Справа № 623/55/15-а
Суддя: Бутенко В. М.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер справи 623/55/15-а
Номер провадження 2-а/623/26/2015
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року м. Ізюм

Суддя Ізюмського міськрайонного суду Харківської області Бутенко В.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Ізюмському районі Харківської області про визнання дій противоправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

12 січня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Ізюмському районі Харківської області (далі - Управління ПФУ), в якому просить суд:

1. Визнати неправомірною відмову Управління ПФУ у здійсненні перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 (основної та додаткової), у розмірах, передбачених ст.ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за період з 22.06.2014 року до змін в законодавчому регулюванні щодо порядку та строків нарахування пенсій, з урахуванням фактично виплачених сум.

2. Зобов'язати Управління ПФУ відповідно до вимог ст.ст. 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячної основної державної пенсії, як інваліду ІІІ групи, в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, встановленої ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за період з 22.06.2014 року до змін в законодавчому регулюванні щодо порядку та строків нарахування пенсій, з урахуванням фактично виплачених сум.

3. Зобов'язати Управління ПФУ відповідно до вимог ст.ст. 50, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» здійснити ОСОБА_1, як інваліду ІІІ групи, перерахунок та виплату щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, встановленої ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за період з 22.06.2014 року до змін в законодавчому регулюванні щодо порядку та строків нарахування пенсій, з урахуванням фактично виплачених сум.

В обґрунтування позову зазначив, що він є інвалідом 3 групи з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЄС, щодо якого встановлено зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796, належить до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, як інвалід 3 групи з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЄС, щодо якого встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, що підтверджено посвідченням.

Вказує, що відповідно до ст. 50 та ст. 54 Закону № 796 він має право на отримання державної пенсії по 3 групі інвалідності в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком.

Але, Управління ПФУ, всупереч законодавству України, неправомірно виплачували йому щомісячно у 2014 року в неповному розмірі належну основну та додаткову пенсію по 3 групі інвалідності в розмірі, визначеному з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 - в сумі 2135 грн 25 коп., а повинні були виплачувати 6 мінімальних пенсій за віком в сумі 5694 грн (949 грн х 6) та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком в сумі 474,50 грн (949 грн х 50%).

У вересні 2014 року він звернувся до Управління ПФУ із заявою щодо перерахування та виплату йому за період із 01.01.2014 року основної та додаткової пенсії по 3 групі інвалідності в розмірах, визначених статтями 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Однак, листом від 29.09.2014 року за № 156/П-14 Управління ПФУ відмовив на його звернення та не виплачує йому пенсію у зазначених розмірах.

Вважає ці дії відповідача неправомірними і тому він подав позов до суду за поновленням порушеного права.

(а.с.1-4)

Позивач в судове засідання не з'явився, про дату, місце, та час розгляду повідомлений своєчасно та належним чином, надав заяву і просив розглядати справу без його участі (а.с.16), інтереси позивача представляв представник ОСОБА_3 (а.с.11-12), який в судове засідання не з'явився і у заяві просив розглядати справу без його участі (а.с. 24).

Відповідач Управління ПФУ в особі начальника управління Завалішиної Г.М. надали заперечення на позов та просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі, просить суд справу розглядати без їх участі на підставі наявних у справі доказів.

В обґрунтування своїх доводів зазначили, що Управління ПФУ з позовом не згодне з наступних підстав: Відповідно до п.1.2 розділу І Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах, управління Пенсійного фонду України в Ізюмському районі Харківської області у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, указами президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції України та законів України, актами Кабінету Міністрів України та іншими.

Діяльність Пенсійного фонду України спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра праці та соціальної політики України.

Згідно зі статтями 2, 5, 6, 106 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку адміністративного судочинства захисту підлягають тільки порушені права, а не ті, які можуть бути порушені у майбутньому.

Виконання судових рішень щодо розмірів пенсійних виплат здійснюється з урахуванням змін у законодавстві, що відбулися після винесення цих рішень.

Призначення (перерахунок) пенсій здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади.

19 червня 2011 року набув чинності Закон України від 14.06.2011р. №3491-УІ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», яким передбачено, зокрема, що у 2011 році положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи із наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання вимог вищезазначеного Закону Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 06.07.2011р. № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», яка набрала чинності 23.07.2011р.

