Справа № 815/6024/14
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/6024/14

Категорія: 8.2.2 Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

за участю секретаря - Скоріної Т.С.

за участю сторін:

від апелянта - Дімітрієв О.М.

від відповідача - Піщанська І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Саратської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2014 року у справі за поданням Саратської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області до товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський завод класичних вин» про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту, -

В С Т А Н О В И В:

22 жовтня 2014 р. Саратська об'єднана Державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів в Одеській області (надалі - Саратська ОДПІ) звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з поданням про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту товариства з обмеженою відповідальністю «Одеській завод класичних вин» (надалі - ТОВ «Одеський завод класичних вин»).

В обґрунтування зазначено про відмову платника податку на підставах, які не передбачені податковим законодавством, в допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки, що тягне за собою застосування адміністративного арешту майна.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2014 року у задоволенні подання - відмовлено.

В апеляційній скарзі Саратська ОДПІ ставить питання про скасування судового рішення, у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та прийняття нової постанови про задоволення подання.

З'ясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, на наступних підставах.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на виконання вимог листа Державної фіскальної служби України від 16 жовтня 2014 року за №7506/7/99-99-21-02-17, з метою здійснення контролю дотримання вимог діючого законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв, наявності документа, що підтверджує державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців відповідно до закону, ліцензій, патентів, свідоцтв, на підставі ст.20, п.80.2.5 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України головою комісії з реорганізації ГУ Міндоходів в Одеській області Н.І. Приймак видано наказ № 1356 від 17 жовтня 2014 року про проведення фактичної перевірки ТОВ «Одеський завод класичних вин» щодо дотримання вимог законодавства з питань регулювання діяльності у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв.

На підставі ст.20, п.80.2.5 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України, Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», інших нормативно-правових актів, які регулюють ліцензування, виробництво, обіг, зберігання спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та наказу від 17 жовтня 2014 року № 1356 Головним Управлінням Міндоходів в Одеській області видано направлення на перевірку від 17 жовтня 2014 року за №№ 530, 531, 532, 533.

Із матеріалів справи, а також із пояснень апелянта вбачається, що 20 жовтня 2014 року о 18:00 годині вище перелічені направлення були пред'явленні уповноваженій особі ТОВ «Одеській завод класичних вин» - Снітко А.С., якому також було вручено копію наказу від 17 жовтня 2014 року № 1356. На всіх цих документах уповноважена особа поставила свій підпис.

Перевіряючих було допущено на територію заводу до адміністративної будівлі, але у зв'язку з закінченням робочого дня запропоновано приступити до проведення перевірки наступного дня.

Як зазначав представник ТОВ «Одеський завод класичних вин» і проти цього не заперечував податковий орган, робочий день на підприємстві встановлено з 08 години до 16 години.

Суд першої інстанції вважав достовірними твердження представника товариства про те, що 20 жовтня 2014 року перевіряючи були допущені до проведення фактичної перевірки, останніми було здійснено огляд території виноробного комплексу, ємностей для зберігання виноматеріалів відкритого типу зберігання, цеху переробки винограду та склад готової продукції. Приміщення цеху розливу та спиртосховище були замкнені.

Дійшовши такого висновку, суд виходив із фотофіксації, яка була здійснена камерами відео нагляду.

Також суд першої інстанції вважав обґрунтованими твердження платника податку про те, що і 21 жовтня 2014 року посадови особи контролюючого органу були допущені до проведення фактичної перевірки і їм було запропоновано отримати всі необхідні документи товариства, які стосуються його господарської діяльності, в тому числі: статут, ліцензія на виробництво, оптова ліцензія на торгівлю алкоголем та інші документи, які знаходилися на місці впровадження господарської діяльності.

У своїх запереченнях представник ТОВ «Одеський завод класичних вин» стверджував, що підприємство не отримувало жодної вимоги від контролюючого органу про проведення інвентаризації залишків вина та виноматеріалів.

21 жовтня 2014 року посадові особи контролюючого органу, які були уповноважені на проведенні перевірки, склали «Акт відмови від допуску до перевірки» за №80, в якому зазначили про те, що ТОВ «Одеський завод класичних вин» відмовилося від проведення інвентаризації (а.с.7).

Зазначений Акт не був підписаний суб'єктом господарювання і перевіряючими не зроблено відмітку про відмову підписати зазначений документ.

