Справа № 810/6595/14
Суддя: Харченко С.В.
Дата ухвалення: 2014-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 грудня 2014 року Справа № 810/6595/14

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Харченко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Підприємства Укоопспілки "Броварський завод торговельного машинобудування"

до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Підприємство Укоопспілки "Броварський завод торговельного машинобудування" звернулось до суду з позовом до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про скасування податкових повідомлень-рішень відповідача від 11.07.2014 № та 11.07.2014 № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, якими Підприємству Укоопспілки "Броварський завод торговельного машинобудування" донараховано податкове зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 60662 грн. 00 коп. і податку на прибуток підприємств у сумі 54596 грн. 00 коп. та застосовано до нього штрафні (фінансові) санкції у загальному розмірі 28815 грн. 00 коп., на думку позивача, прийняті відповідачем з порушенням норм матеріального права та не відповідають вимогам закону, висновки податкового органу відносно факту вчинення підприємством правопорушення є помилковими, а тому вказані рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

В судове засідання, призначене на 19.12.2014, представники сторін не з'явились, були своєчасно та належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, про що свідчать наявні в матеріалах справи розписка представника відповідача про отримання ним копій ухвал (зворотній бік а.с. 223) та повідомлення про вручення позивачу рекомендованого поштового відправлення (а.с. 225).

Матеріали справи містять клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності.

Письмових заперечень або пояснень на обґрунтування своєї позиції відповідачем суду надано не було. Водночас, представником відповідача подано до суду клопотання про відкладення судового розгляду справи у зв'язку з затримкою в отриманні документів, які, на його думку, підтверджують висновки акта. Наведене клопотання судом визнано необґрунтованим та не задоволено, оскільки з моменту відкриття провадження у даній справі у суб'єкта владних повноважень було достатньо часу для подання додаткових доказів, а доводи представника відповідача про необхідність відкладення судового розгляду справи без зазначення ним відомостей про об'єктивні причини, що унеможливлюють своєчасно підготувати належну доказову базу, свідчать виключно про недобросовісне використання процесуальних прав суб'єктом владних повноважень з метою отримання протиправних переваг.

Частиною четвертою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до приписів частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Беручи до уваги ту обставину, що про дату, час та місце судового розгляду справи сторони повідомлені належним чином, однак у судове засідання не з`явились, зважаючи на відсутність підстав для відкладення судового розгляду, передбачених статтею 128 Кодексу адміністративного судочинства України, судом прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Підприємство Укоопспілки "Броварський завод торговельного машинобудування" (ідентифікаційний код 01728991) є юридичною особою та здійснює господарську діяльність, пов'язану, зокрема, з наданням в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

На момент виникнення спірних правовідносин Підприємство Укоопспілки "Броварський завод торговельного машинобудування" перебувало на податковому обліку в Броварській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області.

У червні 2014 року посадовою особою Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та статті 79 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання Підприємством Укоопспілки "Броварський завод торговельного машинобудування" вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю "Сіммбуд" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Континентмаш" за період з 01.01.2014 по 31.01.2014.

За результатами перевірки складено акт від 23.06.2014 № 348/10-06-22-02/01728991 (далі - акт перевірки), в якому зафіксовано, що Підприємством Укоопспілки "Броварський завод торговельного машинобудування" під час декларування податкових зобов'язань за господарськими операціями з придбання у Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіммбуд" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Континентмаш" послуг не дотримано вимог пунктів 138.2, 138.4, 138.6, 138.8 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 та пунктів 200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств, за І квартал 2014 року на суму 303310 грн. 00 коп., та завищення податкового кредиту за січень 2014 року на суму 60662 грн. 00 коп.

При перевірці правильності декларування позивачем власних податкових зобов'язань за наведені вище звітні періоди контролюючим органом прийнято до уваги відомості, отримані від інших органів доходів і зборів про господарську діяльність контрагентів позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіммбуд" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Континентмаш" та про характер взаємовідносин Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіммбуд" з іншим суб'єктом господарювання по ланцюгу постачання - Товариством з обмеженою відповідальністю "Авист".

