Справа № 814/3721/14
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

27 січня 2015 року Справа № 814/3721/14

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Лісовської Н.В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомфізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 56000

доБаштанської ОДПІ ГУ Міндоходів у Миколаївській області, вул. Миколи Аркаса, 2, м. Баштанка, Баштанський район, Миколаївська область, 56101

провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 29.10.2014 р. № ,
В С Т А Н О В И В:

Позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до Баштанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області (Відповідач), про скасування податкового повідомлення-рішення від 29.10.2014 р. № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час проведення позапланової перевірки відповідач дійшов невірних висновків щодо нікчемності правочинів з контрагентами. Позивач зазначає, що має первинні бухгалтерські документи на підтвердження реальності господарських операцій.

Відповідач позовні вимоги не визнав, надав суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що позивачем під час перевірки не надано доказів реального здійснення господарських операцій з контрагентами-постачальниками, не підтверджено зв'язок понесених на користь позивача витрат з його господарською діяльністю. Відповідач дійшов висновку, що позивач неправомірно задіяв при обчисленні податку на додану вартість витрати по взаємовідносинам з контрагентами.

У судове засідання прибув представник відповідача. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

Відповідно до ст. 128 ч. 6 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З'ясував усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінив докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідив матеріали, що містяться у справі, суд дійшов висновку, що позов належить задоволенню, виходячи з наступного:

У вересні-жовтні 2014 р. відповідачем проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_1, за результатами якої складено акт від 29.10.2014 р. № 919/17-00/НОМЕР_2 (а. с. 12-36).

Під час перевірки встановлено порушення:

п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 198.1, 198.3 ст. 198, п. 201.4, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України) як наслідок вчинення безтоварних операцій;

п. 198.2, 198.6 ст. 198 ПК України, чим безпідставно завищено податковий кредит з ПДВ по операціях з ТОВ "Контанта-плюс", ТОВ "Нафто-Сервіс плюс" по операціях з придбання нафтопродуктів у травні 2013 р., у грудні 2013 р. та січні 2014 р. на загальну суму ПДВ 74624,26 грн.;

п. 187.1 ст. 187 ПК України, позивач не мав права на формування податкових зобов'язань з ПДВ, чим завищено податкові зобов'язання за рахунок ТОВ "Контанта-плюс", ТОВ "Нафто-Сервіс плюс" у квітні-червні, грудні 2013 р. і січні 2014 р. на загальну суму ПДВ 74624,26 грн.

На підставі акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення від 29.10.2014 р. № на суму 93280,32 грн. (а. с. 11).

Вирішуючи спір між сторонами, суд виходить з наступного.

Перевіркою встановлено, що позивач у 2013-2014 р.р. укладала договори купівлі-продажу нафтопродуктів з ТОВ "Константа-Імпекс" і ТОВ "Нафто-Сервіс плюс", за якими контрагенти поставляли позивачу нафтопродукти для провадження господарської діяльності. Контрагентами виписані податкові та видаткові накладні. Оплата товарів здійснена на підставі рахунків-фактур у безготівковій формі, на підтвердження чого надано платіжні доручення. Поставка нафтопродуктів оформлена товарно-транспортними накладними. На поставлений бензин маються сертифікати відповідності та паспорти якості (а. с. 38-99).

Підставою для визнання правочинів недійсними відповідач вказав акти зустрічних звірок ТОВ "Константа-Імпекс" і ТОВ "Нафто-Сервіс плюс", якими не підтверджено здійснення господарських операцій по взаємовідносинам ТОВ "Константа-Імпекс" і ТОВ "Нафто-Сервіс плюс" із ПП "Аріс".

Відповідач лише вказав, без відповідних доказів, на нереальний характер правочинів позивача, що є лише особистим припущенням перевіряючого. Можливе порушення податкового законодавства контрагентами позивача, а тим більше по ланцюгу постачальників, не означає "автоматичного" порушення вимог податкового законодавства самим позивачем. У позивача відсутній обов'язок і можливості перевіряти добросовісність своїх контрагентів. У взаємовідносинах з позивачем ТОВ "Константа-Імпекс" і ТОВ "Нафто-Сервіс плюс" виконали свої зобов'язання у повному обсязі. Господарські операції позивача з контрагентами не були безпосереднім предметом перевірки.

Зазначена позиція узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "БУЛВЕС" проти Болгарії" Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 р. в п. 71 зазначив, що платник податку не повинен нести відповідальності за наслідки невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також пеню. На думку суду, такі вимоги стали б надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини", українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Крім того, в акті перевірки відповідач зазначив про недоліки в оформленні товарно-транспортних накладних відсутність журналу обліку надходжень нафтопродуктів до АЗС, актів приймання нафти та нафтопродуктів, ліцензій на здійснення діяльності з транспортування. З даного приводу суд зазначає, що ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. На думку суду, товарно-транспортна накладна, а тим більше журнал обліку надходжень нафтопродуктів, акти приймання нафтопродуктів, ліцензії, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товару, а відтак підтверджують реальність здійснення господарської операції. Навіть відсутність зазначених документів не є беззаперечним доказом безтоварності операцій із контрагентами.

На підставі п. 4-6 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 р. № 984, акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

На порушення зазначених положень, акт перевірки позивача містить описки і неточності. Зокрема, перевіркою досліджувалися взаємовідносини позивача з ТОВ "Константа-Імпекс", натомість у тексті та висновках до акту зазначено ТОВ "Контанта-плюс".

Відповідно до вимог п. 198.3 ст. 198, п. п. 201.4, 201.10 ст. 201 ПК України право на формування податкового кредиту виникає у суб'єкта господарювання по першій події. Підставою для формування податкового кредиту є перш за все податкова та видаткова накладна, оформлена належним чином і зареєстрована в Реєстр податкових накладних. Ані в акті перевірки, ані під час судового засідання відповідачем не доведено факт неналежного оформлення даних документів або їх відсутність.

Пунктом 138.2 ст. 138 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Вищий адміністративний суд України у своєму листі від 02.06.2011 р. вих. № 11/13-11 роз'яснив, що оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Враховуючи те, що позивачем надано первинні бухгалтерські документи на підтвердження реальності господарських операцій з ТОВ "Константа-Імпекс" і ТОВ "Нафто-Сервіс плюс", суд приходить висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Позивач надав платіжне доручення про сплату судового збору в сумі 182,70 грн., що й підлягає відшкодуванню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, ч.3 ст. 160, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Баштанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області від 29.10.2014 р. № .

3. Повернути фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2) судовий збір у сумі 182,70 грн. з Державного бюджету України.

Повний текст постанови суду буде виготовлено протягом п'яти робочих днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення отримання постанови, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення/отримання копії постанови апеляційної скарги, вимоги до якої встановлені статтею 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н. В. Лісовська