На підставі зазначеного Акту, заступник начальника управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ГУ Міндоходів в Одеській області А.В. Астрєйко, відповідно до положень пп.20.1.9 п.20.1 ст.20 Податкового Кодексу України, звернувся до начальника Саратської ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області Савенко Є.Ю. про застосування адміністративного арешту майна платника податків, зазначивши у зверненні в якості підстави для застосування арешту - факт відмови від проведення інвентаризації та зняття залишків товарно-матеріальних цінностей (а.с.14).

За результатами розгляду вищезазначеного звернення начальником Саратської ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області о 12:30 годині 22 жовтня 2014 року прийнято рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна ТОВ «Одеський завод класичних вин», що перебуває за адресою: вул. Шевченка, 59, с. Базар'янка, Татарбунарського району, Одеської області (а.с.15).

Відмовляючи у задоволенні подання про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту, суд першої інстанції виходив із того, що системний аналіз правових норм податкового законодавства вказує на те, що при проведенні фактичної перевірки контролюючий орган не уповноважений вимагати проведення інвентаризації основних фондів платника податків, а відмова платника податків в проведенні такої інвентаризації не може бути підставою для застосування органом доходів і зборів адміністративного арешту майна ТОВ «Одеський завод класичних вин».

Згідно із вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що правова позиція суду першої інстанції щодо необґрунтованості застосування до ТОВ «Одеський завод класичних вин» адміністративного арешту є законною та обґрунтованою, виходячи з наступного.

Відповідно до пп.75.1.3 п.75.1. ст.75 Податкового кодексу України, предметом фактичної перевірки є перевірка:

- дотримання платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення розрахункових операцій, наявності документа, що підтверджує державну реєстрацію фізичних осіб - підприємців відповідно до закону, патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на органи ДПС, та виникає необхідність перевірки таких фактів;

- інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації тощо (ст.80 Податкового кодексу України).

Отже, платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам органів ДПС у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки, за відповідні звітні періоди.

Під час проведення перевірки посадовими особами, які здійснюють таку перевірку, може проводитися хронометраж господарських операцій. За результатами хронометражу складається довідка, яка підписується посадовими особами органу державної податкової служби та посадовими особами суб'єкта господарювання або його представника та/або особами, що фактично здійснюють господарські операції. Перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами органів державної податкової служби на підставі пп.20.1.11 п.20.1 ст.20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція.

Під час проведення фактичної перевірки в частині дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), в тому числі тим, яким установлено випробування, перевіряється наявність належного оформлення трудових відносин, з'ясовуються питання щодо ведення обліку роботи, виконаної працівником, обліку витрат на оплату праці, відомості про оплату праці працівника.

Контролюючий орган не надав доказів відмови платника податків надати перелік документів, які входять до предмету фактичної перевірки.

Відповідно до п. 85.6 ст. 85 Податкового кодексу України, у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою органу державної податкової служби та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

В порушення вказаної норми Податкового кодексу України, Акт №80 від 21 жовтня 2014 року про відмову від допуску посадових осіб органів державної податкової служби до проведення фактичної перевірки не був підписаний платником податку, в разі відмови від підписання платником податку, контролюючим органом не зроблено про це відмітку.

Крім того, підставою для складання зазначеного Акту стало не відмова суб'єкта господарювання допустити контролюючий орган до проведення перевірки, а відмова від проведення інвентаризації.

Як вбачається з рішення начальника Саратської ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 22 жовтня 2014 року, останнє винесено на підставі пп.94.2.3 п.94.2 ст.94 Податкового кодексу України.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, цією нормою передбачено, що арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Отже, розглядувана норма передбачає дві обставини, за наявності яких може бути застосований арешт майна платника податків: 1) платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення; 2) платник податків відмовляється від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Системний аналіз положень статей 75, 77-81 Податкового кодексу України дозволяє зробити висновок про те, що поняття камеральної, документальної та фактичної перевірок є розмежованими, та мають різне призначення, підстави та порядок проведення.

Процедура допуску посадових осіб до проведення перевірки регламентована статтею 81 Податкового кодексу України і однаково застосовується як для документальних, так і для фактичних перевірок.

За правилами, передбаченими п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України, посадові особи органу державної податкової служби мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, встановлених у цій нормі документів.

Абзацом 5 пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України визначено, що непред'явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб органу державної податкової служби до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється (абзац 6 пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України).

Відповідно до абзаців 7-8 пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України при пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення. У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами органу державної податкової служби складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Таким чином, аналізуючи норми Податкового кодексу України можна зробити висновок про те, що поняття відмови від проведення перевірки і поняття відмова від допуску до проведення перевірки мають самостійний правовий зміст, а тому повинні розглядатися як нетотожні поняття.

