Справа № 821/1911/14
Суддя: Жук С.І.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 р. Справа № 821/1911/14

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Кисильова О.Й.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Жука С.І.
судді - Потапчука В.О.
судді - Семенюка Г.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 08 липня 2014 року по справі за позовом прокурора міста Херсона до Херсонської міської ради, за участю третіх осіб - фізичних осіб-підприємців: ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8, ОСОБА_9, ФОП ОСОБА_10, ФОП ОСОБА_11, ФОП ОСОБА_12, ФОП ОСОБА_13, ФОП ОСОБА_14, ФОП ОСОБА_15, ФОП ОСОБА_16, ФОП ОСОБА_17, ОСОБА_18, товариства з обмеженою відповідальністю "Сансіті" про визнання протиправним та скасування рішення від 30.04.2014 р. № 1388, -

встановиЛА:

Прокурор міста Херсона (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Херсонської міської ради (далі - відповідач), за участю третіх осіб - фізичних осіб-підприємців: ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8, ОСОБА_9, ФОП ОСОБА_10, ФОП ОСОБА_11, ФОП ОСОБА_12, ФОП ОСОБА_13, ФОП ОСОБА_14, ФОП ОСОБА_15, ФОП ОСОБА_16, ФОП ОСОБА_17, ОСОБА_18, товариства з обмеженою відповідальністю "Сансіті" про визнання протиправним та скасування рішення від 30.04.2014 р. № 1388.

Суд першої інстанції своєю постановою від 08 липня 2014 року позов прокурора міста Херсона до Херсонської міської ради, за участю третіх осіб - фізичних осіб-підприємців: ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8, ОСОБА_9, ФОП ОСОБА_10, ФОП ОСОБА_11, ФОП ОСОБА_12, ФОП ОСОБА_13, ФОП ОСОБА_14, ФОП ОСОБА_15, ФОП ОСОБА_16, ФОП ОСОБА_17, ОСОБА_18, товариства з обмеженою відповідальністю "Сансіті" про визнання протиправним та скасування рішення від 30.04.2014 р. № 1388 задовольнив.

Визнав протиправним та скасував рішення Херсонської міської ради від 30.04.2014р. № 1388 "Про укладання договорів про встановлення особистого строкового сервітуту".

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 не погодившись з постановою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги фізична особа-підприємець ОСОБА_4 посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали та доводи апелянта в межах апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Прокурором міста Херсона на підставі постанови від 28.05.2014 р. № 43 про проведення перевірки у порядку прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів проведено перевірку дотримання Херсонською міською радою вимог земельного законодавства.

Перевіркою встановлено, що рішенням Херсонської міської ради від 30.04.2014 р. № 1388 "Про укладення договорів про встановлення особистого строкового сервітуту" передбачено укладання договорів про встановлення особистого строкового сервітуту стосовно земельних ділянок із наступними суб'єктами господарювання - фізичними особами-підприємцями: ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8, ОСОБА_9, ФОП ОСОБА_10, ФОП ОСОБА_11, ФОП ОСОБА_12, ФОП ОСОБА_13, ФОП ОСОБА_14, ФОП ОСОБА_15, ФОП ОСОБА_16, ФОП ОСОБА_17, ОСОБА_18, ТОВ "Сансіті". Також вказаним рішенням зобов'язано цих суб'єктів господарювання виготовити та погодити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення особистого строкового сервітуту, укласти договір про встановлення сервітуту та зареєструвати право сервітуту в установленому законодавством порядку.

Як вбачається зі змісту рішення від 30.04.2014 р. № 1388 "Про укладення договорів про встановлення особистого строкового сервітуту" рішенням передбачено надання третім особам земельної ділянки для розміщення стаціонарної тимчасової споруди, зокрема павільйону, для здійснення підприємницької діяльності строком від двох до п'яти років.

Відповідно до статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 р. № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) визначено, що вирішення відповідно до Закону питань земельних відносин є виключною компетенцією пленарних засідань сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими (ст. 98 ЗК України).

Статтею 99 ЗК України зазначено, що власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: право проходу та проїзду на велосипеді; право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; право прогону худоби по наявному шляху; право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; інші земельні сервітути.

Згідно із частиною 1 статті 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Під земельним сервітутом, згідно із ст. ст. 403, 404 ЦК України, ст. 99 ЗК України розуміється право користування чужою земельною ділянкою, яке полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.

Статтею 1 Закону України "Про оренду землі" від 06.10.1998 р. № 161-XIV встановлено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької діяльності та інших видів діяльності.

Із наведених вище законодавчих актів слідує, що сервітут не відноситься до документів, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, яке б надавало право на забудову території чи на розміщення на земельній ділянці стаціонарних тимчасових споруд. Сервітут передбачає обмежене використання земельної ділянки для тимчасових заходів. При цьому, природа земельного сервітуту, охоплюється такими ознаками. По-перше, відносини земельного сервітуту передбачають наявність двох, як правило суміжних земельних ділянок, з яких одна (обслуговуюча) обслуговує іншу (панівну). У межах земельного сервітуту обслуговуюча земельна ділянка своїми зручностями, перевагами, природними ресурсами компенсує недоліки пануючої земельної ділянки.

При встановленні земельного сервітуту обслуговування однієї ділянки іншою відбувається не безсистемно, а в межах прав, що надаються власнику пануючої земельної ділянки щодо користування обслуговуючою ділянкою. Такі права є обмеженими речовими правами і передбачають користування лише невеликою частиною обслуговуючої земельної ділянки для чітко визначених потреб.

Згідно із статтею 401 ЦК України право користування чужим майно (сервітут) може бути встановлений щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом, тобто підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи, у тому числі і у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом як сервітуту.

Таким чином, з огляду на положення ст. 93 ЗК України, ст. 1 Закону України "Про оренду землі", відповідач, як розпорядник земель, укладаючи договір земельного сервітуту із третіми особами, фактично уклав договір оренди землі, тобто вчинив удаваний правочин в розумінні ст. 235 ЦК України.

Пунктом 2.34 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 р. № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" визначено, що обов'язковою умовою встановлення земельного сервітуту є неможливість задоволення потреби особи, яка вимагає встановлення сервітуту, в інший спосіб.

Отже, приймаючи спірне рішення, відповідач перевищив межі встановлених законом повноважень, оскільки надав суб'єктам господарювання право на користування земельною ділянкою без проведення конкурсу, чим порушив вимоги ст. 93, ч. 2 ст.124 ЗК України, ч. 2 ст. 6 Закону України "Про оренду землі" щодо конкурентних засад отримання права тимчасового користування земельними ділянками.

Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

На підставі матеріалів справи та оцінки представлених доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про незаконність спірного рішення, а відтак - позов прокурора міста Херсона підлягає задоволенню у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначено характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, - залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 08 липня 2014 року по справі за позовом прокурора міста Херсона до Херсонської міської ради, за участю третіх осіб - фізичних осіб-підприємців: ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8, ОСОБА_9, ФОП ОСОБА_10, ФОП ОСОБА_11, ФОП ОСОБА_12, ФОП ОСОБА_13, ФОП ОСОБА_14, ФОП ОСОБА_15, ФОП ОСОБА_16, ФОП ОСОБА_17, ОСОБА_18, товариства з обмеженою відповідальністю "Сансіті" про визнання протиправним та скасування рішення від 30.04.2014 р. № 1388, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням до Вищого адміністративного суду України в порядку статті 212 КАС України.

Головуючийсуддя С.І. Жук
суддя В.О. Потапчук
суддя Г.В. Семенюк