Справа № 815/5780/14
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2015-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/5780/14

Категорія: 12.2 Головуючий в 1 інстанції: Марин П. П.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Джабурія О.В., Шляхтицького О.І.,

секретаря Жукової Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про стягнення грошових компенсацій, -

ВСТАНОВИВ:

09.10.2014р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про стягнення грошової компенсації з урахуванням середнього заробітку, індексу інфляції, трьох відсотків річних та моральної шкоди за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в сумі 112491грн. та грошову компенсацію за невикористану відпустку при звільненні у сумі 2101грн. /а.с.57-58/

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14.11.2014р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нову про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 31.03.2008 року відповідно до наказу ГУМВС України в Одеській області №175о/с, з урахуванням наказу №255о/с від 13.05.2008 року щодо часткової зміни пункту наказу, ОСОБА_1, як особу середнього начальницького складу звільнено з органів внутрішніх справ за п.64 "б" (через хворобу) Положення про проходження служби. /а.с.7/

В день звільнення позивачу вихідна допомога не була виплачена у повному обсязі. Згідно довідки Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ МВС України в Одеській області від 28.12.2010 року №14/1-Д-186, 18.02.2009 року ОСОБА_1 нарахована та сплачена одноразова грошова допомога при звільненні з ОВС в сумі 27954грн., кошти зараховані на картковий рахунок позивача відкритому в Одеській філії АБ "Укргазбанк". /а.с.8 -10/

При вирішенні питання суд першої інстанції дійшов до висновку, що положення Кодексу законів про працю України, на які посилається позивач, не поширюються на рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ, а чинне законодавство, яке регулює порядок проходження служби в органах внутрішніх справ та умови грошового забезпечення працівників ОВС, не передбачає можливість стягнення тих сум, які просить стягнути позивач.

Так, згідно з ст.19 Закону України «Про міліцію» передбачено, що форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

Правовий та соціальний статус, умови проходження служби працівників міліції, розміри і порядок виплати їм грошового та пенсійного забезпечення регулюється Законом України «Про міліцію», Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим Постановою КМ України № 114 від 29.07.1991 року та іншими прийнятими на їх виконання підзаконним нормативними актами.

Вказані нормативно-правові акти регулюють виплату грошової допомоги працівникам органів внутрішніх справ, і не передбачають виплату грошової компенсації за затримку розрахунку, передбачених Кодексом законів про працю України.

Статтею 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв'язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Відповідно до ч.5 ст.9 вищенаведеного закону, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених частинами першою та другою цієї статті, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.

Як вбачається з матеріалів справи, остаточний розрахунок з позивачем здійснено 18.02.2009 року.

Згідно наявного у матеріалах справи листа Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку МВС України від 13.02.2009 року №15/2-Т-279,260, у 2008 році забезпеченість фонду оплати праці становила 50 відсотків від нормативної потреби, а заборгованість з одноразової грошової допомоги по ОВС складала понад 150млн.грн. /а.с.25/

Оскільки відповідач є бюджетною установою і здійснює фактичні витрати на заробітну плату (грошове утримання), включаючи витрати на премії та інші види заохочень, матеріальну допомогу, тільки у межах фонду заробітної плати (грошового утримання), відповідач був позбавлений можливості вчасної виплати позивачу суми одноразової грошової допомоги, оскільки Законом України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» для проведення розрахунків з виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з ОВС були передбачені цільові кошти в сумі 500 млн. грн. за рахунок надходжень від сплати адміністративних штрафів у сфері забезпечення дорожнього руху, а тому здійснення розрахунків з позивачем відбулося правомірно по мірі надходження коштів на зазначені цілі та у відповідному порядку черговості звільнення зі служби.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку, слід зазначити наступне.

Згідно з грошовим атестатом від 07.04.2008 року №45 виданим позивачу при звільненні зі служби у 2008 році зазначено, що ним використана відпустка за 2007 рік./а.с.12/

Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII), дія якого відповідно до абзацу першого пункту 1 статті 3 поширюється на військовослужбовців правоохоронних органів, зокрема встановлено: нормативно-правові акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги військовослужбовців та членів їх сімей, є недійсними (стаття 1-2 ); ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2); військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами (стаття 12).

Абзацами 1-3 пункту 14 статті 10-1 цього Закону (Право військовослужбовців на відпустки. Порядок надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них) передбачено: військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров'я та у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки у рік звільнення виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Зазначена норма не містить особливостей регулювання грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки особами, які звільняються за станом здоров'я, порівняно, зокрема, зі статтею 24 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996р. № 504/96-ВР, до якого у деяких випадках прямо відсилає стаття 10-1 Закону № 2011-XII.

Преамбулою Закону №504/96-ВР встановлено, що цей Закон встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров'я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Відповідно до частини першої статті 24 вищезазначеного Закону у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Зазначене положення дублюється у частині першій статті 83 КЗпП.

Водночас і приписи пункту 56 Положення (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до статті 18 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-XII «Про міліцію», яким регламентуються порядок та умови проходження служби в міліції, порядок надання відпусток особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, незважаючи на їх техніко-юридичну недосконалість, суперечність викладення, відповідають вищезазначеним актам законодавства, якими врегульовані спірні відносини.

При застосуванні законодавства його тлумачення має здійснюватися з урахуванням змісту норм, що є ієрархічно вищими.

Абзацом першим пункту 56 цього Положення було встановлено, що особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров'я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51 зазначеного Положення. Абзацом другим цього пункту передбачено, що особам рядового і начальницького складу (крім осіб, указаних в абзаці першому наведеного пункту), які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особи середнього начальницького складу органів внутрішніх справ, у випадку звільнення із органів внутрішніх справ за станом здоров'я, як такі, що не підпадали під дію абзацу першого пункту 56 Положення, мали право на грошову компенсацію за невикористану відпустку.

Дана правова позиція викладена у відповідності до постанови Верховного Суду України від 14.10.2014 року у справі 2а-413а14.

При цьому, слід зазначити, що визначення конкретної суми стягнення грошової допомоги за невикористану відпустку не входить до повноважень суду, оскільки, суд не може підміняти державний орган, дії чи бездіяльність якого оскаржуються. Тому вимога про стягнення з відповідача грошової допомоги за невикористану відпустку в суми 2101грн., розмір якої згідно з грошовим атестатом позивача фактично відповідає розміру матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні основної відпустки, - є безпідставною.

Встановивши, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, адміністративний суд може визнати такі дії чи бездіяльність протиправними і зобов'язати відповідача провести нарахування та виплату суми допомоги відповідно до закону, а не визначати конкретну суму.

На підставі викладеного, оскільки суд першої інстанції, при вирішенні справи, помилково застосував норми матеріального закону, тому постанова суду першої інстанції в порядку ст.202 КАС України підлягає частковому скасуванню.

Керуючись, ст.ст.198, 202, 205, 207 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2014 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку при звільненні.

Прийняти у цій частині нову постанову, якою визнати протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області по нарахуванню та виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану відпустку при звільненні.

Зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану відпустку при звільненні за 2008 рік.

В іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі.

Головуючий: А.В. Крусян

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: О.І. Шляхтицький