Справа № 461/13019/13-а 2а/461/565/13
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 р. Справа № 876/15672/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Довгополова О.М.,

суддів: Гудима Л.Я., Глушка І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Галицького районного суду м. Львова від 28 листопада 2013 року у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Галицького відділу соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання неправомірними дій та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату недоплаченої суми разової грошової допомоги до 5 травня,-

В С Т А Н О В И В:

29 жовтня 2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Галицького відділу соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання неправомірними дій та зобов'язання здійснити перерахунок недоплаченої разової грошової допомоги до 5 травня за 2013 рік та виплатити недоплачену щорічну разову допомогу в сумі 5042 грн.

Вимоги мотивовані тим, що відповідно до ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту" йому щорічно до 5 травня повинна надаватися грошова допомога в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Але всупереч вимогам ст. ст. ст. 2, 13 вказаного Закону та ст. 22 Конституції України щорічна одноразова грошова допомога до 5 травня була виплачена не в повному розмірі.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 28 листопада 2013 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що вона прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права та неповним з'ясуванням обставин справи. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Враховуючи те, що від усіх осіб, які беруть участь у справі, клопотань про розгляд справи за їх участю до суду не надходило, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку про відмову в її задоволенні, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є ветераном війни - інвалідом війни 2 групи, що підтверджується відповідним посвідченням (а.с.3). У 2013 році позивачу було виплачено щорічну разову допомогу до 5-го травня як інваліду війни ІІ групи в розмірі 2110 грн. відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 року №149.

Правовий статус ветеранів війни та членів їх сімей визначає Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року №3551-12. Розділом ІІІ цього Закону визначені пільги інвалідів війни та гарантії їх соціального захисту.

Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове соціальне державне страхування" розмір мінімальної пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового розміру для осіб, які втратили працездатність.

Статтею 95 Конституції України, визначено, що виключно Законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Відповідно до частини 2 статті 113, пунктів 2, 3, 10 статті 116, частини 1 статті 117 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, здійснює визначені Конституцією та законами України повноваження, видає постанови і розпорядження в межах своєї компетенції, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Кабінет Міністрів України згідно з пунктом 2 частини 1 статті 20 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" забезпечує проведення державної соціальної політики, соціальний захист громадян та вживає заходів щодо підвищення реальних доходів населення.

У рішенні від 02 березня 1999 року №2-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України; політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України, здійснюється Кабінетом Міністрів України.

При прийнятті рішення від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" Конституційний Суд України виходив з того, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантуванням права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Крім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №1-11/2012 у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України, Кабінет Міністрів України уповноважений встановлювати розмір соціальних виплат.

Також, відповідно до пункту 3 рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 року №3-рп/2012 в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 95, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України та пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з положеннями статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 117 Конституції України треба розуміти так, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України".

Згідно з приписами ст. 150 Конституції України, рішення Конституційного суду України є обов'язковими до виконання на території України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що позивачу грошову допомогу на оздоровлення до 5 травня виплачено згідно вимог чинного законодавства.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

У відповідності до частини 5 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» встановлено, що у 2013 році норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.

Вказаний Закон набрав чинності з 01.01.2013 року і його положення у встановленому порядку не були визнані неконституційними, а тому він підлягає до виконання.

На виконання наведених положень Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 13 березня 2013 року №149 «Деякі питання виплати у 2013 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань», відповідно до ч.1 п.1 якої виплата разової грошової допомоги, передбаченої, зокрема, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», інвалідам війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 14 років) в'язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнаним інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин встановлена в розмірах: інвалідам I групи - 2415 гривень; інвалідам II групи - 2110 гривень; інвалідам III групи - 1895 гривень.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що, нараховуючи позивачу у 2013 році щорічну грошову допомогу до 5 травня у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України №149, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв постанову з додержанням норм матеріального іпроцесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Галицького районного суду м. Львова від 28 листопада 2013 року у адміністративній справі № 461/13019/13-а за позовом ОСОБА_1 до Галицького відділу соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання неправомірними дій та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату недоплаченої суми разової грошової допомоги до 5 травня- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий: О.М. Довгополов

Судді: Л.Я. Гудим

І.В. Глушко