Справа № 826/12647/14
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

03 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Ісаєнко Ю.А., Федотова І.В.,

при секретарі - Пономаренко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Трівелс" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Трівелс" до державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у місті Києва про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Трівелс" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у місті Києва про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21.08.2013 № та №.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, в зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушенням норми матеріального права, та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Трівелс» з питань достовірності нарахування та сплати податку на додану вартість та податку на прибуток по взаємовідносинах з ТОВ «ВКП «Спецінвест - 2012», ТОВ «Алатар-Техно», ТОВ «ТД-Техінвест», ТОВ «Гранд-Трейд», ТОВ «Медпрофіт», ТОВ «Руст», ТОВ «Спрос Юей», ТОВ «Едвертайзінг Консалт», ТОВ «Зв'язок-Буд», ТОВ «Акватрейдінг» за період з 01.01.2010 по 31.12.2012.

За результатами зазначеної перевірки відповідачем було складено Акт перевірки від 23.07.2013 №381/26-53-22-01-21-35551498, в висновках якого зазначено, що перевірка проводилась з окремих питань дотримання вимог податкового законодавства України при взаємовідносинах позивача з ТОВ «Алатар-Техно» та ТОВ «Зв'язок-Буд». При цьому, встановлено порушення позивачем вимог п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, п. 5.1, п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», що призвело до заниження податку на прибуток в сумі 200437,00 грн., в т.ч. за 4 квартал 2010 - 35075,00 грн., 1 квартал 2011 - 11511,00 грн., 2 квартал 2011 - 19437,00 грн., 3 квартал 2011 - 86363,00 грн., за 4 квартал 2011 - 48050,00 грн.; пп. 7.2.1, 7.2.3, 7.2.4 п.7.2, пп.7.4.1 та пп.7.4.5 п.7.4, пп.7.5.1 п.7.5, пп.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» та п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ «Трівелс» занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 171051,00 грн., а саме за грудень 2010 - 28060,00 грн., березень 2011 - 9209,00 грн., квітень 2011 - 14110,00 грн., травень 2011 - 448,00 грн., червень 2011 - 2344,00 грн., липень 2011 - 43688,00 грн., серпень 2011 - 27695,00 грн., вересень 2011 - 3714,00, жовтень 2011 - 41783,00 грн.

На підставі висновків вказаного Акту перевірки ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві були прийняті податкові повідомлення-рішення від 21.08.2013 №, яким ТОВ «Трівелс» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 236508,00 грн., у т.ч. за основним платежем в розмірі 171051,00 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 65457,00 грн. та №, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму в розмірі 209207,00 грн., у т.ч. за основним платежем в розмірі 200437,00 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 8770,00 грн.

Не погодившись з вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів правомірність прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів погоджується з вказаним рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з п.п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Крім цього, в силу п. 198.2 ст. 198 цього Кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.8 ст. 201 ПК України встановлено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З наведеного вбачається, що умовою для виникнення у платника податку права на формування податкового кредиту та валових витрат є придбання платником податків товарів (послуг) для використання їх в своїй господарській діяльності. Підставою для виникнення такого права є податкова накладна, виписана контрагентом платника податків, який зареєстрований як платник податку на додану вартість.

Крім того, в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України № 742/11/13-11 від 02.06.2011 р. зазначено, що судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати рух активів у процесі здійснення господарської операції.

При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як то: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між позивачем (замовник) та ТОВ «Зв'язок-Буд» (підрядник) укладено договір від 01.12.2010 № 06/07/10с, відповідно до якого замовник доручає, а підрядник приймає на себе зобов'язання виконати власними силами і засобами послуги, зазначені п.1.2 договору, а замовник зобов'язується оплатити ці послуги відповідно до умов договору.

Відповідно до п.1.2 цього договору склад послуг, що доручається для виконання підряднику реконструкція актової зали центру дитячої та юнацької творчості на вул. Сєрова, 19.

