Справа № 2а-11101/11/1370
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 року Справа № 13853/12/9104
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

представника відповідача Бігун Х.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2011 року у справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до управління Пенсійного Фонду України в Яворівському районі Львівської області про визнання недійсними рішення,

в с т а н о в и в:

ФОП ОСОБА_2 29.08.2011 року звернувся в суд з адміністративним позовом до УПФ України в Яворівському районі Львівської області, в якому просив скасувати рішення про застосування фінансових санкцій №823 та №824 від 23.08.2011р. за неподання звітності

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ФОП ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що судом першої інстанції були недостатньо досліджені докази та обставини справи, рішення постановлено з порушенням норм матеріального права. Зазначає, що оспорювані рішення №823, №824 складені 23.08.2011 року, тобто після 01.01.2011р., а тому для застосування вказаних штрафних санкцій не було жодної законної підстави.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги заперечив та просив залишити її без задоволення.

Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч.4 ст.196 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів приходить до переконання, що подану апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач зареєстрований в управлінні Пенсійного Фонду України в Яворівському районі Львівської області як платник страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Проведеною управлінням Пенсійного Фонду України в Яворівському районі Львівської області 23.08.2011 року перевіркою встановлено, що позивач надав комплект документів первинної звітності за 2008 та 2009 роки лише 23.08.2011 року, що є порушенням вимог п.4 ч.2 ст.17 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Цього ж числа винесено рішення №823, №824 відносно позивача про застосування фінансових санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності до органів Пенсійного фонду України, на загальну суму 340 грн. (а.с.5, 6)

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п.7 ч.6 Прикінцевих положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» на період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважаючи, що він не відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Згідно із ст.14 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страхувальниками відповідно до цього Закону є підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

Стаття 15 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачає, що платниками внесків є роботодавці, підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян, профспілки, політичні партії, фізичні особи-суб'єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності, що обрали особливий спосіб оподаткування - фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством або за договорами цивільно-правового характеру.

Відповідно до п.4, 6 ч.2 ст.17 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин) страхувальник зобов'язаний подавати звітність територіальним органам Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом, нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Відповідно до п.5 ч.9 ст.106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин) за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою або подання недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку та іншої звітності, передбаченої законодавством, до територіальних органів ПФ України накладається штраф у розмірі 10 відсотків суми страхових внесків, які були сплачені або підлягали сплаті за відповідний звітний період, за кожний повний або неповний місяць затримки подання відомостей, звітності, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а в разі повторного протягом року такого порушення - у розмірі 20 відсотків зазначених сум та не менше 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», який набрав чинності з 1 січня 2011 року, виключено ст.17 та ч.1-9 ст.106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до абз.5 п.7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій.

Згідно ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, здійснюючи системний аналіз вищевказаних положень законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що органи Пенсійного фонду можуть стягувати ті недоїмки, штрафи та пеню, які виникли до 1 січня 2011 року. Механізм стягнення цих сум відповідає змісту ст.106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та застосовується з посиланням на п.7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Водночас, дія наведених положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» не поширюється на відносини із застосування санкцій за несвоєчасне подання звітності, оскільки цими нормами врегульовано питання стягнення страхових внесків та штрафних санкцій, застосованих за несплату (несвоєчасну сплату) страхових внесків. Тобто у пенсійних органів зберігаються повноваження із застосовування лише тих штрафних санкцій, що пов'язані з правильністю нарахування та своєчасністю сплати страхових внесків, а не щодо застосування санкцій за несвоєчасне подання звітності.

Оскільки санкції, про які йдеться у рішенні управління Пенсійного фонду України у Яворівському районі Львівської області від 23.08.2011 року №823, №824, не стосуються несплати (несвоєчасної сплати) позивачем страхових внесків, а застосовані за порушення строку подання відомостей, які використовуються в системі персоніфікованого обліку, то колегія суддів, вважає, що після 1 січня 2011 року в управління Пенсійного фонду у Яворівському районі Львівської області не було підстав для застосування виключеного пункту 5 частини 6 статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті постанови порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п.3, 4 ст.202 КАС України підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновки суду спростовують, а тому така підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198 п.3, 202, 205 ч.2, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2011 року у справі №2а-11101/11 скасувати і прийняти нову постанову, якою позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 задовольнити.

Скасувати рішення управління Пенсійного Фонду України в Яворівському районі Львівської області про застосування фінансових санкцій №823 та №824 від 23 серпня 2011 року.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складання постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складання постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук

Постанова у повному обсязі складена 10.02.2015 року.