Справа № 2а-1070/10/1070
Суддя: Логвиненко А.О.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" лютого 2015 р. м. Київ К/800/42951/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів : Логвиненко А.О. (доповідач), Донець О.Є., Мороз В.Ф.

при секретері судового засідання Вишняку О.М.

з участю третьої особи: ОСОБА_4

представника третьої особи: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16.07.2014р. у справі

за позовом Колонщинської сільської ради Макарівського району Київської області

до відповідача Макарівської районної державної адміністрації

з участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору : ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_8

про скасування розпорядження, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 19.03.2010р. задоволено адміністративний позов Колонщинської сільської ради Макарівського району та скасовано розпорядження Макарівської районної державної адміністрації №83 від 4.04.2003р.

27.10.2011р. ОСОБА_6 звернувся із заявою про перегляд постанови від 19.03.2010р. за нововиявленими обставинами, в якій просив скасувати постанову та відмовити в задоволенні позову.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 7.08.2013р. заяву ОСОБА_6 задоволено, постанову від 19.03.2010р. скасовано, в задоволенні адміністративного позову Колонщинської сільради відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.07.2014р. постанову місцевого суду від 7.08.2013р. скасовано, в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відмовлено.

Не погодившись з ухвалою апеляційного суду, ОСОБА_6 звернувся з касаційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив її скасувати та залишити в силі постанову суду першої інстанції від 7.08.2013р. При цьому скаржник зазначив, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про необґрунтованість його заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням Макарівської райдержадміністрації №83 від 4.04.2003р. затверджено технічну документацію зі складання державних актів на право приватної власності на землю членам селянського (фермерського) господарства ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 для ведення фермерського господарства в межах Колонщинської сільради.

Скасувавши розпорядження №83 від 4.04.2003р., суд виходив з того, що залучені до справи докази підтверджують той факт, що відповідач розпорядився землями, які знаходились та продовжують знаходиться у межах населеного пункту с. Березівка Колонищенської сільради, а відтак, з огляду на приписи Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, райдержадміністрація не мала права розпоряджатися цими землями.

Доказами знаходження земельної ділянки в межах населеного пункту суд визнав довідки Управління Держкомзему у Макарівському районі №01-12/1218, №01-12/1219 та №-1-12/1804, видані у жовтні та грудні 2009р., про те, що земельні ділянки знаходятьсь в с. Березівка Колонщинської сільради та те, що в державних актах, отриманих ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 і в Книзі записів (реєстрації) цих актів також зазначено, що земельні ділянки знаходяться у вищезгаданому населеному пункті.

В своїй заяві про перегляд судового рішення ОСОБА_6, як на нововиявлені обставини, послався на те, що Управління Держкомзему у Макарівському районі відкликало свої довідки за 2009р. №01-12/1218, №01-12/1219 та №-1-12/1804 як недостовірні. Крім того, відповідно до довідки Управління Держкомзему від 12.10.2011р. №01-12/747 земельні ділянки, передані у власність ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 до 2006р. знаходились поза межами населеного пункту, а інформація, щодо місця розташування земельних ділянок, що міститься у виданих цим особам державних актах про право власності на землю, не відповідає землевпорядній документації.

Відповідно до статті 245 КАС України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Задовольнивши заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що на час прийняття відповідачем розпорядження №83 від 4.04.2003р. земельні ділянки, виділені ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_8, не входили до меж населеного пункту, отже у відповідача не було перешкод розпоряджатися вказаними землями, а інформація, викладена у довідках Управління Держкомзему у Макарівському районі №01-12/1218, №01-12/1219 та №-1-12/1804 є недостовірною, про що заявник дізнався лише у жовтні 2011р. Факт викладення недостовірної інформації у довідках №01-12/1218, №01-12/1219, №-1-12/1804 та в державних актах про право власності на землю щодо її розташування в межах населеного пункту виявлено під час перевірки, проведеної за дорученням Державного агентства земельних ресурсів України у вересні 2011р.. Під час перевірки було встановлено, що відповідно до землевпорядної документації, вищезгадані земельні ділянки станом на 2003р. знаходились поза межами с. Березівка і включені до меж селища лише у 2006р., коли рішенням Київської обласної ради №370-32-ІV було встановлено межі с. Березівка.

Вказані обставини судом визнано новивиявленими та такими, що дають підстави для перегляду судового рішення, під час якого суд дійшов висновку про відсутність доказів того, що станом на 2003р. земельні ділянки входили до меж населеного пункту.

Суд апеляційної інстанції, скасувавши постанову місцевого суду від 7.08.2013р., зазначив, що обставини на які посилався заявник не є нововиявленими, а матеріали справи підтверджують факт знаходження земельних ділянок на час прийняття оскаржуваного розпорядження райдержадміністрації в межах с. Березівка.

Колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, скасування постанови Київського окружного адміністративного суду від 19.03.2010р. та відмови в задоволенні адміністративного позову виходячи з наступного.

Визначальним для правильного вирішення спірних правовідносин є встановлення факту знаходження земельних ділянок, якими у 2003р. розпорядилась Макарівська районна держадміністрація, в межах населеного пункту чи поза його межами.

Вказані обставини, згідно зі статтею 70 КАС України, повинні встановлюватися належними та допустимими доказами.

Відповідно до приписів статті 32 Закону України «Про землеустрій» та Положення про Державний фонд документації із землеустрою (затв. Постановою КМУ від 17.11.2004р. №1553) єдиним органом, що здійснює збирання, обробку, облік матеріалів, отриманих у результаті проведення землеустрою та надає відповідну інформацію із Державного фонду документації із землеустрою є Держкомзем (з 2012р. - Держземагенство).

При прийнятті постанови від 19.03.2010р. про скасування розпорядження відповідача №83 від 4.04.2003р. суд виходив з інформації, що містилась у довідках Управління Держкомзему №01-12/1218, №01-12/1219 та №-1-12/1804 про те, що земельні ділянки знаходяться у с. Березівка.

У 2011р., здійснивши перевірку землевпорядної документації, органи Держкомзему надали іншу інформацію ніж, та, що містилась у довідках №01-12/1218, №01-12/1219 та №-1-12/1804, вказавши при цьому на її помилковість і безпідставність, та спростували факт находження станом на 2003р. земельних ділянок в межах населеного пункту.

Враховуючи приписи Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України щодо розмежування компетенції органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади по розпорядженню землею, обставина, що земельні ділянки не знаходились на території с. Березівка є істотною для справи, а про її наявність заявник дізнався лише у 2011р., тобто не знав та не міг знати під час розгляду справи.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що обставини наведені у заяві ОСОБА_6 є нововиявленими та такими, що дають підстави для перегляду постанови суду від 19.03.2010р.

Що стосується наявності у відповідача права у 2003р. здійснювати розпорядження спірними земельними ділянками, то колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2442 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

В постанові Верховного Суду України від 24.09.2014р. у справі №6-146цс14 зазначено :

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 173 ЗК України визначено, що межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій.

Відповідно до пункту "б" частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно із частинами першою, другою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Як передбачено частиною першою статті 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до статті 21 Закону України від 16 листопада 1992 року N 2780-XII "Про основи містобудування" (у редакції, яка була чинною на час прийняття селищною радою рішення) визначення територій і вибір земель для містобудівних потреб здійснюється на підставі затвердженої містобудівної документації та планів земельно-господарського устрою.

Згідно із частиною другою статті 12 Закону України від 20 квітня 2000 року N 1699-III "Про планування і забудову територій" (який був чинним на час прийняття селищною радою рішення) сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи в межах повноважень, визначених законом, відповідно до генеральних планів населених пунктів, зокрема, вирішують питання вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи в користування земельних ділянок.

Відповідно до пункту 12 розділу X "Перехідні положення" ЗК України (який був чинним на час прийняття селищною радою рішення) до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) у межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Частиною першою статті 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Установивши у справі, яка переглядається, факт відсутності на час прийняття селищною радою рішення про надання ОСОБА_1 земельної ділянки будь-якої містобудівної чи іншої, передбаченої законом, документації, яка б встановлювала межі смт. Коцюбинське Київської області, суд на підставі статей 116, 122, частини першої статті 155 ЗК України, пункту 12 розділу X "Перехідні положення" ЗК України (який був чинним на час прийняття селищною радою рішення) дійшов обґрунтованого висновку про перевищення селищною радою повноважень щодо розпорядження землями, які розташовані за межами населеного пункту, та недійсність такого рішення селищної ради.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що станом на 2003р. була відсутня передбачена чинним на той час законодавством містобудівна документація, яка б встановлювала межі с. Березівка, відсутні підстави вважати, що при прийнятті розпорядження №83 від 4.04.2003р. Макарівська районна держадміністрація діяла поза межами своїх повноважень та розпорядилась землями, що входили до населеного пункту.

Всі інші доводи позивача та його заперечення проти перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами ґрунтуються на інформації, похідної від інформації, що містилась у довідках №01-12/1218, №01-12/1219 та №-1-12/1804 та не спростовують висновків Держкомзему, наданих у 2011р.

З огляду на це, судом першої інстанції зроблено правильний висновок щодо відсутності підстав для задоволення адміністративного позову Колонщинської сільської ради.

Відповідно до статті 226 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись статтями 221,223,226,230,231,254 КАС України, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16.07.2014р. скасувати, залишивши в силі постанову Київського окружного адміністративного суду від 7.08.2013р.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, передбаченому ст. 235-244 КАС України.

Судді А.О. Логвиненко

О.Є. Донець

В.Ф. Мороз