Справа № 2а-11207/12/2670
Суддя: Петрик І.Й.
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Петрик І.Й.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Петрика І.Й.
Суддів:Ключковича В.Ю.,
Собківа Я.М.,
При секретарі:Валяєвій Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 жовтня 2014 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Завод «Ленінська кузня» до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Завод «Ленінська кузня» позивач пред'явило позов до ДПІ у Подільському районі м. Києва ДПС, в якому просить скасувати податкові повідомлення-рішення від 08.08.2012р. № в частині нарахування 468337,50грн. податку на прибуток і 117084,38грн. штрафних санкцій та від 07.08.2012р. № в частині нарахування 407250грн. ПДВ і 101812,50грн. штрафних санкцій.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 листопада 2012 року позов задоволено частково. Скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Подільському районі м.Києва ДПС від 07.08.2012р. № в частині застосування штрафних санкцій у сумі 117083, 38грн. Скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Подільському районі м.Києва ДПС від 07.08.2012р. № в частині застосування штрафних санкцій у сумі 101811,50грн. Відмовлено ПАТ «Завод «Ленінська кузня» в задоволенні адміністративного позову в іншій частині.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2014р. рішення суду першої інстанції скасовано частині задоволення позовних вимог та ухвалено нову постанову про відмову в задоволенні позову в цій частині. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.07.2014р. касаційну скаргу позивача задоволено частково, рішення судів першої та апеляційної інстанції скасовані, матеріали справи направлено на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 жовтня 2014 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким у задоволені позовних вимог позивача відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню з ухваленням нового рішення у справі з таких підстав.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 198, 202, п. 4 ч. 1ст. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Як вбачається із матеріалів справи, ДПІ проведено виїзну планову перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010р. по 31.03.2012р., за результатами якої складено акт від 25.07.2012р. №272/22-205/14312364, в якому на думку податкового, встановлено порушення позивачем вимоги п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, внаслідок чого занижено податок на прибуток на суму 840550грн. та вимоги п.186.3 ст.186, п.196.1.14 ст.196, п.198.6 ст.198, п.201.10 ст.201 ПК України, внаслідок чого занижено ПДВ на 590442грн.

Згідно акта зміст порушень позивача полягав в завищені ним валових витрат та податкового кредиту у зв'язку з придбанням послуг з автостоянки згідно договору від 01.11.2010р. №1/1 з ПП «ТД «Везувій Інвестмент 2010».

На підставі зазначеного акта відповідачем 07.08.2012р. були прийняті податкові повідомлення-рішення: №, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток на 1050688грн. (у т.ч.: основний платіж - 840550грн., штраф - 210138грн.); №, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з ПДВ на 703543 грн. (у т.ч.: основний платіж - 590442грн., штраф - 113101грн.).

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Із такою правовою позицією суду першої інстанції колегія суддів не погоджується із огляду на наступне.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Як встановлено перевіркою, позивачем віднесено до складу валових витрат за 2 квартал 2011р. 2036250 грн. вартості придбаних у ПП «ТД «Везувій Інвестмент 2010» згідно договору №1/1 від 01.11.2010 послуг по стоянці автомобілів та включено до складу податкового кредиту з ПДВ за квітень 2011р. 407250 грн. нарахованого в ціні послуг ПДВ.

Предметом укладеного з ПП «ТД «Везувій Інвестмент 2010» договору про надання послуг по стоянці автомобілів від 01.11.2010 №1/1, є надання послуг по стоянці автомобілів Замовника (ПАТ «ЗЛК») за адресою м. Київ, вул. Комінтерну. 32, та інших транспортних засобів, що належать підрядним організаціям, що поставляють будівельні вантажі на будівництво «тимчасового» торговельного комплексу ВАТ «ЗЛК» з продажу продовольчих та не продовольчих товарів із закладами громадського харчування, та надання послуг зі зберігання автомобільної техніки замовника.

Згідно з умовами договору, строк його дії з 01.11.2010 - 01.11.2011; виконавець зобов'язаний, після вступу Договору в дію надати Замовнику 180 місць на стоянці автомобілів. Плата за надані послуги розраховується таким чином: 180*строк розрахунку*75=плата за послуги з ПДВ, де 75 - ставка в гривнях за одне пакувальне місце в день; 180 - кількість паркувальних місць; строк розрахунку - кількість днів в розрахунковому періоду, який не може бути меншим 6-ти календарних місяців. Плата за надані послуги сплачується Замовником Виконавцю на підставі рахунку фактури наданого Виконавцем.

