серед іншого: суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Пунктом 6 частини 1 ст. 14 даного Закону передбачено, що розпорядники інформації зобов'язані: надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації.

Частинами 1, 2 статті 19 цього Закону передбачено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, 27.11.2013 року позивач звернувся до управління ПФУ із запитом, у якому просив надати наступну інформацію: чи має право управління ПФУ надіслати вимогу про сплату недоїмки, сформовану платнику єдиного внеску, до відповідного органу державної виконавчої служби, у разі, якщо вона оскаржена у судовому порядку; чи повинно було управління ПФУ направити йому, сформовані щодо нього узгоджені вимоги № Ф-844У від 05.10.2011р. та № Ф-34У від 05.04.2012р.; на якій правовій підставі були направлені зазначені узгоджені вимоги до державної виконавчої служби, чи направлялись вони йому, якщо так, то надати документи, які це підтверджують; чи визначена форма письмового повідомлення про оскарження вимоги про сплату недоїмки органу ПФУ, який направив цю вимогу.

Листом від 10.12.2013 року № 351/П-01 відповідач надав відповідь на запит, у якій виклав зміст деяких пунктів Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що стосуються дій органів ПФУ у разі несплати платниками недоїмки та зазначив, що вимоги № Ф-844У від 05.10.2011р. та № Ф-34У від 05.04.2012р. позивачем отримані, що підтверджується рекомендованими повідомленням про вручення поштових відправлень.

З наведеного вбачається, що вказана відповідь не містить повної інформації на поставлені у запиті конкретні питання.

Крім того, судом першої інстанції було обґрунтовано зазначено, що інформація про отримання позивачем вимоги № Ф-844У від 05.10.2011р. та № Ф-34У від 05.04.2012р. не відповідає дійсності, оскільки з наданих відповідачем копій рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень та корінців вимоги вбачається, що позивач отримав вимоги № Ф-844 від 05.10.2011р. та № Ф-34 від 05.04.2012р., а не узгоджені вимоги №№ Ф-844У та Ф-34У.

Також, 16.12.2013 року позивач звернувся до УПФУ із запитом, у якому просив надати наступну інформацію: який з двох звітних періодів (місяць чи рік), зазначених у Законі України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» до внесення 18.09.2012р. змін до ч. 8 ст. 9 цього Закону, відносився до фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування і не використовують працю інших осіб, та які наслідки наставали для таких осіб у разі не сплати єдиного внеску за відповідний базовий період; чи відносились до нього, як фізичної особи-підприємця, яка обрала спрощену систему оподаткування і не використовує працю інших осіб, положення п. 4.6.2 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування щодо сплати єдиного внеску у вигляді авансового платежу, якщо так, то яким чином він мав їх сплачувати.

Листом від 24.12.2013 року № 367/П-01 управління ПФУ надало письмову відповідь на вказаний запит, у якій викладено зміст ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» після внесення змін 18.09.2012 р. та п. 4.6 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Таким чином, вказана відповідь не містить повної інформації на поставлені у запиті конкретні питання щодо звітних періодів до внесення змін до закону.

17.12.2013 року позивач звернувся до управління ПФУ із запитом, у якому просив направити або надати йому копії документів, що свідчать про отримання ним вимог № Ф-844У від 05.10.2011р. та № Ф-34У від 05.04.2012р.

Листом від 25.12.2013 року № 368/П-01 відповідач направив позивачу копії документів, що свідчать про отримання ним вимог № Ф-844 від 05.10.2011р. та № Ф-34 від 05.04.2012р.

Разом з тим, позивач просив надати копії документів, що свідчать про отримання ним узгоджених вимог № Ф-844У від 05.10.2011р. та № Ф-34У від 05.04.2012р., однак, з наведеного вбачається, що відповідачем така інформація не була надана.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про неправомірність дій відповідача в частині надання неповної інформації на зазначені запити.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги судова колегія не вбачає.

Отже, судова колегія визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, враховуючи відповідні правові норми та встановлені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про застосування статті 200 КАС України.

Керуючись статтями 195, 196, 200, 205, 206 КАС України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Броварах та Броварському районі Київської області - залишити без задоволення.

Постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Головуючий суддя Гром Л.М.

Судді: Вівдиченко Т.Р.

Міщук М.С.