Зокрема, контролюючий орган зважав на податкову інформацію, отриману відносно наведених вище юридичних осіб, стосовно:

- відсутності Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіммбуд", Товариства з обмеженою відповідальністю "Континентмаш" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Авист" (контрагент Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіммбуд") за податковою адресою;

- відсутності у Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіммбуд" достатніх виробничих потужностей, працівників, офісних та складських приміщень та інших основних засобів для забезпечення ведення фінансово-господарської діяльності в обсягах задекларованих ним показників;

- наявності матеріалів почеркознавчої експертизи від 27.03.2014 № 140, відповідно до висновку якої підписи від імені ОСОБА_2 (директора та засновника Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіммбуд") на новій редакції статуту підприємства за 2013 рік та в реєстраційній картці на проведення державної реєстрації змін до установчих документів виконано різними особами;

- наявності пояснень громадянина ОСОБА_3, який у перевіряємому періоді був засновником та директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Континентмаш", та громадянки ОСОБА_4, яка у перевіряємому періоді була засновником та директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Авист" (контрагент Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіммбуд"), відповідно до яких зазначені особи не мають жодного відношення до реєстрації та ведення фінансово-господарської діяльності вказаних підприємств.

Враховуючи наведені вище відомості, відповідач дійшов висновку про те, що контрагенти позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Сіммбуд" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Континентмаш" є юридичними особами з ознаками фіктивності, їх правочини з іншими суб'єктами господарювання, у тому числі і з позивачем, не спричинили жодних правових наслідків.

За таких обставин, відповідач вважає, що договори, за якими Товариство з обмеженою відповідальністю "Сіммбуд" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Континентмаш" зобов'язались надати позивачу послуги, фінансово-господарські документи та податкову звітність складено сторонами правочинів без фактичного здійснення господарських операцій, а лише з метою незаконного одержання податкової вигоди у вигляді формування витрат та податкового кредиту на користь позивача.

Внаслідок допущення позивачем вказаного правопорушення під час визначення ним об'єкту оподаткування податком на прибуток підприємств та податком на додану вартість відповідач дійшов висновку про заниження позивачем податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств за І квартал 2014 року на суму 54596 грн. 00 коп. і податку на додану вартість за січень 2014 року на суму 60662 грн. 00 коп.

На підставі акта перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 11.07.2014 № та 11.07.2014 № , якими відповідно до приписів підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 та пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежами: податок на прибуток підприємств у розмірі 68245 грн. 00 коп., з яких: 54596 грн. 00 коп. - за основним платежем, 13649 грн. 00 коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями; податок на додану вартість у розмірі 75828 грн. 00 коп., з яких: 60662 грн. 00 коп. - за основним платежем, 15166 грн. 00 коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Отримавши наведені вище рішення, позивач скористався наданим йому статтею 56 Податкового кодексу України правом на їх оскарження в адміністративному порядку шляхом подання скарг до Головного управління Міндоходів у Київській області та Державної фіскальної служби України.

Скарги позивача рішенням Головного управління Міндоходів у Київській області від 22.09.2014 № 2312/10/10-36-10-01-04/749 та рішенням Державної фіскальної служби України від 20.10.2014 № 5324/6/99-99-10-01-15 залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області від 11.07.2014 № та 11.07.2014 № - без змін.

Не погоджуючись із рішеннями, прийнятими Броварською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Київській області, позивач оскаржив їх до суду.

Позивач зазначає, що твердження податкового органу стосовно вчинення Підприємством Укоопспілки "Броварський завод торговельного машинобудування" податкового правопорушення є помилковими, оскільки нарахування податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та визначення ним сум податкового кредиту здійснено у відповідності до вимог податкового законодавства, господарські операції з Товариством з обмеженою відповідальністю "Сіммбуд" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Континентмаш" належним чином відображено у бухгалтерському і податковому обліку позивача та його податковій звітності.

