Справа № 2а-488/10/1870
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 р. Справа № 2а-488/10/1870
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.,

представника відповідача та третьої особи - Сай О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління державної служби охорони при УМВС України в Сумській області на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 11.11.2014р. по справі № 2а-488/10/1870

за позовом ОСОБА_2

до Управління державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області за участю третьої особи Начальника Управління Державної служби охорони при УМВС України в Сумській області

про скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

16.11.2009 року ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Сумській області, за участю третьої особи - начальника Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Сумській області Плечикова С.О., в якому просив суд: визнати протиправними та скасувати наказ УДСО № 345 о/с від 03.11.2009 р. про звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ за ст.66 Положення про проходження служби... та наказ УДСО № 670 від 03.11.2009 р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ....»; зобов'язати відповідача поновити позивача в органах внутрішніх справ України на посаді молодшого інспектора-кінолога груп затримання спецпідрозділу батальйону міліції Сумського міжрайонного відділу Державної служби охорони УДСО при ГУМВС України в Сумській області, яку він обіймав до звільнення, з 04 листопада 2009 року; допустити негайне виконання рішення суду в частині його поновлення в органах внутрішніх справ України на посаді молодшого інспектора-кінолога груп затримання спецпідрозділу батальйону міліції Сумського міжрайонного відділу Державної служби охорони УДСО при ГУМВС України в Сумській області; стягнути з відповідача грошове забезпечення за встановленими законодавством нормами за час вимушеного прогулу з 04 листопада 2009 року до дня поновлення на службі; стягнути з відповідача - УДСО - компенсацію моральної школи, заподіяну незаконним переслідуванням та звільненням в розмірі 5000 (п'ять тисяч) грн.; зобов'язати відповідача покласти на службову особу, винну в незаконному звільненні, обов'язок покрити шкоду, заподіяну УДСО у зв'язку з оплатою йому часу вимушеного прогулу; стягнути з відповідача витрати в сумі 2000 грн. по наданню позивачеві юридичної допомоги.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 25.02.2010 року по справі № 2-а-488/10/1870 в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.07.2010 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 25.02.2010р. по справі №2-а-488/10/1870 залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04.06.2014 року по справі № К-27204/10 касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 25.02.2010 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.07.2010 року скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

У даній ухвалі судом касаційної інстанції зазначено, що відповідач, звільнивши позивача без згоди виборного органу первинної профспілкової організації, діяв з порушенням вимог законодавства і звільнення позивача не можна вважати законним. Крім того, вказано, що суди попередніх інстанцій не звернули увагу на довідки первинної профспілкової організації «Солідарність», відповідно до яких позивач є членом її виборного органу - ревізійної комісії, і звільнення таких працівників здійснюється з дотриманням вимог ч.3 ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку, що оскільки спеціальним законодавством не передбачено отримання згоди профспілкового комітету, то звільнення позивача без такої згоди є правомірним.

Частиною 5 ст. 227 КАС України передбачено, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Отже, в даному апеляційному провадженні справа розглядається з урахуванням наведених висновків суду касаційної інстанції.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 02.10.2014 р. по справі № 2а-488/10/1870 запитано у первинної профспілкової організації «Солідарність» Управління ДСО при УМВС України в Сумській області згоду на звільнення ОСОБА_2 на підставі п.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Зупинено провадження в адміністративній справі № 2а-488/10/1870 за позовом ОСОБА_2 до Управління державної служби охорони при УМВС України в Сумській області, третя особа - начальник УДСО при УМВС України в Сумській області про скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди - до отримання згоди бо відмови профспілкового органу у дачі згоди на звільнення ОСОБА_2

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 16.10.2014 року поновлення провадження у справі № 2а-488/10/1870 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління державної служби охорони при УМВС України в Сумській області, третя особа - начальник УДСО при УМВС України в Сумській області про скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 11.11.2014 року по справі № 2-а-488/10/1870 адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління державної служби охорони при УМВС України в Сумській області, третя особа - начальник УДСО при УМВС України в Сумській області про скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано наказ Управління Державної служби охорони при УМВС України в Сумській області № 670 від 03 листопада 2009 року та № 345 о/с від 03 листопада 2009 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та звільнення у запас на підставі п. 66 "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України" ОСОБА_2.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді інспектора-кінолога спеціального підрозділу затримання батальону міліції Сумського міжрайонного відділу Державної служби охорони Управління Державної служби охорони при УМВС України в Сумській області.

