Справа № 826/15332/14
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Межевича М.В., суддів Земляної Г.В. та Сорочка Є.О., розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_2, Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2014 року позивач звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві (далі по тексту - відповідач, ДПІ у Деснянському районі), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить: 1) визнати протиправними дії відповідача щодо винесення наказу від 26 серпня 2014 року №1298 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки; 2) визнати протиправними дії відповідача щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, за результатами якої складено акт від 19 вересня 2013 року №2575/26-52-17-01/НОМЕР_1) визнати протиправними дії відповідача щодо винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19 вересня 2014 року №Ф- та винесення рішення від 19 вересня 2014 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не врахованого єдиного внеску; 4) визнати протиправними дії відповідача щодо винесення вимоги від 07 жовтня 2014 року №Ф-У; 5) скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19 вересня 2014 року №Ф- винесену відповідачем; 6) скасувати рішення від 19 вересня 2014 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску винесене відповідачем; 7) скасувати вимогу від 07 жовтня 2014 року №Ф-У, винесену відповідачем.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 листопада 2014 року позов задоволено частково: визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві щодо винесення наказу від 26 серпня 2014 року №1298 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки"; визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, за результатами якої складено акт від 19 вересня 2013 року №2575/26-52-17-01/НОМЕР_1.

В решті позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить суд скасувати постанову в частині відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що суд при її прийнятті порушив норми матеріального та процесуального права.

Відповідач в апеляційній скарзі просить суд скасувати постанову в частині задоволення позовних вимог, оскільки вважає, що суд при її прийнятті порушив норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та заперечення на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити повністю.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами перевірки складено акт від 19 вересня 2013 року №2575/26-52-17-01/НОМЕР_1 "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 29.10.2012 року по 31.12.2013 року; правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 29.10.2012 року по 31.12.2013 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1" (далі по тексту - акт перевірки).

В акті перевірки зокрема, встановлено порушення позивачем пункту 2 частини четвертої статті 6, пункту 2 частини першої статті 6, статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", а саме: єдиний внесок із сум чистого доходу за 2012 рік нараховувався, утримувався і перераховувався до бюджету не в повному обсязі, єдиний внесок із сум чистого доходу за 2013 рік до бюджету не нараховувався, не утримувався і не перераховувався в сумі 81 612,63 грн., ФОП ОСОБА_3 не перераховано до бюджету єдиного внеску на загальну суму 81 947,55 грн. (2012 рік - 334,92, 2013 рік - 81 612,63 грн.); ФОП ОСОБА_3 не подано звіт про суми застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за період 2013 рік.

На підставі акта перевірки відповідачем винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19 вересня 2014 року №Ф- та прийнято рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 19 вересня 2014 року №.

Згідно вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19 вересня 2014 року №Ф-, ДПІ у Деснянському районі м. Києва вимагає сплатити суми недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 81 947,55 грн.

Відповідно до рішення ДПІ у Деснянському районі м. Києва рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 19 вересня 2014 року № за порушення вимог пункту 3 статті 11, статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" застосовано штрафні санкції в розмірі 4 114,12 грн.

Вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 07 жовтня 2014 року №Ф-У (далі по тексту - вимога 2), ДПІ у Деснянському районі м. Києва вимагає сплатити суми недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 81 946,13 грн.

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо винесення оскаржуваного наказу, проведення перевірки, винесення оскаржуваних вимог та рішення, подав позов до суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Згідно з пунктом 79.1 статті 79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Згідно з пунктом 79.2 статті 79 Податкового кодексу України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Згідно з актом перевірки, правовою підставою проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача є посилання на підпункт 78.1.1 пункту 78 статті 78 Податкового кодексу України.

Згідно з підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України визначено, що документальна позапланова перевірка здійснюється у випадку коли за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Таким чином, з аналізу наведених правових норм суд приходить до висновку, що документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється на підставі наказу керівника контролюючого органу та за наявності підстав для її проведення; у свою чергу можливість для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України виникає виключно за наявності двох умов: 1) виявлення фактів, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства; 2) ненадання платником пояснень та їх документального підтвердження на запит контролюючого органу протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Щодо правомірності підстав для проведення перевірки, суд апеляційної інстанції вказує наступне.

Згідно з матеріалами справи, ДПІ у Деснянському районі надіслала запит ФОП ОСОБА_3 із письмовим запитом про надання інформації та її документального підтвердження від 11 червня 2014 року №5349/10/26-52-17-01-47, в якому просила надати письмові пояснення та їх документальне підтвердження щодо отримання доходів від здійснення фінансово-господарської діяльності з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року; як зазначає відповідач, запит отримано 17 червня 2014 року.

