Справа № 807/2992/14
Суддя: Матковська З.М.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 р. Справа № 876/10360/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Затолочного В.С., Каралюса В.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Міського відділу державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2014 року у адміністративній справі №807/2992/14 за позовом Територіального управління Держгірпромнагляду у Закарпатській області до Міського відділу державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

Територіальне управління Держгірпромнагляду у Закарпатській області звернулось до суду із позовом до Міського відділу державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції, якою просить, визнати протиправною та скасувати постанову міського відділу державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) від 03 вересня 2014 року ВП №44521864.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2014 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову міського відділу державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) від 03 вересня 2014 року ВП №44521864.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій вказує на те, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що позивач самостійно повинен застосовувати заходи реагування у сфері державного нагляду до Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод будівельної індустрії» шляхом зупинення експлуатації кранів відповідно до постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.09.2014р., а не звертатись із виконавчим листом до відповідача. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Сторони в судове засіданні явку уповноважених осіб не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне. 25 червня 2014 року Закарпатський окружний адміністративний суд ухвалив постанову в адміністративній справі за №807/1976/14 за позовною заявою територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Закарпатській області до Товариства з додатковою відповідальністю «Завод будівельної індустрії».

Відповідно до вказаної постанови були застосовані заходи реагування у сфері державного нагляду (контролю) до Товариства з додатковою відповідальністю «Завод будівельної індустрії» шляхом зупинення експлуатації крана мостового, реєстраційний №з-15; крана мостового, реєстраційний №з-791 та повітрозбірника, реєстраційний №з-1735.

21 липня 2014 року Закарпатським окружним адміністративним судом був виданий виконавчий лист за №807/1976/14/2014р.

14 серпня 2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою від 14 серпня 2014 року за №07-04/10/8, відповідно до якої просив прийняти до виконання виконавчий лист від 21 липня 2014 року №807/1976/14/2014р., що виданий Закарпатським окружним адміністративним судом та здійснити примусове виконання постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 червня 2014 року у справі №807/1976/14.

До цієї заяви позивачем було додано оригінал виконавчого листа від 21 липня 2014 року №807/1976/14/2014р., що виданий Закарпатським окружним адміністративним судом та копія постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 червня 2014 року у справі №807/1976/14.

03 вересня 2014 року головним державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції Зейкан В.Л. була прийнята постанова ВП №44521864, відповідно до якої відмовлено позивачеві у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №807/1976/2014, що виданий 21 липня 2014 року Закарпатським окружним адміністративним судом про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) до Товариства з додатковою відповідальністю «Завод будівельної індустрії» шляхом зупинення експлуатації крана мостового, реєстраційний №з-15; крана мостового, реєстраційний №з-791 та повітрозбірника, реєстраційний №з-1735.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що відповідачем в порушення статей 19 та 25 Закону України «Про виконавче провадження», безпідставно відмовлено у відкритті виконавчого провадження.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Державний виконавець відмовив у відкритті провадження з тих підстав, що у виконавчому документі відсутні заходи примусового характеру, що не відповідає статті 1 Закону України «Про виконавче провадження». У зв'язку з цим виконавець вказав на наявність інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження (стаття 26 частина 1 пункт 8 Закону України «Про виконавче провадження»).

Проте з таким висновком державного виконавця погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до статті 257 частин 2 та 4 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 258 частини 1 КАС України, за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист.

Таким чином судове рішення в адміністративній справі, що набрало законної сили підлягає примусовому виконанню на підставі виконавчого листа в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України №74/5 від 15 грудня 1999 року (далі-Інструкція №512).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статей 6, 11 цього Закону України, п. 2.1. Інструкції №512, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 17 частиною 2 пунктом 1 вказаного Закону встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі документи, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами.

Вимоги, які ставляться до виконавчого листа встановлені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 19 Закону, державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до статті 25 частини 1 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Виконавчий лист №807/1976/14/2014р., виданий 21 липня 2014 року Закарпатським окружним адміністративним судом, такий повністю відповідає вимогам, що встановлені статтями 17 та 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 26 цього ж Закону, державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: 1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; 2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; 3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; 4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; 5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; 6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; 7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; 8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що посилання державного виконавця в постанові на «відсутність заходів примусового характеру» та на статтю 1 та статтю 26 частину 1 пункт 8 Закону України «Про виконавче провадження», є невірним, оскільки аналіз статті 1 Закону дає підстави суду зробити висновок про те, що примусове виконання рішень полягає у виконанні такого рішення (примусово) спеціально уповноваженим органом за відсутності доброї волі боржника виконати таке рішення до його примусового виконання.

Крім того, резолютивна частина постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 червня 2014 року, що ухвалена в адміністративній справі №807/1976/14, та яка міститься у виконавчому листі №807/1976/14/2014р., який виданий 21 липня 2014 року Закарпатським окружним адміністративним судом, вже містить у собі дії примусового (зобов'язуючого) характеру - зупинення експлуатації крана мостового, реєстраційний №з-15; крана мостового, реєстраційний №з-791 та повітрозбірника, реєстраційний №з-1735.

Відповідно до статті 32 частини 1 Закону, заходами примусового виконання рішення є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

В даному випадку постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 червня 2014 року, що ухвалена в адміністративній справі №807/1976/14, передбачено застосувати заходи реагування у сфері державного нагляду (контролю) до Товариства з додатковою відповідальністю «Завод будівельної індустрії» шляхом зупинення експлуатації крана мостового, реєстраційний №з-15; крана мостового, реєстраційний №з-791 та повітрозбірника, реєстраційний №з-1735 - тобто визначено інший захід у розумінні статті 32 частини 1 пункту 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Таке формулювання резолютивної частини рішення суду повністю відповідає змісту статті 4 частині 5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» №877-V (у редакції, що діяла на час ухвалення судового рішення) відповідно до якого, повне або часткове зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг допускається за постановою адміністративного суду, ухваленою за результатами розгляду позову органу державного нагляду (контролю) щодо застосування заходів реагування.

Фактично вказаною постановою суд зобов'язав боржника зупинити експлуатацію крана мостового, реєстраційний №з-15; крана мостового, реєстраційний №з-791 та повітрозбірника, реєстраційний №з-1735.

Отже, посилання відповідача у постанові на те, що виконавчий документ (виданий на виконання постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 червня 2014 року) не містить заходів примусового характеру суперечить статті 1 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Представлені відповідачем на заперечення позовних вимог докази у своїй сукупності не дають підстав вважати що рішення відповідача є правомірним, а натомість вказують на те, що прийняте відповідачем рішення є необґрунтованим та суперечить нормам Закону України «Про виконавче провадження».

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції суд не знаходить.

Керуючись статтями 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Міського відділу державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції - залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2014 року у адміністративній справі №807/2992/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після надіслання її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

В.М. Каралюс