Справа № 813/8246/14
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2015 року № 813/8246/14

11 год. 55 хв. зал судових засідань №6

Львівський окружний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Гулика А.Г.,

секретар судового засідання Бігун Н.Т.,

за участю:
представника позивача Гребінки Г.В.,

представника відповідача Клапчука Р.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, ОСОБА_2 про визнання недійсної реєстрації, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відділення громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дрогобицького міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі - ВГІРФО Дрогобицького МВ УМВС України у Львівській області), ОСОБА_2 , в якому просить суд визнати недійсною реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язати відповідача анулювати вказану реєстрацію з моменту її здійснення.

Суд ухвалою від 12.01.2015р. за згодою позивача відповідно до ст. 52 КАС України допустив заміну неналежного відповідача ВГІРФО Дрогобицького МВ УМВС України у Львівській області, належним відповідачем - Головним управлінням Державної міграційної служби у Львівській області (далі ГУ ДМС України у Львівській області).

Ухвалою суду від 04.02.2015р. ОСОБА_2 залучено до участі у справі у процесуальному статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що реєстрація місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 здійснена без згоди позивача, який є власником вказаного будинку. Позивач зазначає, що відсутність її згоди як власника будинку на реєстрацію в ньому місця проживання іншої особи є безумовною підставою для скасування такої реєстрації. Крім того, позивач вказує на неможливість подальшого спільного проживання з ОСОБА_2 , який зловживає алкогольними напоями, ображає позивача та погрожує йому фізичною розправою.

Відповідач подав до суду заперечення проти позову, в яких просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої заперечення обґрунтовує тим, що державна реєстрація місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 здійснювалась не відповідачем, а підрозділом ВГІРФО Дрогобицького МВ УМВС України у Львівській області у 2010 році, тобто до моменту створення ДМС України. Матеріали щодо державної реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за вказаною адресою відповідачу не передались. Відповідач зазначає, що він не вчиняв жодних дій, не виносив рішень та не допускав бездіяльності з питань реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , які можуть оскаржуватись у судому порядку.

Позивач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце проведення судового засідання. Проте, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, наведених у письмових запереченнях. Просив суд у задоволення позову відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, у судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась про дату, час і місце проведення судового засідання. Клопотань про розгляд справи без її участі до суду не надходило.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Як вбачається з паспорта громадянки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , виданого Дрогобицьким МВГУ МВС України у Львівській області 20.06.2008р., місцем проживання позивача є АДРЕСА_1 .

Згідно зі свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 09.11.2001р., виданим виконавчим комітетом Меденицької селищної ради, житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Відповідно до будинкової книги №234 для прописки громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_1 , у вказаному будинку зареєстровані та проживають: ОСОБА_1 , 1927 року народження, ОСОБА_3 , 1951 року народження та ОСОБА_2 , 1960 року народження. Вказаний факт підтверджується довідкою Меденицької селищної ради №925 від 05.06.2014р.

Згідно з висновком старшого дільничного інспектора Дрогобицького МВ ГУ МВС України у Львівській області майора міліції ОСОБА_4 від 25.03.2014р., затвердженим начальником Дрогобицького МВ ГУ МВС України у Львівській області полковником міліції ОСОБА_5 , 17.03.2014р. ОСОБА_2 у нетверезому стані вчинив конфлікт зі своєю матір`ю ОСОБА_1 , висловлювався нецензурною лайкою та погрожував їй фізичною розправою. За вказаним фактом ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення, що підтверджується відповідями начальника Дрогобицького МВ ГУ МВС України у Львівській області полковника міліції Біласа А.І. від 17.04.2014р. №5409, від 04.07.2014р. №0316.

Відповідно до повідомлення слідчого СВ Дрогобицького МВ ГУ МВС України у Львівській області лейтенанта міліції Бурбель С.П. від 19.12.2014р. на підставі заяви про вчинення кримінального правопорушення по факту конфлікту ОСОБА_2 від 18.12.2014р. внесено відомості про вказане кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.12.2014р. за №0002875. Попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення ч.1 ст.125 Кримінального кодексу України.

Не погоджуючись з державною реєстрацією місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , позивач звернувся до суду з вимогою про визнання недійсною вказаної реєстрації та зобов`язання вчинити дії.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі Закону) реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Згідно зі ст.11 вказаного Закону реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.

Статтею 6 вказаного Закону передбачено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Для реєстрації особа або її законний представник подає:

1) письмову заяву;

2) документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України;

3) квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати;

4) талон зняття з реєстрації (у разі зміни місця проживання в межах України). Талон зняття з реєстрації не подається у разі оформлення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання;

5) документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації;

6) військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Зразок заяви, необхідної для реєстрації місця проживання фізичної особи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28.07.2004р. №985 (чинною на момент державної реєстрації місця проживання ОСОБА_2 12.01.2010р.). На зворотному боці вказаної заяви зазначається підстава для реєстрації місця проживання заявника/його неповнолітньої дитини за вказаною адресою, якою може бути ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи, а також згода власника/співвласників житла або їх уповноважених органів, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання заявника у разі відсутності документів, вказаних як підстава для реєстрації.