Стягнуто з Управління Державної служби охорони при УМВС України в Сумській області на користь ОСОБА_2 грошове утримання за час вимушеного прогулу в розмірі 112165 (сто дванадцять тисяч сто шістдесят п`ять) грн. 20 коп. та 1000 (одну тисячу) грн. на відшкодування моральної шкоди.

Допущено негайне виконання постанови в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді та стягнення грошового утримання за один місяць в сумі 1958 (одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят вісім) грн. 44 коп.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 17.11.2014 року по справі № 2-а-488/10/1870 виправлено описки у резолютивній частині постанови Сумського окружного адміністративного суду від 11.11.2014 року по справі № 2-а-488/10/1870 у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління державної служби охорони при УМВС України в Сумській області, третя особа - начальник УДСО при УМВС України в Сумській області про скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, та у виконавчому листі, виданому 11.11.2014 року у справі № 2-а-488/10/1870 про поновлення ОСОБА_2 на посаді.

Вказано у резолютивній частині постанови та у виконавчому листі, що ОСОБА_2 підлягає поновленню на посаді молодшого інспектора-кінолога спеціального підрозділу груп затримання батальйону міліції Сумського міжрайонного відділу Державної служби охорони Управління Державної служби охорони при УМВС України в Сумській області.

Відповідач, не погодившись із постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції постанову Сумського окружного адміністративного суду від 11.11.2014 року по справі № 2-а-488/10/1870 скасувати, прийняти нову постанову, якою вимоги позивача залишити без задоволення у зв'язку з їх необґрунтованістю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги пояснив, що позивачем було вчинене корупційне діяння, передбачене пунктом «а» частини 2 статті 1 Закону України «Про боротьбу з корупцією», у якому ОСОБА_2 було визнано винним постановою Апеляційного суду Сумської області від 09.10.2009 року, що набрала законної сили. Після отримання відповідачем вказаної постанови було проведено службове розслідування, за підсумками якого наказом начальника УДСО при ГУМВС України в Сумській області від 03.11.2009 року № 670 позивача, за скоєння дисциплінарного проступку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення, а на підставі наказу № 345 о/с від 03.11.2009 року ОСОБА_2 звільнено з органів внутрішніх справ. Стверджує, що оскільки позивач був співробітником органів внутрішніх справ, трудового договору між позивачем та адміністрацією відповідача укладено не було, а тому положення Кодексу законів про працю України на спірні відносини не поширюється, відтак, посиланням суду першої інстанції на вимоги ч.9 ст.43 КЗпП України щодо неможливості звільнення позивача з ініціативи роботодавця без згоди профспілкового органу, є безпідставним. Зазначив, що Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ не передбачено погодження питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, з таким виборчим органом. Крім того, стверджує, що відповідачеві не було відомо про те, що ОСОБА_2 є членом виборчого органу, оскільки жодної офіційної інформації від первинної профспілкової організації «Солідарність» до відповідача не надходило, під час розгляду справи позивачем та його представником не було надано доказів того, що позивач був членом виборного органу на час звільнення. Вказує, що у відповідності до вказівки МВС України від 04.11.2008 р. № 19365/Лц вчинення особами рядового і начальницького складу корупційних діянь є підставою для їх звільнення за скоєння дисциплінарного проступку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ на підставі п.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Зазначив, що судом першої інстанції позивача було поновлено на посаді, яку він ніколи не займав та якої в штатному розкладі відповідача не було (інспектора-кінолога спеціального підрозділу груп затримання батальйону міліції Сумського міжрайонного відділу Державної служби охорони Управління Державної служби охорони при УМВС України в Сумській області), в той час як позивач до звільнення займав посаду молодшого інспектора-кінолога спеціального підрозділу груп затримання (на правах роти) батальйону міліції Сумського міжрайонного відділу Державної служби охорони Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Сумській області.

З посиланням на п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ наполягає на протиправності стягнення з відповідача на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу (за 5 років в сумі 112165 грн. 20 коп., а не за один рік в сумі 23501 грн. 28 коп.). Також, стверджує, що жодним спеціальним нормативним актом, які регламентують проходження служби в органах внутрішніх справ, не передбачено відшкодування шкоди, завданої працівниками внаслідок звільнення, а відтак, висновок суду про стягнення на користь позивача 1000 грн. моральної шкоди є необґрунтованим.

