Справа № 522/16763/14-а
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2015-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2015 р.м.ОдесаСправа № 522/16763/14-а

Категорія: 10.3.4 Головуючий в 1 інстанції: Ільченко Н.А.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

доповідача, судді Димерлія О.О.

суддів: Скрипченка В.О., Романішина В.Л.

розглянув у порядку письмового провадження в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2014 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльність щодо відмови в наданні статусу члена сім'ї померлого інваліда війни та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про:

- визнання протиправною бездіяльність Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо відмови в наданні статусу члена сім'ї померлого інваліда війни ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2;

- зобов'язання Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради видати посвідчення з написом "Посвідчення члена сім'ї загиблого", як члену сім'ї померлого інваліда війни ОСОБА_2

В обґрунтування позову посилається на те, що листом Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 04.07.2014 року їй відмовлено у наданні статусу члена сім'ї померлого інваліда війни, оскільки шлюб між нею та померлим (загиблим) ветераном війни не був зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

За наслідками розгляду адміністративного позову Приморським районним судом м. Одеси 06 жовтня 2014 року ухвалено постанову про задоволення позову ОСОБА_1. Визнано протиправною бездіяльність Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо відмови в наданні статусу "Член сім'ї померлого інваліда війни" ОСОБА_1.

Зобов'язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради видати ОСОБА_1 посвідчення з написом "Член сім'ї померлого інваліда війни", як члену сім'ї померлого інваліда війни ОСОБА_2 .

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_1) в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору 73 (сімдесят три) гривні 08 копійок.

Приймаючи означене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведена правомірність свого рішення, в зв'язку з чим вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови надати позивачу статусу "Член сім'ї померлого інваліда війни" та зобов'язати відповідача видати посвідчення з написом "Член сім'ї померлого інваліда війни", як члену сім'ї померлого інваліда війни .

В апеляційній скарзі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, посилаючись на допущені судом порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове - про відмову у задоволенні позову.

Справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до п.1 ч.1 ст. 197 КАС України.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Перевіряючи повноту з'ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Судом першої інстанції встановлено наступне.

ОСОБА_2 був інвалідом війни І-ї групи, що підтверджується дублікатом посвідчення серії НОМЕР_2, виданим 21.05.2001 року, а також довідкою, виданою управлінням праці та соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси від 01.12.2009 року, про те, що він перебував на обліку Єдиного державного реєстру осіб, які мають право на пільги як інваліди війни 1 гр., та відповідно мав пільги, встановлені для ветеранів війни-інвалідів війни: з 09.06.2003 року - користувався 100% знижкою при оплаті за житлово-комунальні послуги, 100% знижкою на послуги зв'язку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер.

Після смерті ОСОБА_2, позивач звернулася до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради з заявою про встановлення статусу члена сім'ї загиблого (померлого) ветерана війни.

Листом відповідача від 04.07.2014 року позивачу у встановленні статусу члена сім'ї загиблого (померлого) ветерана війни відмовлено.

Як вбачається із матеріалів справи, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21.02.2012 року по справі №1527/2-О-375/11, яке набрало законної сили, встановлено юридичний факт, а саме, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживала однією сім'єю, як чоловік та жінка з ОСОБА_2, 1923 року народження, з 1992 року по ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відтак, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що оскільки позивачу встановлено факт проживання однією сім'єю, як чоловік та жінка з ОСОБА_2, а в розумінні ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, а тому є достатньо правових підстав для задоволення позову.

Проте, суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду першої інстанції передчасним та помилковим, виходячи із наступного.

Частиною 1 ст. 72 КАС України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до пункту 1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" чинність цього Закону поширюється на сім'ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов'язків військової служби (службових обов'язків), а також внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

До членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать: утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв'язку з цим виплачується пенсія; батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім'ї, але стали інвалідами до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти.

Особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" видається посвідчення з написом "Посвідчення члена сім'ї загиблого".

Відповідно до п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року №302 "Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни" особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (ст. 10 Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення члена сім'ї загиблого".

За правилами ч.4 ст. 3 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Доводи позивача з посиланням на те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, як на підставу для задоволення позову, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки вони суперечать положенням ст. 21 СК України.

Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що встановлення судовим рішенням факту сумісного проживання однією сім'єю, не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя та не надає позивачу право на отримання відповідного статусу та посвідчення, що помилково не було встановлено судом першої інстанції.

Водночас, цей же Кодекс передбачає випадок, коли за відсутності шлюбу обов'язки з утримання все ж виникають.

Так, ч. 1 ст. 91 СК України передбачено, що у випадку, якщо жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, тривалий час проживали однією сім'єю, той із них, хто став непрацездатним під час спільного проживання, має право на утримання відповідно до статті 76 цього Кодексу.

Проте, ані в суд першої інстанції, ані в суд апеляційної інстанції позивачем не надано доказів того, що вона, як дружина, перебувала на утриманні у ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, на момент його смерті.

Таким чином, судом першої інстанції, на підставі наявних в матеріалах справи доказів зроблено передчасний та хибний висновок про розповсюдження на позивача дії Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Доводи апеляційної скарги стосовно відсутності правових підстав для встановлення позивачу статусу члена сім'ї загиблого (померлого) ветерана війни, апеляційний суд вважає обґрунтованими, оскільки ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" визначено конкретне коло осіб, на яких поширюється його дія. При цьому закон не містить додаткових вимог про встановлення статусу особам, на яких він поширюється.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що позивачем не надано обґрунтованих доказів протиправної бездіяльності відповідача щодо відмови у наданні їй статусу члена сім'ї загиблого (померлого) ветерана війни, також відсутні підстави для зобов'язання відповідача надати позивачу статусу члена сім'ї загиблого (померлого) ветерана війни та видати їй відповідне посвідчення, в той же час відповідач законних прав та інтересів ОСОБА_1 не порушив та діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі вищевикладеного апеляційний суд, керуючись ч.1 ст. 202 КАС України вважає необхідним, скасовуючи постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради задовольнити.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2014 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльність щодо відмови в наданні статусу члена сім'ї померлого інваліда війни та зобов'язання вчинити певні дії відмовити в повному обсязі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Суддя-доповідач: О.О. Димерлій

Суддя: В.О. Скрипченко

Суддя: В.Л. Романішин