Справа № 826/3960/14
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2015-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/3960/14 Головуючий у 1-й інстанції: Головань О.В.
Суддя-доповідач: Чаку Є.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 січня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В., Старової Н.Е.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 червня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві з розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусів учасника бойових дій та учасника війни щодо відмови у визнанні учасником бойових дій ОСОБА_2; зобов'язання комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві з розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусів учасника бойових дій та учасника війни, визнати ОСОБА_2 учасником бойових дій і видати йому посвідчення учасника бойових дій встановленого зразка.

Окружний адміністративний суд міста Києва своєю постановою від 27 червня 2014 року адміністративний позов задовольнив.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 червня 2014 року та постановити нову про відмову в задоволенні адміністративного позову. На думку апелянта, зазначену постанову суду прийнято з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню, з наступних підстав.

У січні 2014 року позивач звернувся до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві з заявою про визнання його учасником бойових дій та видачу відповідного посвідчення з огляду на факт перебування його у відрядженні з 19.09.1988 року по 18.12.1988 року для виконання спеціального завдання по охороні громадського порядку у місті Єреван Вірменської РСР.

Згідно рішення від 27.02.2014 року комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві з розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусів учасника бойових дій та учасника війни (оформленого протоколом № 94) позивачу відмовлено у визнанні учасником бойових дій у зв'язку з відсутністю законодавчих підстав.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги та надаючи аналіз законодавчим актам, що регулюють спірні правовідносини дійшов висновку, що позивач дійсно виконував бойові завдання в умовах збройного конфлікту з застосуванням вогнепальної зброї між азербайджанським та вірменським народами Вірменської РСР, хоча Вірменська РСР не включена до переліку держав і періодів бойових дій на їх території, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 року № 63.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач під час навчання у Київській вищій школі МВС СРСР ім. Ф.Є. Дзержинського, відповідно до наказу начальника КВШ МВС СРСР від 06.12.1988 року № 161 відряджався до міста Єреван, Вірменської РСР для безпосередньої участі у виконанні спеціального завдання з 17.12.1988 року по 07.03.1989 року (довідка від 20.06.2013 року № 46/107-721).

Відповідно до ст. 5 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з'єднань, об'єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. Перелік підрозділів, що входили до складу діючої армії, та інших формувань визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 2 статті 6 цього Закону учасниками бойових дій визнаються, зокрема, учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів). Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Переліку держав і періодів бойових дій на їх території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1994 року № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на території Вірменської РСР у зазначений період бойових дій не велось.

Крім того, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо застосування до позивача пункту Переліку «інші країни - після 1979», оскільки відповідно до пункту 6 приміток до Переліку, можливість визнання осіб учасниками бойових дій, якщо такі мали місце в інших країнах після грудня 1979 року, та не названі у Переліку, поширюється лише на військових фахівців, які направлялися Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР у країни, на території яких велися бойові дії і пільги яким надавалися на підставі довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про їх особисту участь у бойових діях.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 18 травня 2010 року № 21-74во10, від 3 жовтня 2011 року № 21-162а11 та від 26 листопада 2013 року № 21-384а13.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене та те, що Вірменська РСР не відноситься до переліку країн, визначеного постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1994 року № 63, то єдиним документом, що може підтверджувати факт участі позивача у бойових діях може бути довідка форми 10, яка видавалася Головним управлінням Генерального штабу Збройних Сил СРСР. Водночас оскільки цієї довідки позивач не надав, то відповідач правомірно відмовив у визнанні його учасником бойових дій, у зв'язку з чим підстави вважати відмову відповідача протиправною відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про допущення при вирішення даної адміністративної справи судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до прийняття неправильного рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано судом обставин, що мають значення для справи, допущено порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача є обґрунтованими, такими що спростовують висновки суду першої інстанції, та підтверджені в ході апеляційного провадження, через що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 червня 2014 року - скасувати.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлений 03.02.2015 року.

Головуючий суддя Чаку Є.В.

Судді: Файдюк В.В.

Старова Н.Е.