У зв'язку з викладеним, у 2011 році пенсійні виплати, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в тому числі й ті, розмір яких встановлено на виконання судових рішень, здійснювали у розмірах, визначених постановою Уряду від 06.07.2011р. № 745.

За прийнятим 26.12.2011р. рішенням Конституційного Суду України №20-рп/2011 у справі за конституційними поданнями щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII «Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» вищезазначені норми визнані такими, що відповідають Конституції України (є конституційними).

Аналогічна ситуація склалась і у 2012 році у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» № 4282 від 22.12.2011р.

Пунктом 3 прикінцевих положень цього Закону визначено, що у 2012 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

На виконання вищезазначеного Закону прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою затверджено Порядок обчислення пенсій особам, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 01.01.2012р.

Рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012р. №3рп/2012 визначено, що при розгляді справ суди повинні керуватись принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Пунктом 4 прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» також установлено, що у 2013 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.

25 січня 2012 року Конституційним Судом України прийнято рішення у справі № 3- рп/2012 за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України (далі - Рішення).

Резолютивною частиною Рішення встановлено, що: 1) однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадянами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості; 2) повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

У мотивувальній частині Рішення, яка є обов'язковою до виконання, зазначено, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України.

Згідно з частиною сьомою статті 20 Бюджетного кодексу України за бюджетними програмами, здійснення заходів за якими потребує нормативно-правового визначення механізму використання бюджетних коштів, головні розпорядники коштів державного бюджету розробляють проекти порядків використання коштів державного бюджету та забезпечують їх затвердження у терміни, визначені Кабінетом Міністрів України. За рішенням Кабінету Міністрів України порядки використання коштів державного бюджету затверджуються Кабінетом Міністрів України або головним розпорядником коштів державного бюджету за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики.

Враховуючи викладене, Кабінет Міністрів України має всі достатні правові підстави врегулювати питання здійснення соціальних виплат та допомоги в межах фінансових ресурсів, передбачених Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік».

(а.с. 22-23)

Оскільки від всіх осіб, які беруть участь у справі, надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності, враховуючи неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, суд на підставі ч.4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалів (а.с. 16, 23, 24).

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені та закріплені в Законі України від 28.02.1991 року 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі по тексту - Закон № 796), оскільки відповідно до ч.1 ст. 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, відповідно до ст.14 Закону № 796, належить до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, як інвалід 3 групи з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЄС, щодо якого встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, що підтверджується посвідченням Серія А № 431308 від 3.04.2003 року і вкладкою до посвідчення № 182781 від 17.04.2003 року; посвідченням серія Б № 436379 від 24.06.2005 року; перебуває на обліку в Управлінні ПФУ і отримує пенсію по захворюванню, пов'язаному з аварією на Чорнобильській АЕС і отримує додаткову пенсію як інвалід війни 3 групи (а.с. 6, 9-10).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у вересні 2014 року звернувся до Управління ПФУ із заявою щодо перерахування та виплату йому за період із 01.01.2014 року основної та додаткової пенсії по 3 групі інвалідності в розмірах, визначених ст.ст. 50, 54, 67 Закону № 796, але листом Управління ПФУ від 29.09.2014 року за № 156/П-14 відповідач відмовив позивачу у його вимогах щодо виплат пенсії у належних розмірах (а.с. 7-8, 9-10).

Не погодившись з відмовою відповідача щодо соціальних виплат, 12 січня 2015 року позивач звернувся з даним позовом до суду щодо поновлення порушених прав за період з 22 червня 2014 року до змін в законодавчому регулюванні відносно порядку та строків нарахування пенсій, з урахуванням фактично сплачених сум.

Відповідно до ч.1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права.

Пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію (ст. 49 Закону № 796).

Згідно ч.4 ст. 54 Закону № 796 визначено, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по ІII групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ч.1 ст. 50 Закону № 796 особам, віднесеним до першої категорії призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірах: інвалідам 3 групи - 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно з ч.3 ст. 67 Закону № 796 (у редакції Закону України від 05.10.2006 р. № 231-V) встановлено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Так, розмір мінімальної пенсії за віком визначений лише ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове соціальне страхування» № 1058 від 9.07.2003 року.

