Справа № 815/1036/14
Суддя: Милосердний М.М.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

03 лютого 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/1036/14

Категорія: 10.4.1 Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С. О.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого - Милосердного М.М.,

суддів - Бітова А.І. та Ступакової І.Г.,

при секретарі - Тропанець О.В.,

за участю: представника Одеського міського центру зайнятості - Ткаченко Інни Анатолівни, представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Одеського міського центру зайнятості на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 07 березня 2014 року по справі за адміністративним позовом Одеського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення виплаченої допомоги по безробіттю у сумі 894,97 грн.,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2014 року Одеський міський центр зайнятості (далі - Одеський МЦЗ) звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 про стягнення виплаченої допомоги по безробіттю у сумі 894,97 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що відповідач був зареєстрований як безробітний та йому була призначена допомога по безробіттю. Під час отримання допомоги було виявлено факт подання недостовірних даних, а тому отримана допомога по безробіттю у сумі 894,97 грн. підлягає поверненню.

Відповідач проти позовних вимог заперечував та наполягав, що сумлінно виконував вимоги ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" щодо обов'язку застрахованої особи, зареєстрованої в установленому порядку як безробітної, своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 07 березня 2014 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду, представником Одеського МЦЗ подана апеляційна скарга, в якій зазначається, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, тому постанова підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог Одеського міського центру зайнятості.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом №20/ос від 10 червня 2013 року ОСОБА_2 звільнено з посади інженера з метрології ДП "Одесзалізничпроект".

16 серпня 2013 року ОСОБА_2 був зареєстрований у Одеському МЦЗ як безробітний та наказом від 20.08.2013 року № 130820 йому була призначена допомога по безробіттю.

Під час отримання допомоги по безробіттю, Одеським МЦЗ було виявлено факт подання ОСОБА_2 недостовірних даних, а саме: наказом директора Одеського державного проектно-вишукувального інституту залізничного транспорту України ДП "Одесазалізничпроект" від 14.08.2013 року № 30/ос було відмінено наказ від 10.06.2013 року № 20/ос про звільнення ОСОБА_2 у зв'язку з поданням ОСОБА_2 листка непрацездатності. Тобто, на час реєстрації в Одеському МЦЗ як безробітного, відповідач перебував у трудових відносинах з вищезазначеним підприємством.

У зв'язку з чим Одеським МЦЗ був виданий наказ № НТ 131025 від 25.10.2013 року про повернення ОСОБА_2 допомоги по безробіттю у сумі 894,97 грн., отриманих за період з 20 серпня 2013 року по 23 жовтня 2013 року.

01 листопада 2013 року за № 4542/19/06 на адресу ОСОБА_2 було надіслано лист про необхідність повернення виплаченої йому допомоги, несплата яких стала підставою звернення до суду.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості, а також з того, що необхідною умовою є безспірне доведення факту умисного невиконання відповідачем своїх обов'язків та зловживання з його боку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України від 02.03.2000 року № 1533-ІІІ "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (далі - Закон №1533-ІІІ) видами забезпечення є допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності.

Положеннями статті 34 Закону № 1533-ІІІ закріплено, зокрема, право Фонду стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою.

Згідно до статті 36 Закону № 1533-ІІІ застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Також, пунктом 5 частини 2 статті 12 Закону № 1533-ІІІ передбачено, що виконавча дирекція Фонду та її робочі органи контролюють правильність витрат за страхуванням на випадок безробіття проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральними органами виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, державної податкової політики, Пенсійним фондом України за погодженням з правлінням Фонду.

Розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних Пенсійного фонду України та Державної податкової адміністрації України, а в разі необхідності - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників. Порядок розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним був затверджений наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13 лютого 2009 року № 60/62, постановою правління Пенсійного фонду України від 13 грудня 2009 року № 7-1 (далі - Порядок).

Відповідно пункту 2 Порядку, розслідування здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної.

Перевірки проводяться районними, міськрайонними, міськими та районними у містах центрами зайнятості, на які покладено виконання функцій робочих органів виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, у разі, коли:

- подані застрахованою особою документи дають їй право на одержання допомоги по безробіттю відповідно до частини 1 статті 22 Закону № 1533-ІІІ;

- особа, яка одержує допомогу по безробіттю та не може бути працевлаштована у зв'язку з відсутністю на ринку праці підходящої роботи, виявила бажання отримати залишок належної їй допомоги по безробіттю одноразово для організації підприємницької діяльності;

- центром зайнятості розглядається питання про направлення особи, яка має вищу освіту і перебуває на обліку як безробітна, на перепідготовку для отримання другої вищої освіти за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття;

- під час перебування особи на обліку як безробітної до центру зайнятості надійшла інформація від державних органів, підприємств, установ, організацій чи громадян про обставини, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг безробітній особі, яка відрізняється від поданих нею відомостей, або така інформація розміщена в засобах масової інформації.

Відповідно до пункту 5 Порядку, перевірка достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, проводиться центрами зайнятості шляхом звіряння наданої особою інформації з відомостями, наявними в Державній податковій адміністрацій України, Пенсійному фонді Україні, у державних реєстраторів; використання даних вищевказаних органів, Державного департаменту нагляду за додержанням законодавства про працю, контрольно-ревізійних органів цільового використання коштів Фонду; проведення центром зайнятості перевірки достовірності зазначених у довідках про середню заробітну плату даних та записів у трудових книжках безпосередньо на підприємствах, в установах, організаціях та у фізичних осіб, які використовують найману працю, у порядку. встановленому законодавством. За результатами звірки або перевірки оформлюється акт, який підписується посадовими особами, що її проводили. У разі встановлення недостовірності даних. на підставі яких особі надано статус безробітної та право на виплату матеріального забезпечення, особа ознайомлюється з актом, про що засвідчує власним підписом. У разі відмови особи підписати акт про це робиться відповідна відмітка спеціалістом центра зайнятості.

