Справа № 826/4592/14
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

826/4592/14

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

04 лютого 2015 року 11:23 №826/4592/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Давиденко Л.В., за участю представників сторін, розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом

Державної екологічної інспекції у місті Києві

до

товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерциклон+»

про

застосування заходів реагування,

На підставі частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 04 лютого 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог частини другої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України. Під час проголошення вступної та резолютивної частин постанови сторонам роз’яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту постанови, визначеного статтею 167 Кодексу адміністративного судочинства України,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державна екологічна інспекція у місті Києві звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом про тимчасову заборону виконання робіт товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерциклон+» з експлуатації стаціонарних джерел викиду без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами та експлуатацію артезіанської свердловини без дозволу на спеціальне водокористування.

Позовні вимоги мотивовано тим, що за результатами планової перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерциклон+» було складено акт №05/502а, яким зафіксовано допущені товариством порушення природоохоронного законодавства. З урахуванням приписів частини п’ятої статті 4 Закону України “Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності” позивач звернувся до суду із позовом про виконання робіт до усунення відповідачем виявлених порушень.

Під час судового розгляду справи провадження у справі зупинялось згідно із приписами статті 156 Кодексу адміністративного судочинства України.

Представник позивача в судовому засідання 04.02.2015 позовні вимоги підтримав, просив адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав його необґрунтованості.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Державною екологічною інспекцією у місті Києві проведено позапланову перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерциклон+» з питань дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами.

Перевірка здійснювалась на підставі наказу від 13.03.2014 №295 та направлення на проведення перевірки від 13.03.2014 №553.

За результатами перевірки складено акт від 21.03.2014 №502а, яким зафіксовано ряд правопорушень нормативно-правових актів з охорони праці, зокрема товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерциклон+» не виконано пункти 7, 10 та частково пункт 9 припису від 29.11.2013 №05/1014п, а саме:

- не отримано дозвіл на спеціальне водокористування;

- не визначено та не погоджено межі санітарної зони першого поясу артезіанської свердловини;

- не отримано дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел викидів.

З метою усунення порушень природоохоронного законодавства, виявлених під час планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерциклон+», державним інспектором винесено припис від 21.03.2014 №05/215п, яким визначено виконання вказаних вимог в приписі до 21.04.2014.

У зв’язку з неусуненням відповідачем встановлених порушень, Державна екологічна інспекція у місті Києві звернулась до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 №302 «Про затвердження Порядку проведення та оплати робіт, пов'язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян-підприємців, які отримали такі дозволи», визначено, що дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами (далі - дозвіл) - це офіційний документ, який дає право підприємствам, установам, організаціям та громадянам-підприємцям (далі - суб'єкт господарювання) експлуатувати об'єкти, з яких надходять в атмосферне повітря забруднюючі речовини або їх суміші, за умови дотримання встановлених відповідних нормативів граничнодопустимих викидів та вимог до технологічних процесів у частині обмеження викидів забруднюючих речовин протягом визначеного в дозволі терміну.

Дозвіл видається суб'єкту господарювання за формою, встановленою Міністерство екології та природних ресурсів України.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу.

Перелік установ, організацій та закладів, яким надається право на розробку документів, що обґрунтовують обсяги викидів для підприємств, установ, організацій та громадян - суб'єктів підприємницької діяльності, визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Дозволи на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря видаються за умови:

неперевищення протягом строку їх дії встановлених нормативів екологічної безпеки;

неперевищення нормативів допустимих викидів забруднюючих речовин стаціонарних джерел;

дотримання вимог до технологічних процесів у частині обмеження викидів забруднюючих речовин.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», підприємства, установи, організації та громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов'язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов'язані:

здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених стандартами та нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин тощо;

вживати заходів щодо зменшення обсягів викидів забруднюючих речовин і зменшення впливу фізичних факторів;

забезпечувати безперебійну ефективну роботу і підтримання у справному стані споруд, устаткування та апаратури для очищення викидів і зменшення рівнів впливу фізичних та біологічних факторів;

здійснювати контроль за обсягом і складом забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря, і рівнями фізичного впливу та вести їх постійний облік;

заздалегідь розробляти спеціальні заходи щодо охорони атмосферного повітря на випадок виникнення надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру і вживати заходів для ліквідації причин, наслідків забруднення атмосферного повітря;

забезпечувати здійснення інструментально-лабораторних вимірювань параметрів викидів забруднюючих речовин стаціонарних і пересувних джерел та ефективності роботи газоочисних установок;

забезпечувати розроблення методик виконання вимірювань, що враховують специфічні умови викиду забруднюючих речовин;

використовувати метрологічно атестовані методики виконання вимірювань і повірені засоби вимірювальної техніки для визначення параметрів газопилового потоку і концентрацій забруднюючих речовин в атмосферному повітрі та викидах стаціонарних і пересувних джерел;

здійснювати контроль за проектуванням, будівництвом і експлуатацією споруд, устаткування та апаратури для очищення газопилового потоку від забруднюючих речовин і зниження впливу фізичних та біологічних факторів, оснащення їх засобами вимірювальної техніки, необхідними для постійного контролю за ефективністю очищення, дотриманням нормативів гранично допустимих викидів забруднюючих речовин і рівнів впливу фізичних та біологічних факторів та інших вимог законодавства в галузі охорони атмосферного повітря.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 №321 «Про твердження Порядку погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування», дозволи видаються за клопотанням водокористувачів з обґрунтуванням потреби у воді, яке погоджується.

