Справа № 2а-2374/11
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 року Справа № 16447/12/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Мікули О.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги виконавчого комітету Чопської міської ради Ужгородського району Закарпатської області, ОСОБА_3 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 листопада 2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Чопської міської ради Ужгородського району Закарпатської області, третя особа - ОСОБА_3 (правонаступник - ОСОБА_5) про визнання рішення нечинним,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 21.04.2011 року звернулася в суд з адміністративним позовом до виконавчого комітету Чопської міської ради Ужгородського району Закарпатської області, третя особа - ОСОБА_3 (правонаступник - ОСОБА_5) в якому просила визнати нечинним рішення №45 від 15.04.2010 року «Про встановлення межі земельної ділянки» між суміжними земельними ділянками ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 листопада 2011 року позов задоволено. Визнано нечинним рішення виконавчого комітету Чопської міської ради Ужгородського району Закарпатської області №45 від 15.04.2010 року «Про встановлення межі земельної ділянки» між суміжними земельними ділянками ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції виконавчий комітет Чопської міської ради Ужгородського району Закарпатської області, ОСОБА_3 оскаржили його в апеляційному порядку. В апеляційних скаргах просять рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким провадження у справі закрити. Вимоги за апеляційними скаргами обґрунтовують тим, що поданий позивачем адміністративний позов не може розглядатися в порядку адміністративного судочинства, а постанова суду першої інстанції є незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Так, пункт 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначає, що вирішення земельного спору, який відповідно до визначеної Земельним кодексом України компетенції розглядався органом місцевого самоврядування чи органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів, з рішенням якого одна зі сторін у земельному спорі не погоджується розглядається в порядку цивільного судочинства.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційних скарг заперечив та просив залишити їх без задоволення.

Представник третьої особи в судовому засіданні вимоги апеляційних скарг підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ст.196 КАС України, вважає за можливе розглядати справу без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, представників позивача та третьої особи, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційних скарг у їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів приходить до переконання, що подані апеляційні скарги слід задовольнити.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно договору про поділ нерухомого майна від 18.12.2008 року укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які проживали в АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_3 перейшло 25/100 часток будинку, загальною площею 23 кв.м, вартістю 20 602,00 грн. У власність ОСОБА_4 перейшло 75/100 частки будинку, загальною площею 46,7 кв.м., вартістю 41 828,00 грн. Частина із будинковолодіння - сарай, убиральня, огорожа залишились у їх спільному користуванні.

Рішенням виконкому Чопської міської ради №21 від 18.02.2009 року частинам будинку, що належали ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були присвоєні окремі поштові адреси - «АДРЕСА_1» та «АДРЕСА_2» відповідно.

При цьому, рішенням №45 від 15.04.2010 року виконком визначив, що в користуванні за ОСОБА_3 перебуває земельна ділянка площею 0,2292 га, за ОСОБА_4 - земельна ділянка площею 0,0332 га, в спільному користуванні - ділянка площею 0,0079 га.

Тобто, ОСОБА_3 передано у користування 46,8/100 частки земельної ділянки, а ОСОБА_4 53,2/100 при тому, що ОСОБА_3 належить на праві власності 25/100 часток, а ОСОБА_4 - 75/100 часток.

У зв'язку зі смертю ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 від 16.01.2012 року) спадкоємцем майна є ОСОБА_5 (свідоцтво про право на спадщину за законом серія ВРС №998072).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті рішення про право користування земельною ділянкою виконавчим комітетом Чопської міської ради Ужгородського району Закарпатської області було порушено норми ст.120 ЗК України, відповідно до яких кожному із співвласників слід було передати в користування таку ж саме частину земельної ділянки, які співвласник має у власності на будівлю.

Не заперечуючи вказаних вище висновків, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не враховано вимоги норм процесуального законодавства так як дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд України в п.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 вказав, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належить акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Частиною 1 статті 125 ЗК України передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

В свою чергу стаття 17 КАС України визначає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Зі змісту наведених норм вбачається, що при визначенні юрисдикції справи необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб'єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин.

При цьому, спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Предметом позову в даній справі є не рішення органу місцевого самоврядування про надання в користування чи у власність земельної ділянки, а рішення щодо меж земельної ділянки, яким вирішено спір при погодженні таких із суміжним землекористувачем.

Так, виконавчим комітетом Чопської міської ради Ужгородського району Закарпатської області в даному випадку рішенням №45 від 15.04.2010 року було вирішено земельний спір як орган, що має право на розгляд земельних спорів у відповідності до п. «й» ч.1 ст.12 Земельного кодексу України. А тому орган місцевого самоврядування виступає не як суб'єкт владних повноважень, а як суб'єкт, наділений правом на досудове врегулювання спору.

На підставі рішення виконавчого комітету Чопської міської ради Ужгородського району Закарпатської області для ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на підставі положень ст.ст. 158-161 Земельного кодексу України затверджено спільну межу між суміжними ділянками та визначено земельні ділянки відповідного розміру, що перебувають в їх користуванні, а також земельну ділянку спільного користування, тобто зазначене рішення, яке є актом індивідуальної дії та вичерпало свою юридичну силу після його реалізації.

Окрім того, у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що згідно зі ст.158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

У пункті 2 вищевказаної Постанови зазначено, що вирішення земельного спору, що відповідно до визначеної ЗК України компетенції розглядався органом місцевого самоврядування чи органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів, з рішенням якого одна зі сторін у земельному спорі не погоджується розглядається в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, враховуючи вищевказані положення законів України, колегія суддів вважає, що в даному випадку виник спір про право цивільне, а відтак і захищати свої права та інтереси особи повинні у способи, що визначені у статтях 125 ЗК України та 16 ЦК України.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, передбачених п.1 ч.1 ст.157 КАС України.

Згідно ч.1 ст.203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 1 статті 157 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, неправильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення з порушенням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду, а тому таку слід задовольнити, рішення суду першої інстанції слід скасувати і провадження у справі закрити.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198 п.4, 203 ч.1, 205 ч.1 п.4, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційні скарги виконавчого комітету Чопської міської ради Ужгородського району Закарпатської області, ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 листопада 2011 року у справі №2а-2374/11 скасувати і провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складання ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складання ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

О.І. Мікула

Ухвала у повному обсязі складена 03.02.2015 року.