Оскільки висновки податкового органу про відсутність у позивача права на формування податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств, за наслідками вчинення господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю "Сіммбуд" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Континентмаш" ґрунтуються на твердженнях про безтоварність господарських операцій позивача та його контрагентів та про відсутність наміру учасників правочинів досягти реальних правових наслідків, позивачем, з метою спростування таких доводів, подано суду відомості стосовно формування витрат та податкового кредиту за звітні періоди, що підлягали перевірці, первинні фінансово-господарські документи, що підтверджують виконання правочинів та зв'язок між фактом придбання позивачем послуг із його господарською діяльністю.

Досліджуючи інформацію, що викладена в акті перевірки, та документи, подані позивачем, судом встановлено наступне.

У грудні 2013 року позивачем укладено з Товариством з обмеженою відповідальністю "Сіммбуд" договір від 25.12.2013 № 472 (т. 1 а.с. 67-70), відповідно до умов якого контрагент позивача прийняв на себе зобов'язання надати на користь позивача послуги з прибирання приміщень майнових комплексів та прилеглої до них прибудинкової території за адресою: місто Бровари, вул. Крассовського, буд. 16, а позивач зобов'язався прийняти вказані послуги та оплатити їх вартість.

Протягом січня 2014 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сіммбуд" складено та підписано акти надання послуг від 10.01.2014 № 92, 17.01.2014 № 93, 24.01.2014 № 94 та 31.01.2014 № 95, відповідно до яких позивач прийняв надані його контрагентом послуги з прибирання на загальну суму 165840 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ - 27640 грн. 00 коп. (т. 1 а.с. 71, 72, 73, 74).

За результатами виконання власних господарських зобов'язань перед позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю "Сіммбуд" виписано податкові накладні від 10.01.2014 № 92 на загальну суму 36240 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ - 6040 грн. 00 коп. (т. 1 а.с. 75); 17.01.2014 № 93 на загальну суму 41400 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ - 6900 грн. 00 коп. (т. 1 а.с. 76); 24.01.2014 № 94 на загальну суму 45120 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ - 7520 грн. 00 коп. (т. 1 а.с. 77); 31.01.2014 № 95 на загальну суму 43080 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ - 7180 грн. 00 коп. (т. 1 а.с. 78).

На момент проведення контролюючого заходу кредиторська заборгованість позивача перед ТОВ "Сіммбуд" складала 165840 грн. 00 коп.

Податок на додану вартість у сумі 27640 грн. 00 коп. включено позивачем до податкового кредиту за січень 2014 року.

Витрати в сумі 138200 грн. 00 коп., понесені позивачем на придбання послуг, виконаних ТОВ "Сіммбуд", включено позивачем до витрат, що враховуються під час обчислення об'єкту оподаткування податком на прибуток підприємств, за І квартал 2014 року.

Під час перевірки контролюючим органом також виявлено, що у січні 2014 року позивачем укладено з Товариством з обмеженою відповідальністю "Континентмаш" договір про надання послуг з ведення бухгалтерського обліку від 03.01.2014 № 2014-07 та договір про надання юридичних послуг від 03.01.2014 № 2014-10, відповідно до умов яких контрагент позивача прийняв на себе зобов'язання надати на користь позивача послуги з ведення бухгалтерського обліку, консультування з правових питань та інші послуги обумовлені договорами, а позивач зобов'язався прийняти вказані послуги та оплатити їх вартість.

В цей же період між Товариством з обмеженою відповідальністю "Континентмаш" та позивачем підписано акти надання послуг від 06.01.2014 № 122, 06.01.2014 № 124, 20.01.2014 № 123, 20.01.2014 № 125, відповідно до яких позивач прийняв надані Товариством з обмеженою відповідальністю "Континентмаш" юридичні послуги та послуги з бухгалтерського обліку на загальну суму 198132 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ - 33022 грн. 00 коп. (т. 1 а.с. 91, 92, 114, 115).