Вважає, що факт вини позивача у вчиненні позивачем корупційного діяння, передбаченого п. «а» ч.2 ст.1 Закону України «Про боротьбу з корупцією», яке є проступком, що дискредитує його як працівника міліції, належним чином встановлений в описовій частині постанови Апеляційного суду Сумської області від 09.10.2009 року, не потребує додаткового встановлення цього факту відповідачем, як і факту підриву таким вчинком довіри та авторитету органів внутрішніх справ та несумісність із подальшим проходженням служби. Та обставина, що провадження у справі було закрито у зв'язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого ст.12 Закону України «Про боротьбу з корупцією», - за нереабілітуючої підставою - не спростовує вини позивача.

Враховуючи вищевикладене, наполягає на правомірності оскаржуваних позивачем наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та про його звільнення, і не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Представник відповідача, який є одночасно представником третьої особи, в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд апеляційної інстанції постанову Сумського окружного адміністративного суду від 11.11.2014 року по справі № 2-а-488/10/1870 скасувати, прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач та його представник в судове засідання не прибули, в надісланих до суду письмових запереченнях просили суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін, судове засідання провести без їх участі.

Зазначили, що на необхідність отримання згоди на звільнення ОСОБА_2 у виборного органу (профкому ППО «Солідарність») та вищестоящого органу профспілки (СОПО «Солідарність») вказано в ухвалі суду касаційної інстанції по даній справі, надання оцінки якої відповідачем є неприпустимим. Стверджують, що норми Закону України «Про професійні спілки, їх права і гарантії діяльності» поширюються в тому числі й на працівників органів внутрішніх справ. Факт обізнаності відповідача з участю ОСОБА_2 у профспілці та обрання його до виборного органу профспілки «Солідарність» підтверджений відповідними доказами, наявними в матеріалах справи, та констатований ухвалою Вищого адміністративного суду України. З посиланням на п.24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, вказують на правомірність стягнення з відповідача на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, оскільки заява позивача про поновлення на службі розглядається більше року не з його вини. Зазначили, що позивач до адміністративної відповідальності притягнутий не був, а відтак, не повинен був притягуватись до дисциплінарної відповідальності та бути звільненим за ініціативою відповідача згідно з наказами УДСО при ГУМВС України в Сумській області від 03.11.2009 р. № 670 та від 03.11.2009 р. № 345 о/с на підставі п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача та третьої особи, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 1996 року проходив службу в органах внутрішніх справ. Остання посада - молодший інспектор-кінолог груп затримання (на правах роти) Сумського міжрайонного відділу ДСО УДСО при ГУМВС України в Сумській області.

Наказом УДСО при ГУМВС України в Сумській області № 670 від 03 листопада 2009 року до ОСОБА_2 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ за грубе порушення дисципліни у вигляді вчинення дисциплінарного проступку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Наказом УДСО при ГУМВС України в Сумській області від 03 листопада 2009 року №345 о/с ОСОБА_2 звільнено у запас на підставі п. 66 "Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України" (т.1 а.с. 28-29).

Не погодившись із зазначеними наказами, позивач звернувся до суду з даним позовом про їх скасування, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, однак, вважає постанову Сумського окружного адміністративного суду від 11.11.2014 року по справі № 2а-488/10/1870 такою, що підлягає скасуванню в частині стягнення моральної шкоди, з наступних підстав.

Колегія суддів зазначає, що правовідносини щодо проходження служби в органах внутрішніх справ врегульовано Законом України "Про міліцію" від 20.12.2990 р. № 565-ХІІІ, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, яке затверджено Постановою Кабінету Міністрів УССР від 29.07.1991 року № 114 (далі - Положення № 114), Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ, який затверджено Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ" від 22.02.2006 року № 3460-ІV (далі по текст - Дисциплінарний статут) та Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ, яка затверджена наказом МВС від 12.03.2013 року № 230.

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

За змістом статті 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

За визначенням ст. 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Пунктом 66 Положення № 114 передбачено, що особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України (ч.4 ст. 14 Дисциплінарного статуту).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 березня 2013 року №230 затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2013 року за №541/23073.

