Справа № 826/9595/14
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/9595/14 Головуючий у 1-й інстанції: Гарник К.Ю.
Суддя-доповідач: Желтобрюх І.Л.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 січня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді: Желтобрюх І.Л.,

суддів: Мамчура Я.С.,

Шостака О.О.,

при секретарі: Оліщук А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 29 вересня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання бездіяльність протиправною, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації та просила визнати протиправною бездіяльність відповідача, що виражалась у відмові видати їй ордер на кімнату в гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та зобов'язати відповідача видати ордер на зазначене вище приміщення гуртожитку.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 вересня 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені ним в оскаржуваній постанові, не відповідають обставинам справи.

Сторони в судове засідання не з'явилися. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши й проаналізувавши доводи апеляційної скарги і докази на їх підтвердження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 27 квітня 1995 року ОСОБА_3 що перебувала в трудових відносинах з Київським заводом художнього скла, було надано для проживання кімнату АДРЕСА_1.

30 Жовтня 2003 року ОСОБА_3 одержала ордер № 75 на право заняття жилого приміщення гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1, площею 17,4 кв.м.

На підставі цього ордера відбулося вселення і реєстрація позивачки у зазначеному приміщенні, що підтверджується даними паспорта громадянина України.

Пізніше, 30 вересня 2011 року Голосіївською районною в місті Києві державною адміністрацією видане розпорядження № 722 «Про заміну та впорядкування нумерації жилих та нежилих приміщень з введенням номерів блоків у гуртожитку по АДРЕСА_1».

Відповідно до пункту 1 вищезазначеного розпорядження було змінено та впорядковано нумерацію жилих та підсобних приміщень з введенням номерів блоків у гуртожитку по АДРЕСА_1, відповідно до поверхового плану, згідно з додатком. Внаслідок такої зміни нумерації приміщень з введенням номерів блоків у гуртожитках по АДРЕСА_1 нумерація кімнати ОСОБА_3 змінилася на блок АДРЕСА_1.

Починаючи з грудня 2011 року позивач неодноразово зверталась до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації з питання видачі ордера на займану площу у відповідності до розпорядження №722 від 30 вересня 2011 року, однак вказані звернення задоволені не були.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що за наявності у позивача права на зайняття жилого приміщення гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1, площею 17,4 кв.м., суд не вбачає правових підстав для відмови останній в отриманні ордера на займану житлову площу у відповідності до розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 30 вересня 2011 року № 722 «Про зміну та впорядкування нумерації жилих та нежилих приміщень з введенням номерів блоків у гуртожитку по АДРЕСА_1».

При цьому, вирішуючи адміністративну справу по суті, судом визнана протиправною бездіяльність відповідача щодо видачі ОСОБА_3 ордеру на займану житлову площу у відповідності до розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 30 вересня 2011 року № 722,а відтак, з метою належного захисту порушеного права позивача, суд задовольнив і вимогу щодо зобов'язання Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації видати ОСОБА_3 ордер на житлове приміщення, а саме на кімнату в гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до статті 9 Житлового кодексу України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Згідно зі ст. 16 ЖК України виконавчі комітети селищних, сільських Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР, на території відповідної Ради: здійснюють управління житловим фондом Ради, приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду Ради, видають ордери на жилі приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду.

Згідно зі ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

При цьому ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Ордер на житлове приміщення дійсний протягом 30 днів. Після закінчення цього строку ордер автоматично втрачає свою силу. Однак при наявності поважних причин пропуску 30-денного строку він може бути продовжений виконкомом органу місцевого самоврядування, що його видав.

Бланки ордерів зберігаються як документи суворої звітності. Ордер вручається громадянинові, на ім'я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред'являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім'ї, включених до ордера.

При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім'ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання (Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджені Постановою Ради Міністрів Українськиї РСР і Українська республіканська рада професійних спілок від 11 грудня 1984 №470).

Стаття 59 ЖК України визначає, що ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами таких, що не відповідають дійсності, відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі.

Згідно зі ст. 129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє дійти висновку, що ордер видається лише один раз при вселенні в надане жиле приміщення.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 жовтня 2003 року ОСОБА_3 одержала ордер № 75 на право заняття жилого приміщення гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1, площею 17,4 кв.м. На даний час ОСОБА_3 зареєстрована та, за її твердженням, проживає за вказаною адресою.

Винесення відповідачем розпорядження від 30 вересня 2011 року № 722 «Про заміну та впорядкування нумерації жилих та нежилих приміщень з введенням номерів блоків у гуртожитку по АДРЕСА_1» не породжує нових правових відносин з позивачем або з іншими суб'єктами, тим самим не приводить до виникнення нових правових наслідків.

Нового рішення місцевої ради про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду як єдиної підстави до видачі нового ордеру на спірне житлове приміщення немає.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вимога повторної видачі ордеру ОСОБА_3 на займане нею приміщення гуртожитку є необґрунтованою та суперечитиме зазначеним вище нормам права.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увпагу на те, що оскаржуючи відмову відповідача у видачі ордеру на кімнату в гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 позивач не навела доводів стосовного того, яким саме чином вказана відмова порушила її права.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

В свою чергу, захист прав, свобод та інтересів слід відрізняти від їх охорони. Охорона прав та інтересів має на меті запобігти їх порушенню. Охорона здійснюється шляхом встановлення відповідних норм права, правових стимулів, заборон тощо. Натомість, захист прав здійснюється виключно у разі їх порушення.

Таким чином, під час розгляду справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, а позивачу при зверненні до суду із позовом до суб'єкта владних повноважень в порядку адміністративного судочинства слід довести попереднє виникнення між сторонами у справі публічно-правових відносин та порушення своїх прав.

Водночас, в своїх поясненнях у судовому засіданні позивач вказує на те, що невидача нового ордеру на спірне житлове приміщення у майбутньому може бути перешкодою для його приватизації, що суперечить основним засадам адміністративного судочинства, оскільки судове рішення не може ставитись в залежність від настання або ненастання обставин, що можуть виникнути в майбутньому.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість, заявлених ОСОБА_3 позовних вимог та відсутність правових підстав до їх задоволення.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги повністю спростовують висновки суду першої інстанції.

Отже, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права, а тому, у відповідності до ст.202 КАС України, - підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.41, 160, 167, 195, 198, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 вересня 2014 року скасувати.

ОСОБА_3 в задоволенні адміністративного позову Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 03 лютого 2015 року.

Головуючий суддя Желтобрюх І.Л.

Судді: Мамчур Я.С

Шостак О.О.