На підтвердження виконання вказаного договору з ТОВ «Зв'язок-Буд» позивачем надано до суду акт приймання виконаних будівельних робіт, податкову накладну.

Також між позивачем (орендар) та ТОВ «Зв'язок-Буд» (орендодавець) укладено договір оренди обладнання від 01.03.2011 №2-а, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування наступне майно: станок універсальний для обробки каменів (в комплекті з свердлами алмазними HILTI 10*260 4-х граннями).

На підтвердження виконання вказаного договору з ТОВ «Зв'язок-Буд» позивачем надано акт приймання виконаних будівельних робіт, податкову накладну.

Крім того, між ТОВ «Трівелс» (замовник) та ТОВ «Алатар-Техно» (підрядник) укладено договір від 01.10.2010 №3/10С, відповідно до якого замовник доручає, а підрядник приймає на себе зобов'язання виконати власними силами і засобами послуги, зазначені п.1.2 договору, а замовник зобов'язується оплатити ці послуги відповідно до умов договору.

Згідно з п.1.2 цього договору склад послуг, що доручається для виконання підряднику ремонт вестибюлів СЗШ №188 на вул. Будівельників, 10.

На підтвердження виконання вказаного договору з ТОВ «Алатар-Техно» позивачем надано до суду наступні первинні документи: додаткову угоду від 03.10.2011 №1, акти приймання виконаних будівельних робіт, податкові накладні.

Також між сторонами укладено договір від 14.12.2010 №7-10С, відповідно до якого замовник доручає, а підрядник приймає на себе зобов'язання виконати власними силами і засобами послуги, а саме роботи столярні (установлення дверних та віконних блоків) за адресою бульвар Давидова, 18/2, а замовник зобов'язується оплатити ці послуги відповідно до умов цього договору.

На підтвердження виконання вказаного договору позивачем надано до суду додаткову угоду від 03.08.2011 №1, акти приймання виконаних будівельних робіт, податкові накладні.

Відповідно до договору від 11.02.2011 №2-11С замовник доручає, а підрядник приймає на себе зобов'язання виконати власними силами і засобами послуги по реконструкції НСК «Олімпійський» (холодна зона), а замовник зобов'язується оплатити ці послуги відповідно до умов цього договору.

До цього договору надано додаткові угоди від 06.04.2011 №1, від 05.05.2011 №2, від 01.06.2011 №3, від 01.07.2011 №4, від 01.08.2011 №5, від 03.10.2011 №6, акти приймання виконаних будівельних робіт, податкові накладні.

Відповідно до договору від 21.09.2011 №4-11С замовник доручає, а підрядник приймає на себе зобов'язання виконати власними силами і засобами послуги по ремонту покрівлі піддашків по вул. Шумського, 8, а замовник зобов'язується оплатити ці послуги відповідно до умов цього договору.

На підтвердження виконання вказаного договору позивачем надано до суду акти приймання виконаних будівельних робіт, податкові накладні.

При цьому, колегія суддів зазначає, що позивачем також надано платіжні доручення щодо сплати коштів ТОВ «Зв'язок-Буд» та ТОВ «Алатар-Техно» по вказаним вище договорам, проте зазначені платіжні доручення не мають жодних підписів та печаток банку.

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, позивачем не надано доказів того, де зберігався товар (станок), яким чином він був доставлений позивачу, не надано актів по його передачі або перевезення, яким чином було повернуто товар після використання.

Разом з тим, відповідач, в свою чергу, як на підтвердження правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень, посилається на наступні обставини.

