Справа № 821/4770/14
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/4770/14
11 год. 33 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Дубровної В.А.,

при секретарі: Рябчич А.М.,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - Попкової Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держземагенства у Херсонській області про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3) звернулась до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держземагенства у Херсонській області (далі - відповідач, ГУ Держземагенства у Херсонській області), у якому просить визнати неправомірною відмову та зобов'язати ГУ Держземагенства у Херсонській області надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1,9999 га на території Виноградівської сільської ради Цюрупинського району Херсонської області для ведення особистого селянського господарства.

Вказані вимоги позивач обґрунтовує тим, що оскаржувана відмова ГУ Держземагенства у Херсонській області у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 1,9999 га. з підстав включення даної земельної ділянки до переліку земельних ділянок, які можуть бути сформовані як окремі лоти для продажу права оренди на них на земельних торгах у формі аукціону для ведення товарного сільськогосподарського товаровиробництва, не ґрунтується на вимогах ч. 7 ст. 118 ЗК України, та порушує його конституційне право на отримання земельної ділянки у власність безоплатно. Позивач також вказує, що відповідно до ст. 134 Земельного кодексу України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки, які передані громадянам для ведення особистого селянського господарства.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вказане обґрунтування позовних вимог та просив їх задовольнити.

Відповідач заперечив проти адміністративного позову, вказавши, що оскаржувана відмова ГУ Держземагенства у Херсонській області не суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки неможливість надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства обумовлена включенням даної земельної ділянки до переліку земельних ділянок, права на які виставляються на земельні торги. В судовому засіданні представник відповідача вказав, що відповідно до наказу Держземагенства України від 15.10.2014 р. №328 до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права на які виставляються на земельні торги, не включаються земельні ділянки щодо, зокрема, станом на 15.10.2014 р. у відповідному головному управлінні вже зареєстровано клопотання про надання такого дозволу, проте позивач звернувся до ГУ Держземагенства у Херсонській області 30.10.2014 р., а тому спірна земельна ділянка була правомірно включена до переліку земельних ділянок, права на які виставляються на земельні торги.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вказані заперечення та просив суд відмовити у задоволені позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд звертає увагу на наступне.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 30.10.2014 р. ОСОБА_3 звернулась до ГУ Держземагенства у Херсонській області з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтованою площею 1,9999 га, що розташована на території Виноградівської сільської ради Цюрупинського району для ведення особистого селянського господарства.

21.11.2014 р. ГУ Держземагенства у Херсонській області листом за №19-21-0.02-2319/15-14-СГ відмовило ОСОБА_3 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо вказаної земельної ділянки з посиланням на ч. 1 ст. 134, частини 1, 3 ст.136 Земельного кодексу України та прийняттям ГУ Держземагенства у Херсонській області наказу щодо затвердження переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права на які виставляються на земельні торги, до якого увійшла земельна ділянка вказана ОСОБА_3 у заяві.

Вирішуючи питання про законність дій ГУ Держземагенства у Херсонській області щодо відмови позивачу в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, суд вказує на наступне.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 116 Земельного кодексу України від 25.10.2001 р. №2768-III (далі - ЗК України) визначено підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності, зокрема -

- громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (ч. 1 ст. 116 ЗК України);

- безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (ч. 3 ст. 116 ЗК України).

Згідно ч. 3 ст. 22 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Статтею 121 цього Кодексу встановлено право громадян на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 гектара.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про особисте селянське господарство", особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму.

Члени особистого селянського господарства здійснюють діяльність на свій розсуд і ризик у межах встановленого правового господарського порядку, дотримуючись вимог цього Закону, законів України, інших нормативно-правових актів.

Діяльність, пов'язана з веденням особистого селянського господарства, не відноситься до підприємницької діяльності.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 ЗК України, зокрема -

- громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства) (абз. 1 ч. 6 ст.118 ЗК України);

- відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку ( абз. 1 ч.7 ст. 118 ЗК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до Положення про Головне управління Держземагентства в області, затвердженого Міністерством аграрної політики та продовольства України, від 10.05.2012 року №258, Головне управління Держземагентства в області є територіальним органом Державного агентства земельних ресурсів України та йому підпорядковане. Головне управління у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами та дорученнями Президента України, актами Кабінету Міністрів України, дорученнями Прем'єр-міністра України, наказами Міністерства аграрної політики та продовольства України, дорученнями Міністра аграрної політики та продовольства України (далі - Міністр), наказами Держземагентства України, дорученнями Голови Держземагентства України та його заступників, актами місцевої державної адміністрації та органів місцевого самоврядування, а також цим Положенням. Завданням Головного управління є реалізація повноважень Держземагентcтва України на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Згідно до пунктів 4.32 цього Положення Головне управління відповідно до покладених на нього завдань передає відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб в межах області.

