Справа № 2а-2717/10/0370
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 року Справа № 2а-2717/10/0370

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Лозовського О.А.,

при секретарі судового засідання - Шикун О.Є.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Остапчука Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Володимир-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень Володимир-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції від 26 травня 2010 року за №/0/5784, від 21 червня 2010 року за №/1/6818, від 20 серпня 2010 року за №/2/9225, від 21 вересня 2010 року за №/3, якими визначено суму податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю в розмірі 14 958,68 грн. та від 26 травня 2010 року за №/0/5784, від 21 червня 2010 року за №/1/6817, від 20 серпня 2010 року за №/2/9224 та від 21 вересня 2010 року за №/3, якими визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 9 321 грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення Володимир-Волинської ОДПІ про нарахування податкових зобов'язань по податку на додану вартість та застосування штрафних(фінансових) санкцій, а також про донарахування податку з доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю прийняті неправомірно, безпідставно та в порушення приписів чинного податкового законодавства. Акт перевірки №482/17-НОМЕР_1 від 18 травня 2010 року, за наслідками якого прийняті оскаржувані рішення, не містить належних доказів щодо перевищення обсягу виручки від реалізації продукції (товарів, робіт послуг) за 2008 рік понад 500 000 гривень. Вони ґрунтуються на єдиному джерелі інформації-відомостях з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів, згідно яких виручка, отримана позивачем у 2008 році складає 690 540 грн.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 14 січня 2015 року замінено відповідача Володимир-Волинську об'єднану державну податкову інспекцію на Володимир-Волинську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Волинській області.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві. Додатково пояснили, що висновки Володимир-Волинської ОДПІ про перевищення граничного розміру виручки, встановленого статтею 1 Указу Президента України від 03.07.1998 № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» (в редакції Указу № 746/99 від 28.06.1999 року ґрунтуються лише на відомостях центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів, відповідно до яких обсяг доходу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за 2008 рік склав 690 540 грн. (в т.ч. за III квартал 2008 року в сумах: 48 205.00 грн. по контрагенту ТзОВ «Келлер Україна» та 200 200 грн. по контрагенту ТзОВ «БК «Якість», за IV квартал 2008 року в сумі 442 135.00 грн. по контрагенту ТзОВ БК «Якість»).

Відповідно до статті 1 цього Указу, виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

В свою чергу, у разі перевищення обсягу виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за календарний рік понад 500 тис. грн., платник єдиного податку згідно зі статтею 5 цього Указу повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності зі сплатою податку з доходів фізичних осіб за правилами, встановленими 4 розділом Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року №13-92 «Про прибутковий податок з громадян» починаючи з наступного звітного періоду кварталу.

Згідно довідки Волинської філії ПуАТ КБ «ПриватБанк» від 06.10.2010 року №08.7.0.0.0/00 та звітів про дебіторські та кредиторські операції по рахунку, на розрахунковий рахунок позивача протягом 2008 рок контрагентами було перераховано 512 199.28 грн. (в т.ч. в серпні 2008 року 37 900.14 грн., в вересні 2008 року - 232 346.79 грн., в жовтні 2008 року 241 952.35 грн.)

Крім того, 11.09.2008 року на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_1 помилково від ТзОВ «Келлер Україна» згідно платіжног доручення №1067 надійшли кошти в розмірі 18290,00 грн., які в той же день на підставі платіжного доручення №21 були повернуті контрагенту на повну суму.

Таким чином, оборот грошових коштів позивача протягом 2008 року становить 493 909,28 грн. (512199,28 грн. - 18290,00 грн.), що не перевищує обсяг виручки на розрахунковому рахунку за календарний рік, передбачений статті 1 Указу.

Крім цього, податковим органом не було враховано лист-роз'яснення ТзОВ «БК «Якість» від 28.01.2010 року № 5, відповідно до якого підприємство помилково у звіті за IV квартал 2008 рік за формою № 1/ДФ відобразило суму нарахованого доходу ФОП ОСОБА_1 в розмірі 442 135,00 грн., замість 241 935,00 грн. В зв'язку з цим, контрагентом до податкової інспекції було подано уточнюючий розрахунок. Про дані обставини відповідачу було відомо до початку проведення планової перевірки, проте такі обставини податковим органом до уваги взяті не були.