За результатами виконання власних господарських зобов'язань перед позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю "Континентмаш" виписано податкові накладні від 06.01.2014 № 122 на загальну суму 42972 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ - 7162 грн. 00 коп. (т. 1 а.с. 116); 06.01.2014 № 124 на загальну суму 56424 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ - 9404 грн. 00 коп. (т. 1 а.с. 93); 20.01.2014 № 123 на загальну суму 43920 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ - 7320 грн. 00 коп. (т. 1 а.с. 117); 20.01.2014 № 125 на загальну суму 54816 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ - 9136 грн. 00 коп. (т. 1 а.с. 94).

Згідно з даними банківських виписок (т. 1 а.с. 218-219) часткову оплату за надані Товариством з обмеженою відповідальністю "Континентмаш" послуги у розмірі 159868 грн. 47 коп. здійснено позивачем у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунки контрагента позивача.

Податок на додану вартість у сумі 33022 грн. 00 коп. включено позивачем до податкового кредиту за січень 2014 року.

Витрати в сумі 165110 грн. 00 коп., понесені позивачем на придбання послуг, виконаних Товариством з обмеженою відповідальністю "Континентмаш", включено позивачем до витрат, що враховуються під час обчислення об'єкту оподаткування податком на прибуток підприємств, за І квартал 2014 року.

За поясненнями представника позивача, роботи з прибирання (які відповідно до укладеного договору надавались Товариством з обмеженою відповідальністю "Сіммбуд") замовлялись підприємством з метою підтримання у належному стані об'єктів оренди - майнового комплексу і прибудинкових територій та покликані на підвищення їх привабливості для потенційних орендарів. Водночас, послуги з ведення бухгалтерського обліку та юридичні послуги було замовлено з метою впорядкування первинних документів для підготовки і складання фінансової, статистичної та податкової звітності підприємства, а також задля розробки типових форм договорів і складання алгоритму їх погодження з метою оптимізації трудовитрат на роботу з погашення дебіторсько-кредиторської заборгованості та ведення претензійної роботи.

З метою доведеності суду обставин, що свідчать про отримання позивачем послуг з прибирання та наявність зв'язку між фактом їх придбання із його господарською діяльністю, представником позивача подано суду належним чином засвідчені копії звітів Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіммбуд", які містять відомості про об'єкти, на яких проводилось прибирання, їх розташування та періодичність надання послуг.

В той же час, реальність бухгалтерських послуг, які відповідно до складених первинних документів надано Товариством з обмеженою відповідальністю "Континентмаш", підтверджуються звітом про надані послуги, в якому детально відображено зміст наданих послуг, а саме: аудит первинних документів розрахунків з покупцями та постачальниками; аудит обліку банківських та касових операцій; аудит первинних документів з обігу матеріальних активів та основних засобів; складання проектів податкової та статистичної звітності; рекомендацій щодо ведення довідників та створення баз даних контрагентів, співробітників, товарно-матеріальних цінностей тощо.

У свою чергу, надання Товариством з обмеженою відповідальністю "Континентмаш" юридичних послуг підтверджено, зокрема, деталізованим звітом про види юридичних послуг із зазначенням періоду їх надання та вартісним вираженням кожного з етапів. Вищевказані звіти мають структурований, логічно виражений алгоритм дій укладання договорів та рекомендації щодо обов'язкового пакету документів, які має надати потенційний контрагент, шаблони-приклади договорів, додаткових угод, актів приймання-передачі, листів-повідомлень тощо.

З метою підтвердження використання отриманих від Товариства з обмеженою відповідальністю "Континентмаш" послуг представником позивача надано суду копії фінансових та податкових звітів, договорів оренди нерухомого майна та договорів підряду, що укладені Підприємством Укоопспілки "Броварський завод торговельного машинобудування" у період з 21.01.2014 по 31.03.2014 з ТОВ "Кет-Арт", ТОВ "ІБК "Укрспецбуд-ТД", ПП "Сенат КФ", ПП "Торгово-промислова група "Фабдеко", ТОВ "Ефкон-Профіль", ТОВ "Спецвогнепром", фізичними особами-підприємцями ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ТОВ "Юнікон-С" та інші документи, що складені підприємством у відповідності до наданих рекомендацій.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів з 1 січня 2011 року регулюються Податковим кодексом України.