Відповідно до наказу Держземагентства України 28.02.2013 року №72 (у редакції наказу Держземагентства України від 09.04.2013 р. №142) затверджено Методичні рекомендації щодо порядку реалізації головними управліннями Держземагентства в областях, містах Києві та Севастополі повноважень з передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування (на безконкурентних засадах) для всіх потреб, якими визначають рекомендований механізм порядку реалізації головними управліннями Держземагентства в областях, містах Києві та Севастополі (далі - територіальні органи) повноважень з передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування (на безконкурентних засадах) для всіх потреб.

Так, відповідно до пунктів 2.1., 2.2 цих Методичних рекомендацій при надходженні до територіального органу клопотання громадянина, зацікавленого в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації, відповідному територіальному органу безпосередньо в момент звернення рекомендується здійснити реєстрацію такого клопотання у відповідності до вимог Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року №1242, а також рекомендується вносити відомості про реєстрацію клопотання (дату реєстрації та вхідний номер) до програмного забезпечення. Після реєстрації клопотання відповідний територіальний орган зобов'язаний у строк, що не перевищує двадцяти днів, перевірити, зокрема у разі якщо земельна ділянка передається у власність у межах норм безоплатної приватизації: наявність викопіювання з кадастрової карти (плану) або інших графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, та документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві, або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства) (частина шоста статті 118 Земельного кодексу України); відсутність передачі земельної ділянки безоплатно у власність відповідному громадянину по зазначеному виду використання (частина четверта (п'ята) статті 116 Земельного кодексу України); чи відносяться землі, за рахунок яких планується формування земельної ділянки, до земель сільськогосподарського призначення державної власності (частина четверта статті 122 Земельного кодексу України); відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки схемі землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальної одиниці, проектам землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затвердженим у встановленому законом порядку (частина сьома статті 118 Земельного кодексу України); відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки містобудівній документації (у разі її надання для містобудівних потреб) (частина третя статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності"); чи не порушуватиме бажане місце розташування земельної ділянки вимог раціональної організації території (шляхом створення черезсмужжя) та компактності землекористування (у разі розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки) (частина друга статті 29 Земельного кодексу України).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про помилковість позиції позивача щодо порушення відповідачем ч. 7 ст. 118 ЗК України, оскільки, на думку суду, перелічені у вказаній нормі ЗК України підстави відмови у наданні такого дозволу підлягають застосуванню під час розгляду заяв громадян, зацікавлених в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації на без конкурентних засадах.

Проте, в ході розгляду справи судом встановлено, що оскаржувана відмова відповідача ґрунтується на включенні спірної земельної ділянки до переліку земельних ділянок, що виставляються на земельні торги.

Внаслідок дослідження судом документів, наданих відповідачем, судом встановлено, що за дорученням Віце-прем'єр-міністра - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 08.10.2014 р. №37732/0/1-14 зобов'язано Держземагенство України забезпечити надання земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (крім тих, що знаходяться у користуванні) для ведення фермерського господарства та особистого селянського господарства на конкурентній основі за результатами відкритих публічних земельних аукціонів, а також затвердження на регулярній основі та оприлюднення на офіційному сайті Держземагентства переліків земельних ділянок, що виставляються на земельні торги, за результатами аналізу матеріалів інвентаризації, іншої землевпорядної документації, звернень фізичних та юридичних осіб щодо таких земельних ділянок.

За змістом наказу Держземагенства України від 15.10.2014 № 328 "Про введення в дію рішень колегії Держземагенства України від 14.10.2014" введено в дію рішення колегії Держземагенства України від 14.10.2014 р. (протокол засідання № 2).

Згідно пункту 2 Протоколу засідання колегії Держземагенства України від 14.10.2014 р. № 2 про продаж прав на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на конкурентних засадах" прийнято рішення щодо -

- особистого контролю начальників головних управлінь Держземагенства в областях, м. Києві за забезпеченням виконання дорученням Віце-прем'єр-міністра - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 08.10.2014 р. № 37732/0/1-14;

- за результатами аналізу матеріалів інвентаризації, іншої землевпорядної документації, звернень фізичних та юридичних осіб, зокрема щодо надання в оренду земельних ділянок для ведення фермерського господарства та ведення особистого селянського господарства скласти, затвердити та оприлюднити на офіційному сайті Держземагентства України переліки земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права на які виставляються на земельні торги, включаючи несформовані земельні ділянки, що мають бути об'єктами землеустрою під час підготовки відповідних лотів до продажу (крім тих, на яких розташовано нерухоме майно, або тих, які на законних підставах знаходяться у користуванні заявників, або тих, щодо яких надано дозвіл на розроблення відповідної документації із землеустрою або станом на 15 жовтня 2014 року у відповідному головному управлінні вже зареєстровано клопотання про надання такого дозволу) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

- за результатами аналізу поточних робіт із землеустрою та звернень фізичних і юридичних осіб на регулярній основі виявляти земельні ділянки, що користуються попитом та права на які можуть бути продані на земельних торгах, включати такі земельні ділянки до вищезазначених переліків шляхом видання наказів про внесення змін і доповнень до них та оприлюднювати оновлені переліки на офіційному сайті Держземагентства України.

