Справа № 826/19506/14
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 лютого 2015 року 13:35 № 826/19506/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кармазіна О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовом:ОСОБА_1
доДержавного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Максименко Лесі Анатоліївни (Відповідач-1)
Головного управління юстиції у м. Києві в особі Реєстраційної служби ГУ юстиції в м. Києві (Відповідач-2)
провизнання неправомірними дій, скасування рішення про відмову, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом, в якому просить:

- визнати неправомірними дії державного реєстратора реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Максименко Лесі Анатоліївни щодо надання неповної інформації в рішенні про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 13.10.2014 р. № 16433358,

- скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Максименко Лесі Анатоліївни про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 13.10.2014 р. № 16433358,

- зобов'язати державного реєстратора реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Максименко Лесю Анатоліївну надати ОСОБА_1 повну вичерпний перелік підстав, що перешкоджають реєстрації припинення обтяжень на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зокрема, вичерпний перелік всіх судових рішень із зазначенням судів, які їх прийняли, дат судових рішень та їх номерів.

Позивачка зазначає, що отримавши свідоцтво про право власності на квартиру, звернулася до реєстраційної служби із заявою про державну реєстрацію припинення обтяження (арешту) квартири, надавши при цьому ухвалу суду в рамках кримінального провадження про скасування арешту квартири.

Однак, як зазначає позивачка, спірним рішення відмовлено у державній реєстрації, яким відмовлено у державній реєстрації припинення обтяження з посиланням на наявність рішення суду про заборону здійснення реєстраційних дій.

Надалі, звернувшись із заявою про забезпечення повноти, об'єктивності та обґрунтованості рішення, в якому просила повідомити реквізити судового рішення, що перешкоджає реєстрації припинення обтяження.

Однак, як зазначає позивачка, державний реєстратор відповіді не надав. У той же час, у листі начальника реєстраційної служби перелічено норми права, проте так і не зазначено судового рішення, на підставі якого заборонено здійснювати реєстрацію прав.

Таким чином, на думку позивачки, державним реєстратором порушено строки надання відповіді. Крім того, позивачка вважає, що було порушено право позивачки на державну реєстрацію припинення обтяження.

Відповідачі вважають рішення законним та обґрунтованим, оскільки на час прийняття спірного рішення існувала ухвала Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.12.2013 р. по справі № 826/19420/13-а відповідно до якої було заборонено вчинення будь-яких реєстраційних дій. Відомостей щодо припинення дії цієї ухвали не було. При цьому, як вбачається з пояснень державного реєстратора, на його думку, у спірному рішенні були зазначені підстави прийняття рішення, а відтак державний реєстратор не вчиняв протиправних дій або протиправної бездіяльності відносно позивачки.

У судове засідання 05.02.2015 р. відповідач-1 не з'явився, просив розглядати справу за його відсутності у зв'язку з чим та на підставі ч. 4 ст. 122 КАС України справа розглядалася за відсутності цієї особи.

При цьому, надалі, на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України ухвалено про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення присутніх представників осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши, оголосивши та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

29 липня 2014 року Дніпровською в м. Києві державною адміністрацією (орган приватизації) позивачці видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1. Зазначено, що квартира приватизована згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа квартири 121,10 кв.м. Свідоцтво видано згідно із розпорядженням № 33-744 від 29.07.2014 р.

13.10.2014 р. позивачка звернулася до реєстраційної служби із заявою № 8512368 для проведення державної реєстрації обтяження (припинення) арешту з вищезгаданої квартири.

Державним реєстратором, як зазначено у рішенні, встановлено, що заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації, щодо зазначеного в заяві та ухвалі об'єкту нерухомого майна зареєстровано рішення суду про заборону здійснення реєстраційних дій.

З огляду на наведене, положення ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядок, затверджений постановою КМ України від 17.10.2013 р. № 868, вирішено відмовити у державній реєстрації припинення обтяження.

23.10.2014 р. позивачкою сформовано заяву на ім'я державного реєстратора, в якій вона просила роз'яснити рішення про відмову від 13.10.2014 р., в частині вичерпного переліку обставин, що стали причиною такої відмови (з зазначенням відповідних рішень судів) та чітким посиланням на норми чинного законодавства. До вказаного листа надано копію ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 19.09.2014 р. № 755/22975/14-к.