Окремо слід зазначити, про неправомірність застосування Володимир - Волинською ОДПІ Наказу Міністерства фінансів України та Головної державної податкової інспекції України «Про затвердження Інструкції про прибутковий податок з громадян» в частині нібито визначення документально непідтверджених витрат суб'єкта господарювання, так як відповідно до статті 6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності суб'єктів малого підприємництва» суб'єкт малого підприємництва який сплачує єдиний податок, не є платником податку з доходів фізичних осіб.

Однак, в порушення пункту 2 Розділу II Наказу ДПА України від 11.06.2004 року №326 «Про затвердження Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами» (що був чинним на момент проведення перевірки), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.06.2004 року №803/9402, висновки відповідача про вчинення порушення податкового законодавства зроблені без посилання на первинні документи обліку платника податків у розрізі періодів.

В свою чергу, відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарської операції є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Проте, вказані документи взагалі не брались до уваги відповідачем.

Крім цього, визначаючи позивачу податкове зобов'язання з податку на додану вартість згідно податкового повідомлення-рішення №/3 податковим органом не враховано положення статті 6 Указу Президена України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» (далі - Указ), статтею 6 якого (що була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником податку на додану вартість. Поширення положень Закону України «Про податок на додану вартість» на платника можливе лише з моменту втрати визначеного статтею 1 Указу, статусу платника єдиного податку. В той же час, обов'язок платника перейти на загальну систему оподаткування автоматично не породжує обов'язок реєстрації такою особою платником ПДВ.

Відповідно до вимог підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону Україні «Про податок на додану вартість» (що був чинним на момент виникнення спірних правовідносин) особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Обрахування встановленого підпунктом 2.3.1 статті 2 Закону У країн «Про податок на додану вартість», граничного обсягу оподатковування операцій з досягненням якого пов'язується обов'язок зареєструватися платником податку на додану вартість та з його сплати, здійснюється лише після переходу на загальну систему оподаткування.

Тобто, лише з моменту перевищення граничного розміру виручки, визначеного статтею 1 Указу, особою, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування, допущено перевищення операції з поставки товарів (послуг) сукупно протягом останніх дванадцяти календарних місяців 300 000 грн. (без урахування податку на додану вартість), у такої особи виникає обов'язок зареєструватися платником та сплатити податок на додану вартість, починаючи з операції, за якою відбулось перевищення загальної суми від здійснення операцій з поставки товарів (послуг). Платник єдиного податку не є платником податку на додану вартість, а тому суми поставки товарів (робіт, послуг), здійснені під час перебування суб'єкта підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування не підлягають оподаткуванню податком на додану вартість.

Акт перевірки № 482/17-НОМЕР_1 від 18.05.2010 року, який став підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, не містить у собі відомостей про те, що позивачем перевищено обсяг виручки 500000,00 грн., визначений статтею 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» протягом календарного 2008 року; протягом останніх дванадцяти календарних місяців перевищено 300 000 грн. - граничної суми від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), що підлягають оподаткуванню згідно із Законом України «Про податок на додану вартість», а тому, просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач у запереченні від 27 жовтня 2010 року за №11806/10-107 та представник відповідача в судовому засіданні пред'явлені позовні вимоги заперечили, обґрунтовуючи тим, що позивачем протягом 2008 року було порушено вимоги статті 1 Указу Президента України від 3 липня 1998 року № 727 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», зокрема, перевищено обсяг виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за календарний рік понад 500 тис. грн., тому платник єдиного податку згідно з статті 5 цього Указу повинен був перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності зі сплатою податку з доходів фізичних осіб за правилами, встановленими IV розділом Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», в порушення вимог якого позивачем занижено чистий дохід від підприємницької діяльності у 2008 році на 85743,00 грн. та у 2009 році - 13 981,50 грн.