Як встановлено судом позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житловий будинок від 09.11.2001р., виданого виконавчим комітетом Меденицької селищної ради.

12.01.2010р. до будинкової книги №234 для прописки громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_1 , внесено запис про реєстрацію та проживання у вказаному будинку ОСОБА_2 , 1960 року народження.

Позивач стверджує, що як власник житлового будинку, не надавав згоди на реєстрацію 12.01.2010р. місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

З метою встановлення факту надання згоди позивачем на державну реєстрацію 12.01.2010р. місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , суд витребував від ВГІРФО Дрогобицького МВ УМВС України у Львівській області належним чином засвідчені копії документів, пов`язаних з реєстрацією місця проживання ОСОБА_2 за вказаною адресою. Проте, зазначені документи на адресу суду надані не були.

У письмовому запереченні проти позову відповідач припускає, що документи, які стали підставою для реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , могли бути знищені, у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Крім того, відповідач зазначає, що йому невідоме місцезнаходження вказаних документів. З приводу цього суд зазначає таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2011р. №346 «Про ліквідацію урядових органів» ліквідовано ДДГІРФО. З 01.01.2013р. підрозділи ГІРФО районних (міських) відділів ГУ МВС України у Львівській області припинили свою діяльність.

Указом Президента України від 09.12.2010р. №1085/2010 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» утворено ДМС України та покладено на неї функції з реалізації державної політики з питань громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, а також у справах міграції в межах, визначених законодавством про біженців.

Згідно з наказом МВС України від 17.07.2012р. №626 «Про функціонування Державної міграційної служби» з 01.08.2012р. ГУ ДМС України у Львівській області здійснюють повноваження щодо реєстрації місця проживання фізичних осіб.

Відповідно до наказу МВС України від 17.07.2012р. №626 начальників головних управлінь, управлінь МВС України в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі зобов`язано вжити заходів щодо завершення до 01.08.2012р. територіальними органами та підрозділами ДДГІРФО заяв громадян України, іноземців та осіб без громадянства, зокрема, з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб. Вказаним наказом ДМС України зобов`язано організувати прийняття та завершення розгляду матеріалів, зокрема, з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб, у визначені законодавством строки.

З наведених нормативних положень вбачається, що ДМС України зобов`язана прийняти для завершення розгляду від територіальних органів та підрозділів ДДГІРФО матеріали, зокрема, з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб. Проте, як вбачається з відповіді Дрогобицького МВ ГУ ДМС у Львівській області від 03.02.2015р. №248, матеріали справ, картотек та іншої документації в серпні 2012 року Дрогобицькому МВ ГУ ДМС України у Львівській області службою ВГІРФО ГУ МВС України у Львівській області щодо реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання громадян по актах не передавались.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на вказане раніше, відповідач не надав суду доказів наявності у матеріалах, які стали підставою для державної реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , згоди позивача як єдиного власника вказаного будинку на проведення такої реєстрації.

З огляду на наведене, суд вважає державну реєстрацію 12.01.2010р. місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 такою, що здійснена без згоди власника вказаного будинку ОСОБА_1 .

З приводу способу захисту порушеного права позивача шляхом визнання недійсною реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , суд зазначає, що в контексті ст. 162 КАС України належним способом захисту є визнання протиправною та скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_2 .

Таким чином, з урахуванням викладеного позовні вимоги в частині визнання протиправною та скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача анулювати реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , то така задоволенню не підлягає, оскільки такий спосіб захисту не відповідає вимогам ст. 162 КАС України та ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», яка, зокрема, вказує на зняття з реєстрації місця проживання відповідної особи. Разом з цим, згідно з п.2 ч.1 ст. 7 вказаного Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, в тому числі на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи те, що у цій справі не вирішувалось питання про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою щодо ОСОБА_2 , то в суду немає підстав задовольняти таку вимогу.

З огляду на це, в задоволенні позовної вимоги позивача про зобов`язання відповідача анулювати реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 слід відмовити у зв`язку з її необґрунтованістю та безпідставністю.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

З приводу судових витрат судом встановлено, що при поданні позовної заяви, позивачем додано квитанцію від 02.12.2014р. про сплату суми в розмірі 73,08 грн. Проте, в цьому документі не вказано призначення платежу, рахунку на який зараховується така сума, одержувач, що, в свою чергу, не дозволяє встановити сплату позивачем судового збору за подання позовної заяви у цій справі. З огляду на це, відповідно до вимог ст. 94 КАС України судові витрати підлягають стягненню з позивача пропорційно до задоволених позовних вимог. Тому, з позивача слід стягнути до Державного бюджету України не сплачений судовий збір у розмірі 36, 54 грн.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати реєстрацію місця проживання громадянина ОСОБА_2 з адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 36 (тридцять шість) грн. 54 коп. до Державного бюджету України.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови суду складений та підписаний 09 лютого 2015 року.

Суддя А.Г. Гулик