18.11.2014 р. реєстраційною службою сформовано відповідь за № Ш-3708/5.5 на запит позивачки, в якій роз'яснено положення п. 1 ч. 2 ст. 9 вищезгаданого Закону та звернуто увагу на положення ст. 24 вищезгаданого Закону. Роз'яснено право на оскарження вищезазначеного рішення державного реєстратора у судовому порядку.

Вирішуючи у взаємозв'язку з наведеним спір по суті, суд зазначає наступне.

Як вбачається з вищевикладеного, в даному випадку позивачка звернулася із заявою про державну реєстрацію припинення обтяження, а саме: арешту квартири на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 19.09.2014 р. № 755/22975/14-к.

Між тим, як встановлено під час розгляду справи, ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.12.2013 р. у справі 826/19420/13-а, постановленою на підставі ст. ст. 117, 118 КАС України, заборонено Реєстраційній службі Головного управління юстиції в місті Києві вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна - житлової квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 до ухвалення рішення в даній адміністративній справі та набрання ним законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі також - Закон) обтяження, це заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.

Згідно із ч. 5 ст. 3 вищезгаданого Закону державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом.

Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 9 Закону державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав (п. 2 ч. 1 ст. 9 Закону).

Відповідно до ч. 8 ст. 16 Закону державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі заяви органу або посадової особи, якими встановлено обтяження, особи, в інтересах якої встановлено обтяження, уповноваженої ними особи.

Державна реєстрація припинення іпотеки, обтяження проводиться на підставі заяви обтяжувача, яку він зобов'язаний подати протягом п'яти робочих днів з дня припинення іпотеки, обтяження самостійно або на письмову вимогу боржника чи іншої особи, права якої порушено через наявність таких реєстраційних записів (ч. 9 ст. 16 Закону).

Між тим, відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав зупиняється у разі прийняття рішення суду про заборону вчинення дій, пов'язаних з державною реєстрацією таких прав.

Державний реєстратор у день отримання рішення суду про заборону вчинення дій, пов'язаних з державною реєстрацією прав, приймає рішення про зупинення державної реєстрації прав, про що письмово повідомляє заявника не пізніше наступного дня після прийняття ним відповідного рішення (ч. 2 ст. 23).

Державна реєстрація права власності та інших речових прав зупиняється до скасування рішення суду, що було підставою для прийняття рішення про зупинення державної реєстрації прав. Загальний строк розгляду заявленого права продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення (ч. 3 ст. 23).

Відповідно до положень п. 5 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМ України від 26 жовтня 2011 р. № 1141 (із змінами) реєстрацію рішення суду про заборону вчинення дій, пов'язаних з державною реєстрацією таких прав, проводить орган державної реєстрації прав шляхом внесення відомостей, зазначених у рішенні суду, до бази даних про реєстрацію заяв і запитів.

Пунктом 12 цього Порядку передбачено, що під час проведення державної реєстрації прав державний реєстратор додатково здійснює пошук інших заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на те саме мА йно та рішень судів про заборону вчинення дій, пов'язаних з державною реєстрацією таких прав, у базі даних про реєстрацію заяв і запитів.

Водночас, постановою КМ України від 17 жовтня 2013 р. № 868 затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок № 868).

Пунктом 19 цього Порядку передбачено, що проведення державної реєстрації прав зупиняється у разі прийняття рішення суду про заборону вчинення дій, пов'язаних з державною реєстрацією таких прав.

Орган державної реєстрації прав, нотаріус реєструє таке рішення у базі даних про реєстрацію заяв і запитів.

Державний реєстратор приймає рішення про зупинення або відмову в зупиненні державної реєстрації прав на підставі рішення суду про заборону вчинення дій, пов'язаних з державною реєстрацією прав.

Державний реєстратор приймає рішення про відмову в зупиненні державної реєстрації прав, якщо рішення суду про заборону вчинення дій, пов'язаних з державною реєстрацією прав, не набрало законної сили або не завірене належним чином відповідно до законодавства.

Державний реєстратор приймає рішення про відновлення державної реєстрації прав на підставі рішення суду про скасування рішення суду, що було підставою для прийняття рішення про зупинення державної реєстрації прав. У такому випадку загальний строк розгляду заявленого права продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Орган державної реєстрації прав, нотаріус у день прийняття рішення про зупинення або відмову в зупиненні державної реєстрації прав або відновлення їх державної реєстрації надсилає поштою заявникові таке рішення.

У свою чергу у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо, зокрема, подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують (п. 4. ч. 1 ст. 24).