З системного аналізу наведених норм випливає, що для стягнення суми виплаченого забезпечення безробітній особі, законодавцем визначено необхідність одночасної наявності двох умов - умисного невиконання обов'язків цією особою та зловживання ними.

Як було встановлено судом першої інстанції, а також підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 звільнено з посади інженера з метрології ДП "Одесзалізничпроект" 10 червня 2013 року.

Того ж дня, у зв'язку з погіршенням стану здоров'я, бригадою швидкої медичної допомоги ОСОБА_2, з робочого місця було госпіталізовано до МКЛ № 11, де він знаходився на стаціонарному лікуванні до 03 липня 2013 року та був направлений для продовження амбулаторного лікування за місцем проживання.

07 липня 2013 року ОСОБА_2 був направлений супровідним листом на адресу ДП "Одесзалізничпроект" листок непрацездатності з позначкою "продовжує хворіти", отриманий останнім 17 липня 2013 року згідно повідомлення про вручення.

Після цього, ОСОБА_2, було одержано на руки трудову книжку та довідку від 07.08.2013 року № 609/2 щодо розміру заробітної платні за останні шість місяців роботи (січень-червень поточного року) для постановки на облік до центру зайнятості.

Також, судом встановлено, що 13 серпня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до Одеського МЦЗ із заявою про надання статусу безробітного, який надано наказом від 16.08.2013.

29 серпня 2013 року, тобто після надання статусу безробітного та призначення виплати допомоги, супровідним листом від 19.08.2013 року за вих. № 656/1, ОСОБА_2 була отримана копія наказу № 30/ос від 14.08.2013 року, яким наказ № 20/ос від 10.06.2013 року був скасований, та відповідно до п.2 якого при закінченні строку непрацездатності та по виходу на роботу, ОСОБА_2, буде звільнено у зв'язку з скороченням посади.

Про отримання наказу № 30/ос від 14.08.2013 року ОСОБА_2 було повідомлено особисто консультанта Одеського МЦЗ та надана його копія, проте враховуючи його зміст п. 2 цього наказу інші дії ані позивачем, ані відповідачем не здійснювалися.

02 вересня 2013 року ОСОБА_2 направив на адресу ДП "Одесзалізничпроект" лист, яким просив після вирішення питання щодо його звільнення, у зв'язку зі скороченням посади, повідомити його про це належним чином шляхом направлення на його адресу завіреної печаткою копії відповідного наказу.

12 вересня 2013 року ОСОБА_2, звернувся до бухгалтерії ДП "Одесзалізничпроект" з метою отримання уточненої довідки про середню заробітну плату (дохід) для розрахунку виплат на випадок безробіття у зв'язку з його заявою, та передав трудову книжку для внесення запису щодо зміни дати звільнення. Того ж дня ОСОБА_2, отримав від керівника кадрової служби інституту письмову вимогу про надання пояснень щодо відсутності на роботі в період з 30 серпня 2013 року по 11 вересня 2013 року, на яку цього ж дня він надав письмову відповідь та звернувся до в.о. директора ДП "Одесзалізничпроект" з письмовою заявою щодо визначення стану трудових правовідносин між ним та інститутом. Трудова книжка (з записом щодо виплати Одеським МЦЗ допомоги по безробіттю) при цьому відповідачу повернута не була.

Про ситуацію, що склалася, та факт того, що його трудова книжка утримувалась посадовими особами ДП "Одесзалізничпроект", ОСОБА_2, повідомив консультанта Одеського МЦЗ, спочатку у телефонному режимі, а потім і при неодноразовому відвідуванні центру зайнятості.

18 листопада 2013 року, згідно наказу № 50/ос ОСОБА_2 було звільнено з посади інженера з метрології ДП "Одесзалізничпроект", згідно ст. 40 п. 4 КЗпП України за допущений прогул без поважних причин з 30 серпня 2013 року по 11 вересня 2013 року.

Таким чином, судом встановлено, що на момент звернення ОСОБА_2 до центру зайнятості з заявою про надання статусу безробітного, останній був звільнений з попередньої роботи та на час отримання статусу безробітного, йому не було відомо про скасування наказу щодо його звільнення, а також факт неповідомлення роботодавцем відповідача - ДП "Одесзалізничпроект" Одеського МЦЗ про обставини скасування наказу № 20/ос від 10.06.2013 року та поновлення ОСОБА_2 на посаді. Крім того, ОСОБА_2 постійно повідомляв особисто консультанта Одеського МЦЗ про обставини його відносин з колишнім роботодавцем та надання копій відповідних наказів.

Також, при судовому розгляді справи, не було встановлено судом, а позивачем не доведено, що в діях ОСОБА_2 є факт умисного невиконання ним своїх обов'язків та зловживання ними.

Матеріали справи свідчать, що відповідач виконував вимоги ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", а отже відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_2 суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг.

Тому, з огляду на те, що позивач належними та допустимими доказами не спростував доводів відповідача щодо відсутності в його діях ознак протиправності, а також не довів, що під час отримання допомоги ОСОБА_2 подав недостовірні дані, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог, а відтак підстав для їх задоволення не вбачається.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на вірно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, та не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Одеського міського центру зайнятості - залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 07 березня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 05 лютого 2015 року.

Головуючий: М.М. Милосердний

Судді: А.І.Бітов

І.Г.Ступакова