Так, Податковий кодекс України визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 6.1 статті 6 цього Кодексу, податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

В силу приписів підпунктів 9.1.1, 9.1.3 пункту 9.1 статті 9 та підпунктів 14.1.165, 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податок на прибуток підприємств та податок на додану вартість належать до загальнодержавних податків, які нараховуються та сплачуються відповідно до норм розділів ІІІ та V цього Кодексу.

Згідно з приписами підпункту 133.1.1 пункту 133.1 статті 133 розділу ІІІ Податкового кодексу України, платниками податку на прибуток підприємств з числа резидентів є суб'єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами.

Об`єктом оподаткування цим податком є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу (підпункт 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України).

При цьому, витратами в силу приписів підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України вважається сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Пунктом 138.1 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У свою чергу, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України).

Таким чином, понесені підприємством витрати, у разі їх відображення у належним чином оформлених первинних (розрахункових, платіжних та інших) документах, можуть бути віднесені до витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств для зменшення його валового доходу.

Відповідно до підпункту 1 пункту 180.1 статті 180 розділу V Податкового кодексу України, для цілей оподаткування податком на додану вартість платником податку є будь-яка особа, що провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу.

Пунктом 200.1 статті 200 розділу V цього Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При цьому, згідно з приписами підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 200.2 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (пункт 200.3 статті 202 Податкового кодексу України).

Згідно з приписами пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 цього Кодексу встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.7 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Абзацом 2 пункту 201.10 статті 201 цього Кодексу визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних платниками податку на додану вартість - продавцями в Єдиному реєстрі податкових накладних запроваджується з 1 січня 2012 року для платників цього податку, у яких сума податку на додану вартість в одній податковій накладній становить більше 10 тисяч гривень (пункт 11 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України).

Слід також зазначити, що в силу приписів Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2011 № 1379, податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж вказаною у пункті 1 даного Порядку.

У свою чергу, пунктом 1 зазначеного Порядку передбачено, що податкову накладну заповнює особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість, тобто, у даному випадку - юридична особа, що отримала свідоцтво про реєстрацію платником податку на додану вартість.

Аналіз положень податкового законодавства дозволяє дійти висновку, що право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за наявності сукупності таких елементів: 1) наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість); 2) фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; 3) наявності причинно-наслідкового зв'язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; 4) документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які зазвичай супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; 5) наявності у покупця належним чином оформленої податкової накладної.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як встановлено судом під час судового розгляду справи, факт надання Товариством з обмеженою відповідальністю "Сіммбуд" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Континентмаш" на користь позивача послуг підтверджується документально, господарські операції належним чином відображено у бухгалтерському і податковому обліку позивача та його податковій звітності; складені сторонами правочинів первинні документи містять повну інформацію про надані послуги, їх кількісне та вартісне вираження; право на формування податкового кредиту підтверджується податковими накладними; жодних обмежень, визначених статтею 139 та пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, що не дають позивачу права на формування витрат для зменшення його валового доходу в цілях оподаткування податком на прибуток підприємств та включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту, контролюючим органом не наведено.

У період виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Сіммбуд" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Континентмаш" господарських зобов`язань перед позивачем вказані юридичні особи були зареєстровані у встановленому законом порядку платниками податку на додану вартість.

У свою чергу, з урахуванням видів діяльності позивача за КВЕД (надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна), досліджені судом первинні документи фінансового та податкового обліку позивача у сукупності свідчать про використання позивачем отриманих від Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіммбуд" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Континентмаш" послуг у власній господарській діяльності, що у свою чергу підтверджує реальність виконання наведених вище операцій.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що наявність у контролюючого органу під час перевірки платника податків певної інформації про господарську діяльність його контрагентів, одержаної від інших контролюючих органів чи з інформаційних систем органів доходів і зборів, що не оформлена рішенням суб'єкта владних повноважень і не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації, може породжувати певні сумніви щодо законності господарських операцій платника податків, однак не слугує беззаперечним доказом невиконання сторонами правочину власних господарських зобов`язань з поставки товарів (робіт, послуг).