Згідно з вироком Деснянського районного суду м. Києва від 11.04.2013 року у справі №754/5110/13-к ОСОБА_2 (який був директором ТОВ «Алатар-Техно») визнано винним у пред'явленому обвинуваченні за ч.1 ст.205, ч.3 ст.358 КК України. Відповідно до вказаного вироку ОСОБА_2 з метою придбання фіктивного суб'єкта підприємницької діяльності з метою прикриття незаконної діяльності, не маючи на меті займатись підприємницькою діяльністю, на прохання невстановленої особи підписав від свого імені статут ТОВ «Алатар-Техно» та інші статутні документи підприємства, надав документи для відкриття рахунків у банку. Також вбачається, що ОСОБА_2 здійснив підписання господарської документації підприємства ТОВ «Алатар-Техно», що надають право на формування податкових зобов'язань, складених на паперових носіях невстановленою слідством особою, які містили завідомо для ОСОБА_2 недостовірні відомості про начебто вчинені підприємством податкових декларацій з податку на додану вартість та податкових декларацій з податку на прибуток та додатків до них.

Також, відповідач посилається на акт ДПІ у Деснянському районі м. Києва ДПС від 20.05.2013 №301/2240/35619105 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Алатар-Техно» щодо документального підтвердження господарських відносин із платниками податків їх реальності та повноти відображення в обліку з 01.01.2010 по 31.12.2011.

Із вказаного акту встановлено, що підприємство за місцезнаходженням не знаходиться, у ТОВ «Алатар-Техно» відсутні об'єкти оподаткування по операціях з придбання товарів (послуг) у підприємств-постачальників та по операціях з продажу товарів (послуг) підприємствам-покупцям.

Крім того, відповідно до Акту ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 03.06.2013 №1886/22-221-33542476 «Про результати проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Зв'язок-Буд» з питань правильності нарахування та повноти сплати до бюджету податку на додану вартість по придбанні товарів (робіт, послуг) у підприємств постачальників за період з 01.01.2010 року по 31.12.2013 року та подальшої їх реалізації підприємствам покупцям за період з 01.01.2010 року по 31.12.2013 року» підприємство відсутнє за податковою адресою, фактичне місце знаходження встановити неможливо.

Також відповідач вказує на те, що балансова вартість основних виробничих фондів ТОВ «Зв'язок-Буд» 0 грн., чисельність працюючих 1 особа, будь-яких транспортних засобів немає.

З огляду на зазначене, податковий орган дійшов висновку про те, що взаємовідносини між ТОВ «Зв'язок-Буд», ТОВ «Алатар-Техно» та позивачем не спричиняють реального настання правових наслідків.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, колегія суддів зазначає, що згідно з частиною четвертою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Згідно з частинами першою, другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З наведених правових норм випливає, що вимоги, які пред'являються до оформлення первинних документів, мають імперативний характер. Законом встановлено ті реквізити, які мають бути обов'язкові вказані при складенні первинного облікового документа та які дозволяють ідентифікувати господарську операцію. Первинні документи повинні не лише містити повну інформацію про виконану господарську операцію, але й виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.

Таким чином, податкова звітність формується на підставі первинних бухгалтерських документів, які підтверджують фактичне здійснення операцій та одним з обов'язкових реквізитів яких є особистий підпис уповноваженої особи, яка підписала цей документ на підтвердження фактичного здійснення господарської операції.

В контексті наведеного колегія суддів зазначає, що обов'язковими реквізитами у праві визнаються обов'язкові дані, які мають бути в будь-якому документі для визнання його дійсним, таким, що має юридичну силу (значимість).

Отже, підписання первинних документів уповноваженою особою на підтвердження фактичного здійснення операції надає документу юридичну силу, робить його дійсним та, відповідно, є підставою для виникнення відповідних податкових наслідків за фактично здійсненою господарською операцією.

У той же час, у разі підписання первинного документу (податкової накладної) не уповноваженою особою, такий документ не створює будь-яких правових наслідків у бухгалтерському, а отже і у податковому обліку (у вигляді виникнення права на податковий кредит), як і документ на якому імітовано підпис уповноваженої особи.

При цьому, Наказом Державної податкової адміністрації України від 30 травня 1997 року №165 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23 червня 1997 року за №233/2037) затверджений Порядок заповнення податкової накладної.