Пунктом 2.1. вказаної Інструкції передбачено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника /пункт 2.6 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України/.

Частиною 9 статті 14 Дисциплінарного статуту встановлено, що за кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що підставою для винесення наказу № 670 від 03.11.2009 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника Сумського МВДСО при ГУМВС України в Сумській області старшини міліції ОСОБА_2.» відповідач зазначив грубе порушення службової дисципліни, що виразилось у вчиненні дисциплінарного проступку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

При цьому, вчинком, що дискредитує звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, відповідач вважає вчинення ОСОБА_2 корупційного правопорушення, вину позивача у якому, на думку відповідача, доведено постановою Апеляційного суду Сумської області від 09.10.2009 року.

Також, зі змісту наказу № 670 від 03.11.2009 року вбачається, що 27.03.2009 року до ГУМВС в Сумській області надійшла заява мешканця м. Суми ОСОБА_8 про причетність молодшого інспектора-кінолога спеціального підрозділу груп затримання (на правах роти) батальйону міліції Сумського міжрайонного відділу ДСО УДСО при УМВС старшини міліції ОСОБА_4 ті міліціонера-водія СП ГЗ вказаного підрозділу прапорщика міліції ОСОБА_5 до зникнення 22.03.2009 року з його квартири мобільного телефону «Соні-Еріксон», грошових коштів у сумі 1000 російських рублів та 60 гривень, які належали його братові - громадянину Російської Федерації ОСОБА_7

За вказаним фактом працівниками ГУМВС проведено службове розслідування (висновок ГУМВС від 10.04.2009 року), матеріали якого направлено до прокуратури Ковпаківського району м. Суми в порядку 97 КПК України.

Колегією суддів встановлено, що матеріали службового розслідування за заявою ОСОБА_8 з викладених вище питань слугували підставою для винесення наказу УДСО при УМВС України в Сумській області № 228 від 14.04.2009 року «Про порушення службової дисципліни працівниками УДСО при УМВС України та покарання винних», пунктом 1 якого за ігнорування вимог наказів МВС України від 28.07.1994 р. № 404 від 25.11.2003 р. № 1433, непрофесійні дії на місці події, що виразились у порушенні встановленого порядку доставляння правопорушників, надання керівництву недостовірної інформації про результати роботи та вжиті заходи попереджено про неповну посадову відповідність молодшого інспектора-кінолога спеціального підрозділу груп затримання (на правах роти) батальйону міліції Сумського міжрайонного відділу ДСО УДСО при УМВС України старшину міліції ОСОБА_2 та позбавлено його 100% премії строком на 1 місяць (т.1, а.с.31).

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що наказом № 670 від 03.11.2009 року позивач був повторно притягнутий до дисциплінарної відповідальності у зв'язку з тими ж самими подіями, що слугували підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності згідно з наказом № 228 від 14.04.2009 року.

Отже, на ОСОБА_2 було двічі накладено дисциплінарне стягнення за вчинення одного і того ж самого порушення службової дисципліни, що є неприпустимим у розумінні ст.14 Дисциплінарного статуту.

Також, з наявної в матеріалах справи копії наказу № 670 від 03.11.2009 року вбачається, що 21.04.2009 року за результатами розгляду вказаних вище матеріалів прокуратурою стосовно ОСОБА_2 складено протокол про порушення Закону України «Про боротьбу з корупцією», що виявилося в незаконному отриманні ним під час виконання службових обов'язків грошей в сумі 1000 російських рублів та 12 грн., 27.04.2009 року протокол було направлено на розгляд до Зарічного районного суду м. Суми.

17.09.2009 року Зарічним районним судом м. Суми відносно ОСОБА_2 було винесено постанову про закриття адміністративного провадження по адмінпротоколу за відсутністю складу корупційного діяння, передбаченого пунктом «а» статті 1 Закону України «Про боротьбу з корупцією».

На вказане рішення суду прокурором Ковпаківського району м. Суми було внесено протест до Апеляційного суду Сумської області.

Постановою Апеляційного суду Сумської області від 09.10.2009 року протест прокурора задоволено, постанову Зарічного районного суду м. Суми від 17.09.2009 року скасовано. Закрито провадження по справі відносно ОСОБА_2 у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення (т.1, а.с.30).