Крім того, відповідно до підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість», особа, підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі, коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300 000 гривень (без урахування податку на додану вартість), що позивачем не було зроблено. Просили у позові відмовити.

Заслухавши пояснення, доводи та заперечення позивача та представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 травня 2010 року Володимир-Волинською об'єднаною державною податковою інспекцією згідно направлення №000207/17 від 30 квітня 2010 року проведено планову виїзну документальну перевірку суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2007 року по 31 грудня 2009 року, про було складено акт за №482/17-НОМЕР_1.

Перевіркою встановлено порушення підпункту 9.12.2 пункту 9.12 статті 9, підпункту 4.2.8 пункту 4.2 статті 4, підпункту 8.1.3 пункту 8.1 статті 8, статей 18 і 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», розділу IV Інструкції «Про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю», в результаті чого підприємцем занижено чистий дохід в 2008 році - 85743 грн. та 2009 році - 13 981,50 грн. та пункту 9.4 статті 9, пункту 10.2 статті 10 Закону України «Про податок на додану вартість» в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість в сумі 44 322 грн., в тому числі у 2008 році - 38 108 грн., у 2009 року - 6 214 грн.

У зв'язку з виявленням порушення податкового законодавства, Володимир-Волинською об'єднаною державною податковою інспекцією сформовані 26 травня 2010 року податкові повідомлення-рішення за №/0/5784, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем - податок з доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю в розмірі 14958,68 грн. та за №/0/5785, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем - податок на додану вартість в розмірі 68 693 грн., в тому числі 44 322 грн. за основним платежем та 24 371 грн. за штрафними санкціями.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, підприємець ОСОБА_1 оскаржив їх до Володимир-Волинської об'єднаної державної податковій інспекції, проте рішенням від 21 червня 2010 року за №6816/17-007 про результати розгляду скарги податкові повідомлення-рішення від 26 травня 2010 року за №/0 і №/0 залишено без змін, а скаргу без задоволення.

В подальшому, позивачем 30 червня 2010 року подано повторну скаргу до Державної податкової адміністрації у Волинській області, за наслідками якої прийнято рішення від 19 серпня 2010 року за №р/360/25-006 про результати розгляду повторної скарги, яким частково скасовано податкове повідомлення-рішення Володимир-Волинської ОДПІ від 26 травня 2010 року за №/0/5785 про визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 59 372 грн. (основний платіж - 38 108 грн., штрафна (фінансова) санкція - 21 264 грн.) та у зазначеній частині рішення Володимир-Волинської ОДПІ від 21 червня 2010 року №6816/17-007 про результати розгляду первинної скарги, а в іншій частині (9321 грн.) вказане податкове повідомлення-рішення і податкове повідомлення рішення від 26 травня 2010 року №/0/5784 про нарахування податку з доходів фізичних осіб в сумі 14 958,68 грн. та рішення про розгляд первинної скарги залишила без змін, а скаргу - без задоволення.

20 серпня 2010 року позивач оскаржив рішення Державної податкової адміністрації у Волинській області від 19 серпня 2010 року за №р/360/25-006 до Державної податкової адміністрації України, яка рішенням від 16 вересня 2010 року за №6217/Р/25-0315 про результати розгляду повторної скарги залишила без змін податкові повідомлення-рішення Володимир-Волинської ОДПІ від 26 травня 2010 року за №/0/5784 (від 21 червня 2010 року №/1/6818) про сплату податку з доходів фізичних осіб та №/0/5785 (від 21 червня 2010 року №/1/6817) про сплату визначеної суми податкового зобов'язання по податку на додану вартість з урахуванням рішення ДПА у Волинській області від 19 серпня 2010 року №Р/360/25-006, прийнятого за результатом розгляду повторної скарги СПД - фізичної особи ОСОБА_1 (податкові повідомлення-рішення від 20 серпня 2010 року №/2/9225 та №/2/9224), а скаргу - без задоволення

Статтею 42 Господарського Кодексу України встановлено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Статтею 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» передбачено, що для суб'єктів малого підприємництва запроваджено спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, зокрема для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень. Виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Отже, одним із критеріїв права особи перебувати на спрощеній системі оподаткування є обсяг виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) і цей обсяг не повинен перевищувати 500 тис. гривень за календарний рік.

