Справа № 815/3978/13-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" лютого 2015 р. м. Київ К/800/20026/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Донця О.Є., Чумаченко Т.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у місті Котовську та Котовському районі Одеської області про визнання дій неправомірними та скасування вимоги про сплату недоїмки, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України у місті Котовську та Котовському районі Одеської області на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у місті Котовську та Котовському районі Одеської області (далі також УПФУ) про визнання дій неправомірними та скасування вимоги про сплату недоїмки.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що у квітні 2013 року отримала вимогу Управління Пенсійного фонду України у місті Котовську та Котовському районі Одеської області про сплату боргу № Ф-158 від 12 квітня 2013 року, згідно з якою вона зобов'язана була сплатити недоїмку зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 6270,65 гривень.

Вважає вищезазначену вимогу відповідача такою, що винесена у спосіб, що суперечить чинному законодавству України, оскільки вона є фізичною особою-підприємцем та пенсіонером за віком, а тому звільнена від сплати єдиного внеску.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 20 червня 2013 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Одеський апеляційний адміністративний суд постановою від 18 березня 2014 року скасував постанову суду першої інстанції та прийняв нову, якою позовні вимоги задовольнив частково:

Визнав протиправною та скасував вимогу Управління Пенсійного фонду України у місті Котовську та Котовському районі Одеської області № Ф-158 від 12 квітня 2013 року про сплату недоїмки в частині суми 4200,09 гривень за період з лютого 2012 року по грудень 2012 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

У касаційній скарзі УПФУ, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його рішення та прийняти нове, яким залишити в силі рішення суду першої інстанції.

За приписами частини другої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Оскільки з матеріалів скарги вбачається, що відповідач оскаржує судове рішення тільки в частині задоволених позовних вимог, колегія суддів перевіряє їх законність та обґрунтованість лише в межах касаційної скарги.

Касаційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 23 травня 2005 року ОСОБА_1 зареєстрована Виконавчим комітетом Котовської міської ради Одеської області, як фізична особа-підприємець, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Згідно з пенсійним посвідченням виданого ОСОБА_1 31 липня 2007 року Серії НОМЕР_2 позивач отримує пенсію за вислугу років.

02 грудня 2010 року ФОП-ОСОБА_1 отримала Свідоцтво про сплату єдиного податку Серії НОМЕР_3

30 травня 2012 року ФОП-ОСОБА_1 отримала Свідоцтво платника єдиного податку Серії НОМЕР_4

ФОП-ОСОБА_1 знаходиться на обліку в УПФУ у місті Котовську та Котовському районі Одеської області, як платник єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та згідно з довідкою від 12 червня 2013 року № 1086 та отримує пенсію за вислугу років.

12 квітня 2013 року УПФУ у місті Котовську та Котовському районі Одеської області було винесено вимогу №Ф-158 до ФОП-ОСОБА_1 про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 6270,65 гривень.

03 травня 2013 року рішенням УПФУ у місті Котовську та Котовському районі Одеської області про результати розгляду скарги (заяви) ФОП-ОСОБА_1 про узгодження вимоги від 12 квітня 2013 року №Ф-158 - вимогу залишено без змін, а заяву ФОП-ОСОБА_1 без задоволення.

Вирішуючи спірне питання та відмовляючи у задоволенні вимог ФОП ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка отримує пенсію за вислугу років з 31 липня 2007 року, згідно с паспортними даними остання досягла пенсійного віку 30 січня 2011 року, тобто ОСОБА_1 при досягненні пенсійного віку мала право перейти з одного виду пенсії (пенсії за вислугу років) на інший вид (пенсії за віком), однак заяви до УПФУ у місті Котовську та Котовському районі Одеської області про перехід з одного виду пенсії на інший від позивачки не надходило, тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні правові підстави для звільнення ФОП ОСОБА_1 від сплати єдиного внеску та відповідно про правомірність складання на направлення на адресу останньої спірної вимоги.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, та постановляючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що з 30 січня 2011 року позивачка набула права на отримання пенсії за віком, обирати вид пенсії за власним бажанням є правом особи, проте це право не позбавляє дану особу вважатися пенсіонером за віком, а тому на думку суду апеляційної інстанції відповідно до вимог частини 4 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» з вказаної дати позивачка не повинна сплачувати за себе єдиний внесок.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджуючись із зазначеними висновками Одеського апеляційного адміністративного суду, погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх такими, що зроблені на підставі правильно застосованих норм як матеріального так і процесуального права виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 384/2011 (далі - Положення) Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Пунктом 7 Положення встановлено, що Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Статтею 67 Конституції України встановлений обов'язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