Як встановлено судом, 02 липня 2014 року, тобто протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту, позивач надіслав до ДПІ у Деснянському районі м. Києва відповідні пояснення разом із копіями податкових накладних та податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2014 року. Факт отримання відповідачем 02 липня 2014 року відповіді на свій запит підтверджується відповідною відміткою про отримання відповідачем.

Суд першої інстанції вказав, що відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції не надав суду належних доказів, які б вказували на виявлення фактів, що свідчать про можливі порушення позивачем податкового, валютного та іншого законодавства. При цьому, відповідач не надав суду доказів на підтвердження того, що ФОП ОСОБА_2 не надано пояснень та їх документальних підтверджень на запит ДПІ у Деснянському районі м. Києва протягом 10 робочих днів з дня отримання такого запиту.

Водночас апелянт в апеляційній скарзі зазначив, що 02.07.2014 року позивачем на запит відповідача було лише частково надано пояснення та документальне підтвердження отриманих доходів від здійснення фінансово - господарської діяльності за 2013 рік (завірені договори (частково), акти виконаних робіт (частково), акти приймання передачі (частково) та не завірена належним чином копія банківської виписки та листом від 20.08.2014р. Позивачем до ДПІ у Деснянському районі ГУ Міндоходів у м. Києві було надано оригінал банківської виписки за 2013 рік та копію книги обліку доходів і витрат на 4-х аркушах не завірених належним чином.

Наведене апелянтом підтверджується посиланням позивача в позовній заяві.

Зокрема, позивач зазначив на сторінці 4 позову, що надані відповідачу, ще до перевірки, копії 4-х аркушів книги обліку доходів і витрат не відносяться до ФОП ОСОБА_2, оскільки,

- по-перше, сама Книга не прошита та незареєстрована у ДП1 як того вимагає п.2 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, що затверджений Наказом ДПІ України від 24.12.2010 за № 1025 (чинний станом на 01.01. 2013). Згідно з п.2 вказаного Порядку самозайняті особи повинні придбавати та оформлювати Книгу самостійно. Книга має вигляд зошита чи блокнота. Прошнурована з пронумерованими сторінками Книга безоплатно реєструється в органі державної податкової служби за основним місцем обліку самозайнятої особи.

- по-друге, як вбачається зі сторінок книги, її форму затверджено Наказом Міністерства доходів і зборів України 16.09.2013р. за № 481, однак, при цьому із копій сторінок книги вбачається, що вона заповнювалась ще з 31.01.13р.. тобто до її введення в дію.

Таким чином, відомості отримані відповідачем з книги обліку доходів і витрат не могли бути використані при проведенні перевірки та донарахуванню податків та єдиного внеску на суму 81947,55 грн.

Зазначене вказує на те, що податковий орган мав право провести перевірку позивача, оскільки позивач сам визнав що подав неналежні документи на запит податкового органу.

З огляду на це, дії Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві щодо винесення наказу від 26 серпня 2014 року №1298 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки" та дії Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, за результатами якої складено акт від 19 вересня 2013 року №2575/26-52-17-01/НОМЕР_1, є правомірними.

Що стосується позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо винесення та скасування вимоги від 19 вересня 2014 року №Ф- про сплату єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 81 947,55 грн, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" визначено, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Пунктом 2 частини першої статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" передбачено, що для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

З огляду на наведені норми, позивач є платником єдиного внеску, який нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" передбачено, що платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з частиною третьої статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно з частиною 11 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Водночас нарахування і сплату фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства доходів і зборів України від 09 вересня 2013 року №455 (далі по тексту - Інструкція).

Відповідно до пункту 6.2 Інструкції сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена платниками у строки, визначені відповідно до Закону підпунктом 6 пункту 4.3, абзацом другим підпункту 2, підпунктом 3 пункту 4.5 та підпунктом 2 пункту 4.6 розділу IV цієї Інструкції, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до пункту 6.3 Інструкції органи доходів і зборів надсилають платникам вимогу про сплату недоїмки, якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника про суми доходу (прибутку) фізичних осіб - підприємців чи осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів у повідомленнях-розрахунках, де визначено суми єдиного внеску, які підлягають доплаті.

Пунктом 6.4 Інструкції передбачено, що вимога про сплату боргу формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з карток особових рахунків платників за формою згідно з додатком 4 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 5 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Як з'ясовано судом, на підставі наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що вимога від 19 вересня 2014 року №Ф- сформована відповідачем на підставі акта перевірки, в якому, на підставі договорів, книги обліку доходів та витрат, руху коштів на банківському рахунку, встановлено податковим органом відхилення по сплаті єдиного внеску на загальну суму: за 2012 рік - 334,92 грн., за 2013 рік - 81 612,63 грн.