У разі порушення вимог статті 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», зокрема, перевищення обсягу виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за календарний рік понад 500 тис. грн., платник єдиного податку згідно зі статтею 5 цього Указу повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності зі сплатою податку з доходів фізичних осіб за правилами, встановленими 4 розділом Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян».

В той же час, обов'язок платника перейти на загальну систему оподаткування автоматично не породжує обов'язок реєстрації такою особою платником ПДВ.

Перелік підстав, за наявності яких особа підлягала обов'язковій реєстрації як платник ПДВ, на час виникнення спірних правовідносин між сторонами, визначалися Законом України «Про податок на додану вартість».

Відповідно до підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300 000,00 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Таким чином, з огляду на вказану норму права, загальна сума, що перевищує 300 000,00 гривень визначається виходячи з операцій, що підлягають оподаткуванню згідно з Законом України «Про податок на додану вартість».

Як вбачається з акту перевірки №482/17-НОМЕР_1 від 18.05.2010 року, висновки Володимир-Волинської ОДПІ про перевищення граничного розміру виручки, встановленого статтею 1 Указу Президента України від 03.07.1998 №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» (в редакції Указу №746/99 від 28.06.1999 року) ґрунтуються лише на відомостях центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів відповідно до яких обсяг доходу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за 2008 рік склав 690 540 грн. (в т.ч. за III квартал 2008 року в сумах: 48 205.00 грн. по контрагенту ТзОВ «Келлер Україна» та 200 200 грн. по контрагенту ТзОВ «БК «Якість», за IV квартал 2008 року в сумі 442 135.00 грн. по контрагенту ТзОВ БК «Якість») (а.с.15, зворот, 61).

Проте, суд не погоджується з висновками Володимир-Волинської ОДПІ виходячи з наступного.

Згідно довідки Волинської філії ПуАТ КБ «ПриватБанк» від 06.10.2010 року №08.7.0.0.0/00 та звітів про дебіторські та кредиторські операції по рахунку, на розрахунковий рахунок позивача протягом 2008 року контрагентами було перераховано 512 199,28 грн., в тому числі в серпні 2008 року - 37 900,14 грн., в вересні 2008 року - 232 346,79 грн., в жовтні 2008 року - 241 952,35 грн. (а.с.38-40, 44).

Крім того, 11.09.2008 року на розрахунковий рахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 помилково від ТзОВ «Келлер Україна» згідно платіжного доручення №1067 надійшли кошти в розмірі 18 290,00 грн. (а.с.45), які в той же день на підставі платіжного доручення №21 були повернуті контрагенту на повну суму (а.с.46).

Таким чином, з врахуванням помилково отриманої та повернутої суми з розрахункового рахунку, оборот грошових коштів позивача протягом 2008 року становить 493909,28 грн. (512199,28 грн. - 18290,00 грн.), що не перевищує обсяг виручки на розрахунковому рахунку за календарний рік, передбачений статтею 1 Указу.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що ТзОВ «БК «Якість» 28.01.2010 року за вих.№5 було надано роз'яснення, з якого слідує, що підприємством помилково у звіті за IV квартал 2008 рік за формою № 1/ДФ відобразило суму нарахованого доходу фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 в розмірі 442 135,00 грн., замість 241 935,00 грн. В зв'язку з цим, контрагентом до Нововодолазької МДПІ було подано уточнюючий розрахунок, однак, як встановлено в судовому засіданні, даний розрахунок в базах податкової звітності зареєстрований зі статусом «не визнано як податкова звітність» (а.с.80).