Дозволи видаються органами, що зазначені в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, в місячний термін з дня подання в установленому порядку клопотання, а органами, зазначеними в абзаці третьому цього пункту, - в установлені ними терміни.

Клопотання водокористувачів розглядаються у місячний термін.

У разі відмови у погодженні клопотання або у видачі дозволу водокористувачу надається відповідь з обґрунтуванням причин відмови.

Відповідні до частини першої статті 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», Порядок видачі документів дозвільного характеру або відмови в їх видачі, переоформлення, видачі дублікатів, анулювання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними (регіональними, місцевими) органами встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 1 Закону України “Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності”, державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, прийнятного рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Згідно з частин 1, 2 статті 4 Закону України “Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності”, державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом. Державний нагляд (контроль) може здійснюватися комплексно кількома органами державного нагляду (контролю), якщо їхні повноваження на здійснення чи участь у комплексних заходах передбачені законом. Такі заходи проводяться за спільним рішенням керівників відповідних органів державного нагляду (контролю).

Відповідно до частини сьомої статті 7 Закону України “Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності”, на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п'яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу, а у випадках, передбачених законом, також звертається у порядку та строки, встановлені законом, до адміністративного суду з позовом щодо підтвердження обґрунтованості вжиття до суб'єкта господарювання заходів реагування, передбачених відповідним розпорядчим документом.

Припис - обов'язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб'єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб'єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку (частина восьма статті 7 Закону України “Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності”).

Як вбачається з матеріалів справи, для усунення порушень, виявлених під час планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерциклон+», позивачем винесено припис від 21.03.2014 №05/215п, яким визначено виконання вказаних в приписі вимог до 21.04.2014.

Так, вказаним приписом зобов’язано товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерциклон+»:

- отримати дозвіл на спеціальне водокористування;

- визначити та погодити з територіальним органом Державної санітарно-епідеміологічної служби України межі санітарної зони першого поясу артезіанської свердловини;

- отримати дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел викидів за адресою: місто Київ, вулиця Здолбунівська, 7-А, до моменту початку роботи котлів.

Проте, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, встановлене позивачем порушення у вигляді відсутності дозволу у відповідача на спеціальне водокористування останнім виконано в повному обсязі, що підтверджується копією дозволу №УКР-823-Кіє на спеціальне водокористування, виданого товариству з обмеженою відповідальністю «Інтерциклон +» 08.04.2014. Термін дії дозволу – з 08.04.2014 до 08.04.2017.

Що стосується вимоги про визначення та погодження з територіальним органом Держсанепідемслужби межі санітарної зони першого поясу артезіанської свердловини, то судом встановлено, що листом від 30.12.2013 №58, відповідач повідомив Державну екологічну інспекцію у місті Києві, що свердловина №1 на вулиці Здолбунівська, 7-а, міста Київ, яка належить товариству з обмеженою відповідальністю «Інтерциклон +» пробурена глибиною 50 м на алювіальний бучацький водоносний горизонт, який на даній території є першим від поверхні і не захищеним від забруднення з поверхні землі, тому даний водоносний горизонт використовується для технічного/виробничого водопостачання і не використовується для питних потреб.

Нормативи розрахунку зон санітарної охорони відповідно до СНіП 2.04.02-84 та постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.1998 №2024 «Про правовий режим зон санітарної охорони жодних об'єктів» встановлюються для питних вод.

Для технічних/виробничих вод встановлення санітарної охоронної зони законодавством не передбачено.

Щодо вимоги відповідача про отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел викидів за адресою: місто Київ, вулиця Здолбунівська, 7-А, до моменту початку роботи котлів, то позивачем зазначено, що котли встановлені в приміщенні топочної не введені в експлуатацію та не використовуються, викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, а саме вище визначеними котлами, не здійснюються.

Вказані доводи відповідача підтверджуються також актом перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами від 21.03.2014 №502а.

Отже, встановлені позивачем порушення, спростовуються наданими товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерциклон+» документами в повному обсязі.

Крім того, відсутність правопорушень товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерциклон+» підтверджується постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2014 у справі №826/5309/14, якою скасовано припис Державної екологічної інспекції у місті Києві від 21.03.2014 №05/215п.

Отже, враховуючи відсутність підстав для тимчасової заборони товариству з обмеженою відповідальністю «Інтерциклон+» виконувати роботи з експлуатації стаціонарних джерел викиду без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами та експлуатацію артезіанської свердловини без дозволу на спеціальне водокористування, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене та керуючись статтями 69, 70, 71, 128, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.

Повний текст постанови складено 09.02.2015