Тому, є підстави вважати, що приписи пп. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України поширюються на випадки застосування арешту майна платника податків у разі: або відмови від проведення документальної перевірки, або не допуску до перевірки будь-якого виду, якщо для такої перевірки передбачено застосування процедури допуску.

Отже, арешт активів можна застосувати як за відмову від допуску до документальної перевірки, так і в разі відмови від допуску до іншого виду перевірки, зокрема фактичної перевірки.

Крім того, колегія суддів бажає зазначити, що суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про те, що в ході судового розгляду не знайшло свого підтвердження факт не допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки ТОВ «Одеський завод класичних вин».

Апелянт заперечуючи проти такого висновку, в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції протиправно надав перевагу твердженням платника податку про відсутність перешкод податковому органу в проведенні фактичної перевірки і не звернув увагу на акт податкового органу про відмову платника податку від підпису.

Але, колегія суддів звертає увагу на те, що будь-який акт про відмову платника податку від підпису на документі, який засвідчує відмову від допуску до перевірки - відсутній.

Одною із основних засад податкового законодавства є презумпція правомірності рішення платника податків.

Тому, враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що саме контролюючий орган повинен належним чином довести факт його не допуску до проведення фактичної перевірки.

Із змісту апеляційної скарги вбачається, що її головним аргументом являється те, що товариство зобов'язано було погодитися на проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки, а тому враховуючи відмову платника податків від проведення інвентаризації, контролюючим органом правомірно застосовані заходи, передбачені ст.94 Податкового кодексу України.

Між тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно погодився з доводами ТОВ «Одеський завод класичних вин» про те, що проведення фактичної перевірки не дозволяє контролюючому органу вимагати проведення інвентаризації, що виключає й неправомірну відмову у проведенні такої інвентаризації, а отже, й обумовлені нею наслідки у вигляді арешту майна платника податків.

Так, пп. 20.1.9 п. 20.1 ст. 20 ПК України, у правах контролюючого органу, серед іншого, передбачено право вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки. У разі відмови платника податків (його посадових осіб або осіб, які здійснюють готівкові розрахунки та/або провадять діяльність, що підлягає ліцензуванню, патентуванню та/або сертифікації) від проведення такої інвентаризації або ненадання для перевірки документів, їх копій (за умови наявності таких документів) застосовуються заходи, передбачені статтею 94 цього Кодексу.

Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» для підтвердження правильності та достовірності даних бухгалтерського обліку та звітності, передбачено проведення підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями незалежно від форм власності інвентаризації майна, коштів і фінансових зобов'язань.

Відповідно до Порядку подання фінансової звітності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2000 року № 419, порядок проведення інвентаризації та врегулювання розбіжностей щодо фактичної наявності активів та зобов'язань з даними бухгалтерського обліку визначається Мінфіном.

Наказом Міністерства фінансів України від 11 серпня 1994 року № 69 затверджена «Інструкція по інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків», в пункті 3, якої зазначено, що проведення інвентаризації, серед іншого, є обов'язковим за судовим рішенням або на підставі належним чином оформленого документа органу, який відповідно до Закону має право вимагати проведення такої інвентаризації.

У цих випадках інвентаризація має розпочатися у термін, зазначений у належним чином оформленому документі зазначених органів, але не раніше дня отримання підприємством відповідного документа.

Перелік випадків для обов'язкової інвентаризації є вичерпаним та складається з визначених пп. «а» - «ж» п.3 Інструкції випадків, які в спірних правовідносинах не настали.

Аналізуючи вищевикладені нормативно правові акти, суд першої інстанції зробив обґрунтовані висновки про те, що відсутнє з боку контролюючого органу прийняття відповідного документа (вимоги) щодо проведення інвентаризації ТОВ «Одеський завод класичних вин» органом, який відповідно до закону має право вимагати проведення такої інвентаризації, що не заперечувалося представником Саратської ОДПІ в судовому засіданні.

Оскільки усі обставини, що входять до предмета доказування у справі, встановлені судами на підставі повного та всебічного дослідження наявних у справі доказів, які відповідають ознакам належності та допустимості, цим обставинам надана правильна юридична оцінка, то підстав для скасування оскаржуваного судового акту не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Саратської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2014 року у справі за поданням Саратської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області до товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський завод класичних вин» про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту судового рішення.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова

Повний текст ухвали складено 03.02.2015 року.