Висновки акта перевірки підтверджуються матеріалами справи, а саме: копією книги обліку доходів та витрат та податковою декларацією про майновий стан і доходи.

Так, дані податкової декларації про майновий стан і доходи та книги обліку доходів та витрат свідчать, що загальна сума оподатковуваного доходу, отриманого від провадження господарської діяльності позивача за 2013 рік складає 3 542 658,00 грн.

ФОП ОСОБА_2 стверджує в апеляційній скарзі, що нею помилково було зазначено в Декларації суму доходу в розмірі 3542658,00 грн, помилково визначено витрати в розмірі 3535985,50 грн , подано не ті копії книги обліку доходів і витрат.

Проте, суд апеляційної інстанції відхиляє дані доводи апелянта з огляду на те, що позивач замість того, щоб надати відповідні пояснення до податкового органу, де проводилася перевірка не з'явилася, хоча про дату проведення перевірки була повідомлена належним чином (рекомендоване повідомлення про вручення наказу та повідомлення про проведення перевірки, де зазначено, що останні вручені 03.09.2014 року, а.с. 102).

Окрім того, суду будь-яких доказів на спростування висновків акта перевірки позивачем не надано, у тому числі доказів на підтвердження сплати єдиного внеску за перевірений період, а також доказів на підтвердження подання до податкового органу звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2013 рік.

При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що посилання позивача на помилковість зазначення у декларації розміру доходів та витрат за 2013 рік, до уваги не може бути узяте, оскільки жодних доказів на підтвердження зазначеного позивачем не надано, зокрема, уточнюючої податкової декларації із зазначенням правильних показників доходів та витрат, а надані позивачем акти наданих послуг, копії рахунків на оплату та квитанцій до прибуткового касового ордеру не містять доказової інформації, оскільки не підтверджують наявності вичерпного пакету документів, якими підтверджуються показники доходів та витрат за 2013 рік.

Крім того, висновки акта перевірки про те, що єдиний внесок за 2012 рік нараховувався, утримувався і перераховувався до бюджету не в повному обсязі, позивачем не спростовуються.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога від 19 вересня 2014 року №Ф- є правомірною.

Частинами першою-третьої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" передбачено, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Згідно пункту 3 частини 11 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Враховуючи, порушення позивачем вимог Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", суд приходить до висновку про правомірність прийняття відповідачем рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 19 вересня 2014 року №.

Позовні вимоги про скасування вимоги 2, також не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 6.8 Інструкції передбачено, що у разі якщо платник, який одержав вимогу і протягом десяти календарних днів після її отримання не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки, штрафів та пені, не узгодив вимогу з відповідним органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів з дня отримання узгодженої вимоги орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому Законом, до органу державної виконавчої служби або до органів Державної казначейської служби України вимогу про сплату недоїмки, у якій зазначає суму боргу за даними картки особового рахунку платника на дату подання.

Як вбачається з матеріалів справи, вимогу від 19 вересня 2014 року №Ф- отримано позивачем 24 вересня 2014 року, а адміністративний позов про оскарження в судовому порядку вказаної вимоги надійшов до суду 06 жовтня 2014 року.

Водночас вимогу від 07 жовтня 2014 року №Ф-У відповідачем направлено 07 жовтня 2014 року, тобто після спливу десятиденного строку для сплати позивачем узгодженої суми недоїмки, зазначеної у вимозі від 19 вересня 2014 року №Ф-.

Суд звертає увагу, що докази на підтвердження факту повідомлення позивачем ДПІ у Деснянському районі про оскарження вимоги 1 в судовому порядку матеріали справи не містять, що дає підстави вважати, що станом на день направлення вимоги 2, податковий орган не мав інформації про наявність підстав, які унеможливлюють направлення вимоги 2 до органу державної виконавчої служби.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимогу від 07 жовтня 2014 року №Ф-У прийнято відповідачем правомірно та у відповідності до вимог Інструкції.

З огляду на встановлений факт правомірності дій щодо проведення перевірки та прийняття за її результатами оскаржуваних вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити повністю. При цьому, з урахуванням викладеного, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 листопада 2014 року слід скасувати, а у позові відмовити повністю.

Керуючись ч. 1 ст. 41, ст.ст. 160, п. 2 ч. 1 ст. 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві задовольнити повністю.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 листопада 2014 року скасувати.

У позові відмовити повністю.

Постанова апеляційної інстанції за наслідками її перегляду, набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя М.В. Межевич

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Є.О. Сорочко

Головуючий суддя Межевич М.В.

Судді: Земляна Г.В.

Сорочко Є.О.