В даному випадку, як вже зазначалося, в силу судового рішення реєстраційній службі було заборонено вчиняти будь-які реєстраційні дії відносно вказаної квартири.

В контексті наведеного слід зазначити, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 5 ст. 118 КАС України виконання ухвал з питань забезпечення адміністративного позову здійснюється негайно.

Таким чином, в силу ухвали про забезпечення позову у справі № 826/19420/13-а, державний реєстратор не мав правових підстав для проведення будь-яких дій у зв'язку з чим правомірно відмовив у вчиненні реєстраційних дій з державної реєстрації за заявою позивачки про припинення обтяження згідно з ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.09.2014 р. № 755/22975/14-к.

Між тим, під час розгляду справи отримано повідомлення від 19.01.2015 р. головуючого судді у справі № 826/19420/13-а щодо дії ухвали про забезпечення позову від 09.12.2013 р. Згідно з цим повідомленням постанова суду у даній справі по суті спору прийнята 25.12.2013 р. та набрала законної сили 13.01.2014 р.

Крім того, як зазначено суддею у вказаному повідомленні, ухвала Окружного суду м. Києва від 09.12.2013 р. про забезпечення адміністративного позову втратила чинність 13.01.2014 р.

Однак, як встановлено під час розгляду справи, вказана інформація державному реєстратору станом на час прийняття оскаржуваного рішення не доводилась, повідомлення з цього приводу до реєстраційної служби не направлялося, а відтак державний реєстратор правомірно діяв, приймаючи оскаржуване рішення виходячи з тих відомостей, які були у нього в наявності.

З огляду на наведене спірне рішення є вірним по суті, а відтак підстав його для скасування не вбачається, оскільки на цей час не проведено відповідних реєстраційних дій у зв'язку з припиненням дії вищезгаданої ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва.

Що стосується повноти обставин, викладених у спірному рішення та наявності підстав для скасування рішення з огляду на неповноту, як вважає позивачка, викладення у ньому обставин для відмови у державній реєстрації обтяження, слід зазначити, що у рішенні державного реєстратора має визначатися вичерпний перелік обставин, що стали підставою для прийняття такого рішення (виноска 14 додатка 8 до наказу Міністерства юстиції України від 26 грудня 2011 року N 3601/5 «Про затвердження форм рішень державного реєстратора прав на нерухоме майно та вимог до їх оформлення»).

В даному випадку оскаржуване рішення не містить деталізації щодо реквізитів рішення суду про заборону здійснення реєстраційних дій, що є порушенням вимог вищезгаданого наказу Міністерства юстиції України від 26 грудня 2011 року № 3601/5 та обмежило позивачку у можливості з'ясування повних обставин відмови у здійсненні реєстраційних дій за її заявою та, відповідно, обмежувало її у можливості усунення перешкод для реалізації її прав відносно нерухомого майна.

Як вже зазначалося, лише під час розгляду справи з'ясовано, що відома та оскаржуване рішення ґрунтуються на обставинах наявності ухвали від 09.12.2013 р. про забезпечення позову у справі № 826/19420/13-а.

Таким чином, позов в цій частині підлягає задоволенню з урахуванням положень ч. 2 ст. 11 та ч. 2 ст. 162 КАС України, а саме: шляхом визнання протиправною бездіяльності державного реєстратора, яка полягає у не зазначенні у рішенні від 13.10.2014 р. № 16433358 вичерпного переліку підстав, що стали підставою для його прийняття, а саме: що заборони вчинення реєстраційних дій відповідно до ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.12.2013 р. у справі № 826/19420/13-а.

Втім, вказаний процедурний недолік сам по собі не спростовує вірності оскарженого рішення по суті та не спричиняє висновок суду про скасування спірного рішення.

Що стосується зобов'язання державного реєстратора надати вичерпний перелік всіх судових рішень із зазначенням судів, які їх прийняли, дат судових рішень та їх номерів в контексті визначення підстав, що перешкоджають реєстрації припинення обтяжень на квартиру, слід зазначити, що станом на час прийняття судового рішення позивачкою отримано відомості відносно судового рішення відповідно до якого заборонено вчиняти будь-які реєстраційні дії відносно вищезгаданої квартири. У зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку, виходячи з вищенаведеного у сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову як зазначено вище.

Керуючись вимогами статей 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Максименко Лесі Анатоліївни, яка полягає у не зазначенні у рішенні від 13.10.2014 р. № 16433358 вичерпного переліку обставин, що стали підставою для прийняття такого рішення.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя О.А. Кармазін