Справа № 810/5634/14
Суддя: Твердохліб В.А.
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/5634/14 Головуючий у 1-й інстанції: Волков А.С.
Суддя-доповідач: Твердохліб В.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Твердохліб В.А.,

суддів Троян Н.М., Костюк Л.О.,

за участю секретаря Погребняк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві (без фіксування технічними засобами) апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2014 року у справі за адміністративним позовом Державної податкової інспекції у м.Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецстроймонтаж-02» про застосування адміністративного арешту активів, -

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у м.Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області (далі - Позивач) звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецстроймонтаж-02» (далі - Відповідач) про накладення арешту на кошти та цінні папери, що належать Відповідачу та знаходяться у банках: ПАТ «УКРСОЦБАНК», ПАТ «БАНК ФОРУМ», АТ «УкрСиббанк», ПАБ КБ «ПРИВАТБАНК» в сумі 3 359 595,12 грн з метою погашення податкового боргу: податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 1 055 921,68 грн; податку на прибуток приватних підприємств на суму 2 303 673,44 грн.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2014 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно ч.6 ст.12 КАС України під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).

Особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, однак в судове засідання не з»явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов»язкова, колегія суддів відповідно ч.4 ст.196 КАС України визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.

Згідно ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, зазначав, що застосування арешту майна платника податків, якій в дійсності полягає в обмеженні права особи щодо володіння, користування та розпорядження її майном, в якості самостійного способу захисту порушеного права, способу погашення податкового боргу, форми захисту державних інтересів або виду відповідальності платників податків ні Податковим кодексом України, ні іншими законами України не передбачено.

Крім того, із посиланням на положення ст.117 КАС України вказував на те, що контролюючі органи відповідно положень пп.19-1.1.19 п.19-1.1 ст.19-1, пп.20.1.17 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України мають право звертатися до суду з клопотанням про забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти та інші цінності такого платника у справах щодо стягнення податкового боргу з такого платника податків.

Проте, колегія суду не погоджується із таким обґрунтуванням підстав відмови в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Відповідач є юридичною особою, зареєстрований 31.12.1999 року Виконавчим комітетом Херсонської міської ради, перебуває на обліку в Позивача як платник податку на додану вартість.

Згідно пп.20.1.33 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України (далі - Кодекс) контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Відповідно п.94.4 ст.94 Кодексу арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Положеннями пп.94.6.2 п.94.6 ст.94 Кодексу встановлено, що арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Таким чином, реалізація права податкового органу на застосування адміністративного арешту коштів на рахунках платника податків може здійснюватися виключно шляхом безпосереднього звернення до адміністративного суду з позовом про накладення арешту на кошти на рахунку платника податків. У цьому разі рішення керівника податкового органу або його заступника не приймається.

За приписами п.94.1 ст.94 Кодексу адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Таким чином, арешт коштів на рахунку платника податків є різновидом адміністративного арешту, який застосовуються виключно на підставі рішення суду (на відміну від адміністративного арешту іншого майна, який здійснюється за рішенням керівника податкового органу).

Згідно п.94.2 ст.94 Кодексу арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується одна з таких обставин: платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі; фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон; платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу; відсутні дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, торгові патенти, а також у разі відсутності реєстраторів розрахункових операцій, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством; відсутня реєстрація особи як платника податків у контролюючому органі, якщо така реєстрація є обов'язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам; платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі; платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу.

Отже, адміністративний арешт застосовується за наявності однієї із вищенаведених обставин, встановлених законом.

При цьому, наявність у Відповідача податкового боргу та вручення йому податкової вимоги не є безумовною підставою для застосування адміністративного арешту коштів на рахунку.

Позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог не вказує на конкретну обставину, яка, на його думку, є підставою для застосування арешту коштів на рахунку Відповідача.

Наявності передбачених положеннями п.94.2 ст.94 Кодексу обставин не встановлено також судом першої інстанції в ході розгляду даної справи

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду, суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати її та прийняти нову постанову суду.

За п.1 ч.1 ст.201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Судом першої інстанції прийнято правильне по суті судове рішення, проте, із помилковим обґрунтуванням підстав відмови в задоволенні позовних вимог.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, мотивувальну частину постанови суду першої інстанції щодо обґрунтування підстав відмови в задоволенні позовних вимог змінити, а в решті оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 198, 201, 205, 207, 211, 212, 254 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину постанови Київського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2014 року щодо обґрунтування підстав відмови в задоволенні позовних вимог.

В іншій частині постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді Троян Н.М.

Костюк Л.О.

Ухвала складена в повному обсязі 05 лютого 2015 року.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді: Троян Н.М.

Костюк Л.О.