Згідно відповіді від 29.04.2010 року №835/7/23-042 Нововодолазька МДПІ повідомила, що провести зустрічну перевірку підприємства БК «Якість» з СПД ФО ОСОБА_1 немає можливості по причині відсутності БК «Якість» за юридичною адресою.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на акт про неможливість проведення зустрічної звірки, оскільки зустрічна звірка є лише заходом інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби, з огляду на що, в нього відсутні повноваження на здійснення в рамках проведеної зустрічної звірки контролю за додержанням податкового законодавства.

Акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання засвідчує лише факт неможливості її проведення без встановлення висновків стосовно документального підтвердження господарських відносин з платником податків, зборів, підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснюються між ними, з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

Крім того, чинним законодавством України на платника податків не покладено обов'язку перевірки відповідності законодавству та дотримання постачальниками товару (робіт, послуг) вимог податкового законодавства, навіть якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку.

Платник податку - покупець товару на час здійснення господарської операцій з придбання товару не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням продавцем, який зареєстрований у встановленому законом порядку як юридична особа та зареєстрований платником податків, вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків за можливу неправомірну діяльність вказаного суб'єкта господарювання. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Виходячи з наведеного, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов'язки іншого платника податків.

Також, відповідачем ні в акті перевірки чи в письмових запереченнях, ні представником відповідача в судовому засіданні не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які б вказували, що господарські операції між позивачем та ТзОВ БК «Якість» суперечили чинному законодавству.

Разом з тим, податковий орган, виходячи з підстав визначення спірних податкових зобов'язань, безпідставно ототожнює поняття «виручка», якою згідно частини четвертої статті 1 Указу Президента України № 727/98 від 03.07.1998 року «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» є сума, фактична отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг) з поняттям «оподатковуваних операцій» в розумінні підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість», оскільки відповідно до статті 6 Указу Президента України № 727/98 від 03.07.1998 року «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» платник єдиного податку не є платником ПДВ, у зв'язку з чим суми поставки товарів (послуг), здійснення під час перебування суб'єкта підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування, не підлягають оподаткуванню податком на додану вартість.

Судом встановлено, що акт перевірки, який став підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, не містить у собі відомостей про те, що позивачем протягом останніх дванадцяти календарних місяців перевищено 300 000,00 гривень - граничну суму від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), що підлягають оподаткуванню згідно з Законом України «Про податок на додану вартість».

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач належним чином довів, що сформовані Володимир-Волинською ОДПІ податкові повідомлення-рішення є незаконними та надав суду докази, які належним чином підтверджують підставність позовних вимог.

Відповідач в свою чергу не надав суду доказів щодо законності винесених податкових повідомлень-рішень, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими.

Крім того, статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Тому, суд критично оцінює надані відповідачем докази по справі та вважає, що відомості центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів не є належним та достовірним доказом у даній справі.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що підстави для нарахування позивачу спірних податкових зобов'язань не узгоджуються з вимогами Указу Президента України № 727/98 від 03.07.1998 року «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» та Закону України «Про податок на додану вартість», що є підставою для їх скасування як протиправних.

Виходячи із наданих суду статтею 162 КАС України повноважень, адміністративний позов слід задовольнити шляхом прийняття постанови про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Володимир-Волинської ОДПІ від 26 травня 2010 року за №/0/5784, від 26 травня 2010 року за №/0/5785, від 21 червня 2010 року за №/1/6817, від 21 червня 2010 року за №/1/6818, від 20 серпня 2010 року за №/2/9224, від 20 серпня 2010 року за №/2/9225, від 21 вересня 2010 року за №/3 та від 21 вересня 2010 року за №/3.

Керуючись статтями 11, 17, 158, частиною 3 статті 160, статтями 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про податок на додану вартість», Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Володимир-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 26 травня 2010 року за №/0/5784, від 26 травня 2010 року за №/0/5785, від 21 червня 2010 року за №/1/6817, від 21 червня 2010 року за №/1/6818, від 20 серпня 2010 року за №/2/9224, від 20 серпня 2010 року за №/2/9225, від 21 вересня 2010 року за №/3 та від 21 вересня 2010 року за №/3.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлено 10 лютого 2015 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий О.А.Лозовський