На думку відповідача, вказаною постановою суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні корупційного діяння, що було доведено в описовій частині постанови, яка оскарженню не підлягає. У зв'язку з чим відповідач, з посиланням на вимоги вказівки МВС України від 04.11.2008 р. № 19365/Лц, дійшов висновку про притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що у резолютивній частині постанови Апеляційного суду Сумської області від 09.10.2009 року висновок суду про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого п. «а» ч.2 ст.1 Закону України «Про боротьбу з корупцією», відсутній.

Отже, цим судовим рішенням не встановлено вину позивача, а лише закрито провадження в справі.

Таким чином, колегія суддів вважає необґрунтованим твердження відповідача про доведеність в судовому порядку вини позивача у вчиненні вищевказаного правопорушення, яке відповідач вважає вчинком, що дискредитує звання працівника органів внутрішніх справ, та зазначає, що такий висновок не є підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як зазначалось вище, проступком, який дискредитує звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, відповідач вважає вчинення позивачем правопорушення, передбаченого пунктом «а» ч.2 ст.1 Закону України «Про боротьбу з корупцією», за яке передбачена адміністративна відповідальність у вигляді штрафу.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про боротьбу з корупцією» вчинення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, за винятком осіб, зазначених у частині другій цієї статті, будь-якого з передбачених у статті 1 цього Закону корупційних діянь, якщо вони не містять складу злочину, тягне за собою адміністративну відповідальність у вигляді штрафу від двадцяти п'яти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі ст.12 Закону України «Про боротьбу з корупцією» порядок адміністративного провадження у справах про корупційні діяння або інші правопорушення, пов'язані з корупцією, а також виконання постанов про накладення адміністративних стягнень визначається Кодексом України про адміністративні правопорушення, за винятком положень, встановлених цим Законом.

Адміністративне стягнення за корупційні діяння або інші правопорушення, пов'язані з корупцією, може бути накладено не пізніш як через шість місяців з дня його вчинення.

Враховуючи, що постановою Апеляційного суду Сумської області від 09.10.2009 року провадження по справі відносно ОСОБА_2 закрито у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст.12 Закону України «Про боротьбу з корупцією» (т.1, а.с.30), колегія суддів зазначає, що у зв'язку зі спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення діяння, передбаченого п. «а» ч.2 ст.1 Закону України «Про боротьбу з корупцією», позивач не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності за вчинення такого діяння як проступку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Також, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що відповідно до статті 4 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію» (далі - Закон № 565-ХІІ) правовою основою діяльності міліції є Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України, постанови Кабінету Міністрів України, нормативні акти Міністерства внутрішніх справ України, Загальна декларація прав людини, міжнародні правові норми, ратифіковані в установленому порядку.

Частиною сьомою статті 18 Закону № 565-ХІІ передбачено, що працівники міліції вправі створювати професійні спілки.

Пунктом 22 Положення № 114 встановлено, що особи рядового і начальницького складу для охорони своїх професійних, службово-трудових, соціально-економічних прав та інтересів можуть об'єднуватися в громадські організації, діяльність яких здійснюється згідно з законодавством.

Право кожної людини створювати професійні спілки і входити до них для захисту своїх інтересів закріплене у Загальній декларації прав людини, прийнятій і проголошеній резолюцією 217 А (ІІІ) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року.

Особливості правового регулювання, засади створення, права та гарантії діяльності професійних спілок визначаються Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 15.09.1999 р. № 1045-XIV (далі по тексту - Закон № 1045-XIV).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 1045-XIV професійні спілки створюються з метою здійснення представництва та захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки.

За приписами частини третьої статті 41 Закону № 1045-XIV звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об'єднання профспілок).

Крім того, у Галузевій угоді між МВС та Професійною спілкою атестованих працівників органів внутрішніх справ України і Професійною спілкою працівників державних установ України передбачено, що звільнення членів виборного профспілкового органу структурних і територіальних органів, установ, навчальних закладів, що перебувають у сфері діяльності сторін, його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки) за відсутності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також виборного органу профспілки вищого рівня не допускається.

Ці норми встановлюють додаткові гарантії для працівників, обраних до профспілкових органів, і застосовуються із дотриманням загальних норм.