Відповідно до ч.2 ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року №966-14, прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Тому, вихідним критерієм розрахунку додаткової пенсії виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно з ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом про Державний бюджет України. Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Разом з тим, 14 червня 2011 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 3491 -VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», який набрав чинності 19 червня 2011 року. Пунктом 7 частини І зазначеного Закону Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнено пунктом 4, яким встановлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 року норми пункту 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» визнані такими, що відповідають Конституції України, тобто є конституційними.

Відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

Рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012 року визначено, що в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2. 1, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Також, пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» встановлено, що у 2013 році норми і положення, зокрема, статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.

Згідно ст. 3 Бюджетного Кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

З аналізу наведених норм вбачається, що визначення порядку та розмірів виплат зазначеним категоріям громадян у 2011, 2012 та 2013 бюджетних роках делеговано Кабінету Міністрів України.

На виконання вищевказаних вимог, постановами Кабінету Міністрів України № 745 від 06.07.2011 року та № 1210 від 23.11.2011 року були визначені мінімальні розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, а також щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Отже, у період з 23.07.2011 року по 31.12.2013 року розмір основної державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи повинен визначатися відповідно до вказаних постанов Кабінету Міністрів України № 745 від 06.07.2011 року та № 1210 від 23.11.2011 року.

Враховуючи наведене, позивач у період з 01.01.2014 року мав право на отримання основної державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі, який встановлено положеннями ст.ст. 50, 54 Закону № 796.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Згідно з ч.2 ст. 99 КАС України (в редакції Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, для вирішення питання про правильність застосування судом строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з'ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду з адміністративним позовом (12.01.2015 р.), шестимісячний строк на звернення до суду з позовом (12.07.2014 р.), період, за який позивач просить суд захистити його права (з 22.06.2014 року), суд приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту в межах шестимісячного строку, починаючи з 12.07.2014 року.

Пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений судом за наявності поважних причин його пропуску (ч.1 ст.102 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому, в силу приписів ч. 4 ст. 11 КАС України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Однак позивачем до суду не було надано доказів поважності пропуску строку для звернення до адміністративного суду з позовом в частині щодо захисту його порушених прав за період з 22.06.2014 року по 11.07.2014 року.

Чинними положеннями ч.1 ст. 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановлюється ухвала.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки, позивачем до суду не надано доказів поважності пропуску строку для звернення до суду з позовом в частині щодо захисту його порушених прав за період з 22.06.2014 року по 11.07.2014 року, а судом не знайдено підстав для поновлення такого строку, позивачем порушені вимоги ст. 99 КАС України, а тому у відповідності до ст. 100 КАС України адміністративний позов в зазначеній частині слід залишити без розгляду, як поданий з пропуском встановленого законом шестимісячного строку звернення до суду, без поважних причин.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходить з того, що позивач у період з 12.07.2014 року має право на отримання щомісячної основної державної пенсії по інвалідності та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі, який визначено ч. 4 ст. 54 та ч.1 ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Посилання відповідача на той факт, що пенсія позивачу у спірний період була проведена та виплачена у розмірі визначеному постановами Кабінету Міністрів України № 745 від 06.07.2011 року та № 1210 від 23.11.2011 року, суд вважає необґрунтованими, оскільки застосування зазначених постанов було розраховано на бюджетний період в 2011 та 2012, 2013 бюджетних роках, а тому у період з 01.01.2014 року вказані постанови застосуванню не підлягали.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Суд зазначає, що відповідач, в порушення вимог ч.2 ст. 71 КАС України, не довів законність та обґрунтованість відмови позивачу в перерахунку пенсії.

Натомість позивач, на виконання вимог ч.1 ст. 71 КАС України, довів обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відмова відповідача у перерахунку позивачу державної пенсії по інвалідності у розмірі 6 мінімальних заробітних плат та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком є неправомірною, в зв'язку з чим, заявлені позовні вимоги є обґрунтованими.

Разом з тим, суд зазначає, що вимоги позивача про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії без визначення кінцевої дати, фактично стосуються вирішення питання на майбутнє.

Суд зазначає, що позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача проводити перерахунок пенсії на майбутнє не відповідає змісту законодавства. Судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання. Воно не може обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому змінювати правове регулювання суспільних відносин та захищати ще не порушене право.