Водночас, з дослідженого судом акта перевірки вбачається, що відповідачем в дійсності факт отримання позивачем від Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіммбуд" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Континентмаш" послуг та їх використання у господарській діяльності не перевірявся, безпосередньо аналіз поданих фінансово-господарських документів не здійснювався, а в акті лише відтворено отриману від інших органів доходів і зборів податкову інформацію стосовно господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Континентмаш" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіммбуд" та про характер взаємовідносин Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіммбуд" з його контрагентом-постачальником, що ґрунтується на суб`єктивних думках та припущеннях посадових осіб контролюючого органу.

Так, відомості стосовно відсутності у контрагента позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіммбуд" достатніх виробничих потужностей, працівників, офісних та складських приміщень та інших основних засобів не можуть однозначно свідчити про невиконання цим суб`єктом договірних зобов`язань перед позивачем, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин вказана юридична особа не була позбавлена права укладати з іншими суб`єктами господарювання субпідрядних договорів, договорів оренди обладнання, транспортних засобів тощо з метою використання відповідних основних фондів, устаткування та інших ресурсів для забезпечення власної господарської діяльності.

Посилання відповідача як на підставу для зменшення позивачу суми витрат та податкового кредиту на нікчемність правочинів, укладених Товариством з обмеженою відповідальністю "Сіммбуд" з іншим суб`єктом господарювання, а саме - Товариством з обмеженою відповідальністю "Авист" судом до уваги не приймаються як такі, що не мають значення для вирішення даної справи, оскільки виходять за межі предмету доказування та стосуються особи, яка не бере участі у даній справі.

Суд також зважає на приписи статті 62 Конституції України, відповідно до яких вина особи у вчиненні злочину повинна бути підтверджена обвинувальним вироком суду.

На момент розгляду справи обвинувальний вирок, який би зафіксував вину посадових осіб Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіммбуд" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Континентмаш" у здійсненні фіктивного підприємництва, відсутній.

Посилання відповідача на пояснення громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як на доказ відсутності у Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіммбуд" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Континентмаш" господарських взаємовідносин з позивачем судом до уваги не приймається, оскільки вказані документи в силу приписів кримінально-процесуального законодавства України є лише одним із засобів доказування в кримінальній справі, проте до моменту винесення судом вироку не засвідчують наявність або відсутність в діях особи складу злочину.

Висновок експерта також є лише одним із засобів доказування та аналізується поряд з іншими доказами у кримінальній справі, проте не є належним доказом на підтвердження нікчемності укладених між позивачем та його контрагентом правочинів.

Суд також звертає увагу на те, що обов'язок сплачувати податки і збори та відповідальність за порушення чинного законодавства є персоніфікованими. Це означає, що на особу не може покладатися відповідальність за правопорушення, вчинені іншими особами.

Так, позивач, в силу покладеного на нього обов`язку сплачувати податки та збори у строки та в розмірах, визначені податковим законодавством, вступає у відповідні податкові правовідносини з державою та не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на органи доходів і зборів, а отже не володіє інформацією відносно виконання контрагентом власних податкових зобов'язань перед бюджетом, та, як наслідок, не може зазнавати негативних наслідків у зв`язку з протиправними діяннями інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що твердження контролюючого органу про відсутність факту надання позивачу послуг його контрагентами були спростовані, зважаючи на те, що первинні документи, складені позивачем та його контрагентами у ході господарських операцій, відповідають вимогами чинного законодавства, необхідним для надання їм юридичної сили та доказовості, а отже і підтверджують суму задекларованих позивачем витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств, та податкового кредиту, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення - рішення Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 11.07.2014 № та 11.07.2014 № є протиправними та підлягають скасуванню.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Статтею 97 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд за клопотанням однієї зі сторін визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути їй компенсовані.

Оскільки позивачем вимоги про відшкодування понесених ним судових витрат не заявлялись, судові витрати стягненню з бюджету не підлягають.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Податкові повідомлення - рішення Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області від 11.07.2014 № та 11.07.2014 № , - визнати протиправними та скасувати.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Харченко С.В.