На виконання вищевказаного наказу Головним управлінням Держземагенства у Херсонській області прийнято наказ №21-130/19-14 від 13.11.2014 р. "Про внесення змін до наказу Головного управління від 23.10.2014 . № 21-81/19-14 "Про затвердження Переліків земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права на які виставляються на земельні торги у формі аукціону.

Згідно додатку до вказаного наказу ГУ Держземагенства у Херсонській області, а саме лотом за №59 земельна ділянка площею 1,9999 га (кадастровий номер 0:02:001), яка розташована на території Виноградівської сільської ради Цюрупинського району також увійшла до переліку земельних ділянок права оренди на які виставляються на земельні торги.

Отже, судом встановлено, що земельна ділянка на яку претендувала позивач, включена до переліку земельних ділянок право на які має набуватись на конкурентних засадах.

Відповідно до ст. 127 ЗК України органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом. Продаж земельних ділянок державної та комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) на конкурентних засадах у формі аукціону здійснюється у випадках та порядку, встановлених главою 21 цього Кодексу.

Згідно частин 2, 3 ст. 134 ЗК України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі, зокрема, -

- передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів, для сінокосіння і випасання худоби, для городництва.

Земельні торги не проводяться при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам у випадках, передбачених статтями 34, 36 та 121 цього Кодексу, а також передачі земель загального користування садівницькому товариству та дачному кооперативу.

В ході розгляду справи судом не встановлено, а позивачем не надано доказів щодо передачі ОСОБА_3 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, чим спростовується довід позивача щодо порушення відповідачем вимог ч. 2 ст. 134, ч. 3 ст. 136 Земельного кодексу України.

Частиною 3 статті 136 Земельного кодексу України встановлено, що земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів.

З огляду на вищевказану норму земельного законодавства, на думку суду, право громадян на отримання безоплатно у власність земельної ділянки для особистого селянського господарства не є абсолютним, а може обмежуватись загальними правилами земельного законодавства, зокрема частиною 3 статті 136 Земельного кодексу України, чим спростовується довід позивача щодо зобов'язання відповідача надати оскаржуваний дозвіл саме на бажану земельну ділянку.

Крім того, в ході розгляду справи судом встановлено та не заперечувалось представниками сторін, що 30.10.2014 р. за реєстраційним №19-5566/0/14-14-СГ відповідач отримав від ОСОБА_3 заяву від 28.10.2014 року про надання земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства з додатковими документами, а саме викопіювання з технічної документації щодо встановлення меж Виноградівської сільської ради Цюрупинського району земельної ділянки сільськогосподарського призначення, орієнтованою площею 2,0000 га, яка планується для надання у власність гр.ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства на полі №173, №0:

З огляду на вказані обставини, суд відмічає, що відповідач при формуванні цього переліку відповідач враховував, що станом на 15 жовтня 2014 року у ГУ Держземагенства у Херсонській області не було зареєстровано клопотань про надання такого дозволу на розробку документації із землеустрою, а тому вказані дії відповідача відповідають вимогам пункту 2 Протоколу засідання колегії Держземагенства України від 14.10.2014 р. № 2.

Щодо доводу позивача про порушення його конституційного права на отримання земельної ділянки у власність безоплатно, то суд вказує на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

З системного аналізу частини третьої цієї ж статті вбачається, що захисту підлягають лише ті права особи, які порушені протиправними діями суб'єкта владних повноважень, зокрема такими, що не відповідають вимогам добросовісності, розсудливості, неупередженості, пропорційності, тощо.

Таким чином, про порушення права, яке вимагає захисту, не може йтися у тому випадку, коли відповідні дії або рішення суб'єкта владних повноважень вчинені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а саме порушення права, яке відбулось внаслідок збігу бажання позивача отримати у власність на безоплатній основі земельну ділянку та одночасним включенням даної земельної ділянки до таких, що підлягають продажу лише на конкурентних основах.

Отже, суд вважає, що оскаржуваною відмовою відповідач не порушив законні права позивача на отримання земельної ділянки у власність безоплатно, оскільки в даному випадку можливість реалізації позивачем права на безоплатну передачу земельної ділянки пов'язана з певним обмеженням щодо отримання безоплатно у власність конкретної земельної ділянки, а не відмовою взагалі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, відповідно до ст.86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, встановлені фактичні обставини справи свідчать про правомірність оскаржуваного рішення, наданими доказами вимоги позивача не доводяться, відтак, суд вважає, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження під час розгляду адміністративної справи, а тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат, суд керується частиною 2 статті 94 КАС України, відповідно до якої, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Разом з тим, суд зазначає про відсутність понесених відповідачем витрат.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163, 167 КАС України, суд -

постановив:

У задоволені адміністративного позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 03 лютого 2015 р.

Суддя Дубровна В.А.

кат. 6.3