Враховуючи викладене, з огляду на наведені норми, колегія суддів дійшла правового висновку, що звільнення атестованих працівників органів внутрішніх справ, членів виборного профспілкового органу, його керівників, крім додержання загального порядку, допускається відповідно до частини третьої статті 41 Закону № 1045-XIV за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у постанові від 25.03.2014 року, яка в силу ч.2 ст.244-2 КАС України є обов'язковою для всіх судів України.

Також, колегія суддів зазначає, що згідно з п.10 ст.38 Закону № 1045-XIV виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі або організації дає згоду або відмовляє у дачі згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця з працівником, який є членом діючої на підприємстві, в установі, організації профспілки, у випадках, передбачених законом.

У відповідності до ч.1 ст. 43 вказаного Закону, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що в 2003 році легалізовано первинну профспілкову організацію "Солідарність" працівників служби охорони (т.1 а.с. 173, 189, 190), 01 травня 2008 рок ОСОБА_2 вступив до первинної профспілкової організації "Солідарність" (т.1 а.с. 157, 185, 186).

Відповідно до виписки з протоколу профспілкових зборів від 18.07.2009 року ОСОБА_2 обрано до виборного профспілкового органу - ревізійної комісії (т. 2 а.с. 39).

Обізнаність відповідача про належність ОСОБА_2 до профспілки «Солідарність» підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою УДСО при ГУМВС України в Сумській області (т.1, а.с.186), листа профкому від 29.05.2008 р. на адресу СМ ВДСО УДСО при ГУМВС України в Сумській області (т.1, а.с.188), листом СМВДСО УДСО при УМВС України в Сумській області від 31.03.2009 р. № 620 про погодження графіку роботи на квітень 2009 року (т,1, а.с.183-184).

Також, судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що звільнення позивача здійснено відповідачем без отримання згоди профспілкових органів.

За таких обставин, враховуючи вказівки суду касаційної інстанції, викладені в ухвалі від 04.06.2014 р. по даній справі, суд першої інстанції обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. 43 КЗпП України звернувся до первинної профспілкової організації "Солідарність" Управління ДСО при УМВС України в Сумській області та Сумської обласної профспілкової організації "Солідарність" ВПС "Україна" із запитом про надання згоди на звільнення ОСОБА_2 на підставі п. 66 "Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України".

Як вбачається з наявних в матеріалах справи витягу з протоколу засідання профкому первинної профспілкової організації «Солідарність» працівників ДСО в Сумській області від 10.10.2014 року, а також копії протоколу засідання обласної ради Сумської обласної профспілкової організації «Солідарність» Всеукраїнської професійної спілки «Україна» від 10.10.2014 року, ані первинною профспілковою організацією, ані вищестоящим профспілковим органом не було надано згоди на звільнення ОСОБА_2 на підставі п. 66 Положення № 114 за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (т. 2, а.с. 127-147).

При цьому, колегія суддів відмічає, що у вказаних протоколах профспілковими органами висновок про ненадання такої згоди було викладено обґрунтовано, з посиланням на норми Дисциплінарного статуту, Закону України «Про боротьбу з корупцією», Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», Постанови Пленуму Верховного Суду України.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для неприйняття даних протоколів в якості доказів по справі.

З приводу тверджень відповідача про те, що оскільки позивач був співробітником органів внутрішніх справ, трудового договору між позивачем та адміністрацією відповідача укладено не було, а тому чинність Кодексу законів про працю України на спірні відносини не поширюється, та, як наслідок, про правомірність звільнення ОСОБА_2 без згоди профспілкового органу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 3 ч. 2 закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" особливості застосування цього Закону у Збройних Силах України (для військовослужбовців), органах внутрішніх справ, Державній кримінально-виконавчій службі України, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки України встановлюються відповідними законами.

Як зазначалось вище, частиною сьомою статті 18 Закону № 565-ХІІ передбачено, що працівники міліції вправі створювати професійні спілки.

Відповідно до п.10 Положення № 114, особи рядового і начальницького складу внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки та відповідальність, що випливають з умов служби, визначають законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Враховуючи викладене, оскільки спеціальних норм з питань діяльності профспілкових організацій в органах внутрішніх справ та особливостей застосування Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", ані Закон України "Про міліцію", ані Положення № 114 не містять, колегія суддів вважає помилковими доводи відповідача про непоширення на спірні відносини норм Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" в частині необхідності отримання згоди на звільнення позивача від профспілкових органів.