Так, згідно Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31.07.2014 року № 1622-VІІ передбачено, що відповідно до п. 6-7 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 № 719-VII установлено, що норми та положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 13, ст. 178 із наступними змінами), статей 5 та 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (Відомості Верховної Ради України, 2005 р., № 4, ст. 94 із наступними змінами), Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 15, ст. 111 із наступними змінами), статей 14, 22, 37 та 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 29, ст. 399 із наступними змінами), пункту «ж» частини першої статті 77 Основ законодавства України про охорону здоров'я (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 4, ст. 19 із наступними змінами), статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 45, ст. 425 із наступними змінами), статті 43 Гірничого закону України (Відомості Верховної Ради України, 1999 р., № 50, ст. 433 із наступними змінами), статей 6-1, 6-2, 6-3 та 6-4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» (Відомості Верховної Ради України, 2000 р., № 24, ст. 182 із наступними змінами) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31.07.2014 року №1622-VІІ, передбачено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його офіційного опублікування.

Вказаний Закон було офіційно опубліковано в газеті «Голос України» 02.08.2014 року (№146), а відтак, з урахуванням дати набрання чинності вказаним Законом (03.08.2014 року), суд дійшов висновку, що позивач у період з 12.07.2014 року по 02.08.2014 року має право на отримання основної державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі, який встановлено положеннями статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

При цьому, з метою належного захисту порушених прав позивача, та у відповідності до ч.2 ст. 11 КАС України, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплату державної пенсії по інвалідності у розмірі 6 мінімальних заробітних плат та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком у розмірі, встановленому статтями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» шляхом зазначення в резолютивній частині кінцевої дати, по яку позивачу повинен бути здійснений перерахунок щомісячної основної державної пенсії по інвалідності та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, а саме - 02.08.2014 року.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Доказів сплати позивачу суми недоплаченої державної пенсії по інвалідності у розмірі 6 мінімальних заробітних плат та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком за період з 12.07.2014 року по 02.08.2014 року у розмірі, встановленому Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», матеріали справи не містять.

Таким чином, Управління ПФУ, здійснивши ОСОБА_1 виплату щомісячної пенсії та призначеної щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю інвалідам 3 групи у зазначений період з 12.07.2014 року по 02.08.2014 року, діяли не правомірно, ні на підставі, ні у межах повноважень та ні у спосіб, що визначено діючим законодавством України на час виплати (а.с. 9-10).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині зобов'язання відповідача провести перерахунок позивачу державної пенсії по інвалідності у розмірі 6 мінімальних заробітних плат та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, та провести відповідні виплати за період з 12.07.2014 року по 02.08.2014 року.

Судові витрати по справі підлягають розподілу у відповідності до ст. 94 КАС України.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 10-18, 71-72, 122, 159, 160-163, 167 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Ізюмському районі Харківської області про визнання дій противоправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову управління Пенсійного фонду України в Ізюмському районі Харківської областіу здійсненні перерахунку та проведення виплати ОСОБА_1 щомісячних державних пенсій (основної та додаткової), у розмірах, передбачених ст.ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV, за період з 12 липня 2014 року по 02 серпня 2014 року, з урахуванням вже проведених виплат.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Ізюмському районі Харківської областіздійснити ОСОБА_1, починаючи з 12 липня 2014 року по 02 серпня 2014 року, перерахунок та виплату щомісячної основної державної пенсії по інвалідності в розмірі відшкодування фактичних збитків, як інваліду ІІІ групи, щодо захворювання якого встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, в розмірі не нижче 6 мінімальних пенсій за віком, встановлених законом на час виплат, відповідно до вимог ст.ст. 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, з урахуванням ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV, з урахуванням вже проведених виплат.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Ізюмському районі Харківської областіздійснити ОСОБА_1, починаючи з 12 липня 2014 року по 02 серпня 2014 року, перерахунок та виплату щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як інваліду ІІІ групи, щодо захворювання якого встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, в розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, встановленої законом на час виплат, відповідно до вимог ст.ст. 50, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, з урахуванням ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV, з урахуванням вже проведених виплат.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Ізюмському районі Харківської області в частині позовних вимог щодовизнання дій противоправними та зобов'язання вчинити певні дії за період з 22 червня 2014 року по 11 липня 2014 року - залишити без розгляду.

Судові витрати на судовий збір віднести за рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги в строк десять днів з дня отримання копії постанови до Харківського апеляційного адміністративного суду через Ізюмський міськрайонний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається до суду апеляційної інстанції.

Суддя -