У відповідності до преамбули до Закону № 2464-VI саме цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Згідно із пунктом 4 частини 1 статті 4 зазначеного Закону платниками єдиного внеску є: фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Пунктом сьомим Розділу першого Закону України від 07 липня 2011 року № 3609-VI «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України» були внесені зміни до Закону № 2464-VI, за якими статтю четверту цього Закону доповнено частиною четвертою. У відповідності до нової норми особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 1 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною 1 статті 9 цього Закону також встановлено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства);

3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач отримує пенсію за вислугу років з 31 липня 2007 року.

Згідно з паспортними даними ФОП-ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 досягла пенсійного віку 30 січня 2011 року.

Згідно із абзацами першим та другим пункту 16 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Зокрема, положення Закону № 1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах.

Так, статтею 2 Закону № 1788-ХІІ визначено виключний перелік трудових пенсій, які призначаються за цим Законом (за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років).

Загальні умови призначення пенсій за віком визначені статтею 12 Закону № 1788-ХІІ та частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV. Таке право, зокрема, виникає у жінок після досягнення 55 років та за наявності відповідного стажу.

Відповідно до статті 6 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII особи, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини чи при виконанні інших обов'язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов'язку.

Таким чином, виходячи з аналізу зазначених норм права, суд приходить до висновку, про те, що ФОП-ОСОБА_1 при досягненні пенсійного віку мала право перейти з одного виду пенсії (пенсії за вислугу років) на інший вид (пенсії за віком).

Відповідно до статті 7 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-XII, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Однак, як вбачається із матеріалів справи і ці обставини встановлені судами попередніх інстанцій, ФОП-ОСОБА_1 до УПФУ у місті Котовську та Котовському районі Одеської області про перехід з одного виду пенсії на інший не надходило. Тому правових підстав для звільнення ФОП-ОСОБА_1 від сплати єдиного внеску в УПФУ у місті Котовську та Котовському районі Одеської області не було.

Аналізуючи приписи частини 4 статті 4 Закону № 2464-VI, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з її буквального змісту, оскільки наведене регулювання не має очевидної алогічності, суперечності, двозначності.

Таким чином, право не сплачувати єдиний внесок поширюється лише на осіб, прямо перерахованих в аналізованій нормі ? пенсіонерів за віком або інвалідів, які отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Це право не поширюється на пенсіонерів за вислугою років, в тому числі, на тих які досягли пенсійного віку для пенсії за віком.

Пенсія за віком є одним із видів пенсійного страхування, і здійснюється за рахунок коштів, що надходять від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до відповідних страхових фондів, які не зараховуються до Державного бюджету України. Саме з цих фондів покриваються витрати на медичні профілактично-реабілітаційні заходи, допомогу на поховання пенсіонерів за віком тощо.

Аналогічна викладеній позиція була висловлена також Верховним Судом України у постанові від 18 листопада 2014 року у справі № 21-519а14.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

За таких обставин постанову суду апеляційної інстанції необхідно скасувати, а постанову суду першої інстанції - залишити в силі.

Керуючись статтями 222, 223, 226, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у місті Котовську та Котовському районі Одеської області задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2014 року у цій справі скасувати та залишити без змін постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20 червня 2013 року.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Смокович

Судді О.Є. Донець

Т.А. Чумаченко