Як визначено статтею 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів приходить до висновку, що накази УДСО при ГУМВС України в Сумській області від 03 листопада 2009 року № 670 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника Сумського МВДСО при ГУМВС України в Сумській області старшини міліції ОСОБА_2.» та № 345 о/с «По особовому складу», яким ОСОБА_2 звільнено у запас на підставі п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, прийняті відповідачем не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ», Законом України "Про міліцію" та Положенням № 114.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування свого рішення покладено на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано суду доказів того, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та подальше його звільнення з органів внутрішніх справ України відбулося обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення, безсторонньо, добросовісно, розсудливо та з дотриманням принципу рівності перед законом.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про скасування вищезазначених наказів.

Відповідно до ч.1 п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом внутрішніх справ, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Враховуючи викладене, беручи до уваги встановлену судом неправомірність наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення його з органів внутрішніх справ, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність поновлення позивача в органах внутрішніх справ на посаді молодшого інспектора-кінолога спеціального підрозділу затримання батальйону міліції Сумського міжрайонного відділу Державної служби охорони Управління Державної служби охорони при УМВС України в Сумській області.

З приводу посилань відповідача на те, що судом першої інстанції було поновлено позивача на посаді, яку він ніколи не займав, колегія суддів зазначає, що посада, на якій поновлено позивача, є рівнозначною тій, яку він займав на час звільнення, а зміни у назві юридичної особи відповідача не є підставою для обмеження прав позивача у сфері проходження публічної служби, зокрема, на поновлення на роботі, з якої він був неправомірно звільнений.

Як встановлено частиною 2 статті 24 Положення № 114, якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Згідно із ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Враховуючи те, що в даному провадженні предметом розгляду є, зокрема, виплата грошового забезпечення за час вимушеного прогулу позивача внаслідок незаконного звільнення, справа про поновлення позивача на посаді розглядалась тривалий час не з вини позивача, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що стягненню підлягає грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу по день фактичного поновлення позивача на посаді з метою належного відновлення порушених прав на проходження публічної служби.

Згідно з довідкою УДСО при ГУМВС України в Сумській області № 25-40-73 від 25.02.2010 р. (т.1, а.с.180), середньоденна заробітна плата позивача складає 89,02 грн., а відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача грошового утримання в розмірі 112165 (сто дванадцять тисяч сто шістдесят п`ять) грн. 20 коп.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідачів моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення на користь позивача коштів на відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що незаконним звільненням позивачу заподіяно моральні страждання, які полягали у моральних стражданнях в зв'язку зі зміною звичного укладу життя, в необхідності докладати додаткові зусилля для його організації, відшуканні засобів до існування.

Разом з тим, слід вказати, що правовідносини між сторонам виникли з приводу проходження служби в органах внутрішніх справ. При цьому спеціальним законодавством, що регулює порядок проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ України (Дисциплінарним статутом, Законом України «Про міліцію», Положенням № 114) не передбачено можливості відшкодування моральної шкоди.

У зв'язку з чим, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з УДСО при УМВС України в Сумській області коштів в розмірі 1000 грн. на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у Рішенні від 20.04.2011 року по справі № -23686св08, яка в силу ч.2 ст.244-2 КАС України є обов'язковою для всіх судів України.

Згідно з ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Враховуючи допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права, яке призвело до ухвалення неправильного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Сумського окружного адміністративного суду від 11.11.2014 року по справі № 2-а-488/10/1870 підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про стягнення з УДСО при УМВС України в Сумській області коштів в розмірі 1000 грн. на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди, з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні цієї частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області задовольнити частково.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 11.11.2014р. по справі № 2а-488/10/1870 скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до Управління державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області, третя особа - начальник Управління державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області про стягнення моральної шкоди у розмірі 1000 грн.

Прийняти нову постанову про відмову в задоволенні цієї частини позовних вимог.

В іншій частині постанову Сумського окружного адміністративного суду від 11.11.2014р. по справі № 2а-488/10/1870 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Перцова Т.С.
Судді(підпис) (підпис) Дюкарєва С.В. Жигилій С.П.
Повний текст постанови виготовлений та підписаний 03.02.2015 р.