Справа № 2603/8538/12
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2603/8538/12 Головуючий у 1-й інстанції: Колегаєва С.В. Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Романчук О.М.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання дій неправомірними, зобов'язання здійснити перерахунок і виплату допомоги по догляду за дитиною, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 04 грудня 2014 року,

В С Т А Н О В И В :

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2014 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_2 Визнано протиправними дії відповідачів. Зобов'язано першого відповідача з 19.01.2012 здійснити позивачу перерахунок допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, встановивши її розмір на рівні встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, як передбачено ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми». Зобов'язано другого відповідача здійснити виплату позивачу вказаної допомоги.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04 грудня 2014 року залишено без задоволення заяву позивача про зміну способу і порядку виконання вищевказаного судового рішення.

Не погоджуючись із такою ухвалою, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та прийняте нове рішення, яким задовольнити вимоги заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - без змін, з таких підстав.

Як убачається з матеріалів справи, 01 грудня 2014 позивач звернулася до суду першої інстанції із заявою про зміну способу та порядку виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2014 року.

Із матеріалів справи слідує, що на виконання зазначеного рішення апеляційного адміністративного суду в частині, що стосується зобов'язання Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат здійснити ОСОБА_2 виплату допомоги по догляду за дитиною за період з 19.01.2012, позивачем отримано виконавчий лист, який пред'явлено нею для примусового виконання до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві.

Постановою державного виконавця вказаного відділу від 13 листопада 2014 року ВП №44036348 повернуто згаданий виконавчий лист позивачу на підставі пункту 9 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Зі змісту зазначеної постанови державного виконавця слідує, що до нього надійшло повідомлення від боржника (другий відповідач) про те, що розпорядженням Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації ОСОБА_2 нарахована заборгованість по рішенню суду в сумі 3529,67 грн. Однак, як свідчать матеріали справи, дана виплата у відповідності до постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2014 року Київським міським центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат позивачу не здійснена.

Разом з тим, посилаючись на роз'яснення Міністерства юстиції України від 04.10.2013 №6.1-20/2380, відповідно до якого невиконання боржником - державним органом судового рішення в частині виплати коштів у зв'язку з відсутністю бюджетного фінансування слід вважати поважною причиною, яка виключає застосування до останнього передбачених статтею 89 Закону України «Про виконавче провадження» санкцій у вигляді штрафу, державний виконавець повернув стягувачу (позивачу) виконавчий лист без виконання.

Зважаючи на викладене, позивач просила суд змінити спосіб і порядок виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2014 року шляхом стягнення з Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на її користь нарахованих сум коштів (3529,67 грн).

Обговорюючи вимоги заявника, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ст. 263 КАС України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду, що видав виконавчий лист, із поданням, а сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Указана норма не містить виключного переліку обставин, що є підставою для вирішення питання про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Підставою для зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення є обставини, що роблять виконання судового рішення неможливим.

Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти вжиття адміністративним судом нових заходів для реалізації рішення. Ці заходи повинні забезпечити виконання конкретного судового рішення у випадку неможливості забезпечити таке виконання без їх вжиття.

Дослідивши матеріали справи, судова колегія не вбачає підстав для неможливості виконання судового рішення.

Доводи заявника і посилання на зміст постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу судом відхиляються, позаяк виконання судового рішення не може бути поставлено в залежність від бюджетних призначень чи асигнувань, адже судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Аналогічна позиція підтримується Європейським судом з прав людини і висловлена, зокрема, в рішеннях по справах «Жовнер проти України», «Півень проти України» та «Кечко проти України».

Окрім того, судова колегія зазначає наступне.

Приписами пункту 2 частини 4 статті 105 КАС України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії. І в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Аналіз резолютивної частини постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2014 року, спосіб та порядок виконання якої прагне змінити позивач, та синтез наведених процесуальних норм дають підстави зробити висновок про те, що зобов'язання, покладені на відповідача цим судом, є позовними вимогами та обраним судом видом захисту порушених прав позивача, які суд задовольнив.

За таких обставин позивач просила змінити не спосіб чи порядок виконання постанови суду, а судове рішення по суті позовних вимог і вирішити додаткову позовну вимогу про стягнення коштів, яка не була предметом розгляду та дослідження адміністративного суду під час прийняття цього рішення. Водночас, в адміністративному судочинстві повноваження щодо зміни постанови суду в частині задоволення позовних вимог мають тільки адміністративні суди апеляційної та касаційної інстанцій (ст. 198, 223 КАС України).

Таким чином, задоволення заяви позивача було б фактичною зміною судового рішення по суті, за відсутності на це процесуальних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні заяви позивача.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження в ході апеляційного перегляду судового рішення.

Згідно зі ст.ст. 199 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 108, 160, 195, 197, 199, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 04 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяО.М. Романчук

.

Головуючий суддя Глущенко Я.Б.

Судді: Пилипенко О.Є.

Романчук О.М