Відповідно до пп. 2 зазначеного Порядку, податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі і якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Відповідно до п. 5 Порядку, податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж вказаною у пункті 2 даного Порядку.

Відповідно до п. 18 Порядку, всі складені примірники податкової накладної підписуються особою, уповноваженою платником податку здійснювати поставку товарів (послуг), та скріплюються печаткою такого платника податку - продавця.

Отже, для надання податковій накладній юридичної сили обов'язковим реквізитом є підпис особи, уповноваженої платником податку здійснювати постачання товарів/послуг, та відтиск печатки такого платника податку.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Отже, з урахуванням того, що, ОСОБА_2 фактично не приймав участь в здійсненні господарських операціях між позивачем і ТОВ «Алатар-Техно», не складав від імені ТОВ «Алатар-Техно» документів, копії яких наявні у справі, надані позивачем документи не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг.

Надані позивачем документи, не дають можливості встановити реальність здійснених операцій та факт використання в господарській діяльності позивача, а лише фіксують господарські операцій з вищезазначеними контрагентом.

Така правова позиція узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05.03.2012 року, у якій ВСУ зазначено, що сама лише наявність у платника податків податкових накладних, виписаних від імені його контрагентів, не є достатньою підставою для включення сум ПДВ до податкового кредиту, якщо особи, від імені яких складено такі документи заперечують свою участь у створенні та діяльності цих товариств, зокрема, й у підписанні будь-яких первинних документів, отже, виписані від їх імені податкові накладні не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Крім того, колегія суддів зазначає, що про відсутність реального характеру господарських операцій можуть свідчити такі обставини:

- неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

- відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

При цьому, суд апеляційної інстанції вказує, що позивачем, в свою чергу, не доведено, яким саме чином його контрагенти без наявності жодної матеріально-технічної бази (адміністративних та інших будівель (офісного приміщення, складів, технічних приміщень, гаражів, інше), устаткування, а також відповідних трудових ресурсів, мали змогу виконувати передбачені зазначеними вище договорами роботи без залучення субпідрядних організацій, зважаючи на те, що об'єми таких робіт перевищують трудові можливості ТОВ «Алатар-Техно» та ТОВ «Зв'язок-Буд».

Крім того, позивачем не було також надано суду доказів щодо укладення його контрагентами субпідрядних договорів з метою виконання договірних відносин із позивачем, які відповідно передбачали необхідність наявності матеріально-технічної бази (устаткування, транспортних засобів) та відповідних трудових ресурсів.

Колегія суддів з цього приводу зазначає, що сам факт наявності у платника податків податкових накладних і платіжних доручень не може бути єдиною та беззаперечною підставою для формування податкового кредиту, при наявності встановлення відсутності реального здійснення господарських операцій між платником податків та його контрагентом, а саме за відсутності фізичних, технічних та технологічних можливостей у контрагента до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції.

Так, згідно Листа ВАСУ від 02.06.2011 р. № 742/11/13-11, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість с факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності. Витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Крім того, в Постанові Верховного суду України від 08.09.2009 р. у справі № 21-737во09 зазначено, що про необґрунтованість податкової вигоди може свідчити відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, а також письмові заперечення посадових осіб контрагентів, що будь-яких документів, угод, платіжних доручень, банківських та господарських документів.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідні угоди не мали реального характеру, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог та є підставою для відмови в їх задоволенні.

Колегія суддів наголошує на тому, що реальність операцій позивачем суду не доведено.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Так, відповідачем надано належні докази на підтвердження висновку про порушення позивачем податкового законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а її доводи спростовуються вище наведеним.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Трівелс" залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 листопада 2014 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки передбачені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О.М. Оксененко

Ю.А. Ісаєнко

Судді:

І.В. Федотов

.

Головуючий суддя Оксененко О.М.

Судді: Ісаєнко Ю.А.

Федотов І.В.