До перевірки і до суду позивач надав копії акта про надання послуг від 29.04.2011 №131 та податкової накладної від 29.04.2011 № 130 на загальну суму 2 443 500 грн. (у т.ч. ПДВ - 407 250 грн.) на підставі яких ним сформовано валові витрати і податковий кредит з ПДВ.

Проте, перевіркою встановлено, не заперечувалося позивачем в ході розгляду справи та підтверджується матеріалами справи, що надання ПП «ТД «Везувій Інвестмент 2010» послуг із стоянки автомобілів стало можливим за рахунок отриманого ним в управління від позивача майна - автостоянки.

Згідно умов договору управління майном №193-10 від 14.09.10 року, зокрема згідно п. 1.1. в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Установник управління передає Управителі наступне нерухоме майно: відкриту автостоянку за адресою вул. Комінтерну, 32 - Жилянська, 107, інв. № 01285 балансовою вартістю 4345291,00 гривень без ПДВ (надалі іменується «майно») в управління на строк, визначений цим Договором, а Управитель здійснює управління цим майном виключно інтересах Установника управління; МАФ - інв.№1286- вартістю 115789, 26 грн. без ПДВ; МАФ-1 -інв. №1287- вартістю 155402,66 грн. без ПДВ; МАФ-2 -інв.№1288- вартістю 155402,66 грн. без ПДВ; МАФ-3 -інв.№00019- вартістю 146584,18 грн. без ПДВ 29644,44 грн. У п. 1.1.1 договору визначено характеристики майна, а саме площу ділянок, покриттів та контрольно-пропускних пунктів.

Сторонами договору складено акт приймання-передачі майна в управління від 14.09.2010 відповідних, зазначених в п. 1.1.1 договору, характеристик. Згідно додаткової угоди №1/1 від 01.01.2011 до договору управління майном від 14.09.2010 №193-10 та акта приймання-передачі майна від 01.01.2011 Управитель 01.01.2011 повернув Установнику управління з управління частину відкритої автостоянки за адресою вул. Комінтерну, 32, вказаної в додатковій угоді та акті площі.

Частиною 2 ст. 1031 ЦК встановлено, що договір управління нерухомим майном підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації.

За змістом ч. 1 ст. 209 і ч. 1 ст. 210 ЦК нотаріальне посвідчення та державна реєстрація правочину вчиняється у випадках, встановлених законом. При цьому згідно з ч. 1 ст. 210 ЦК правочин. який підлягає державній реєстрації, є вчиненим з моменту його державної реєстрації, а згідно із ч. 1 ст. 220 ЦК у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Колегія суддів зазначає, що зі змісту договору від 14.09.2010 №193-10, в управління передано саме нерухоме майно, а відтак ДПІ дійшла вірного висновку, що даний договір підлягав нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. Однак, до перевірки і до суду позивач не надав доказів нотаріального посвідчення та державної реєстрації вказаного договору.

Згаданий факт, що передавалось в управління саме нерухоме майно встановлено рішенням Господарського суду м. Києва від 15.06.2011р. у справі №52/160 (що набрало законної сили) на яке посилається сам позивач.

Твердження представника позивача, що в управління передавалося рухоме майно, не відповідають дійсності та суперечать договору.

Належних доводів і доказів того, що договір управління майном від 14.09.2010 №193-10 не підлягав нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, позивач суду не надав. Судами першої та апеляційної інстанції (при попередньому розгляді справи) правомірно не взято до уваги надане позивачем на підтвердження правомірності та дійсності договору управління майном від 14.09.2010 №193-10 рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2011 по справі №52/160 за позовом BAT « 3JIK» до ПП «ТД «Везувій Інвестмент 2010» про розірвання договору управління майном, згідно з яким в задоволенні позову було відмовлено, оскільки даним рішенням не встановлено відповідних обставин, які б мали преюдиціальне значення (оскільки досліджувались обставини про наявність/відсутність підстав для розірвання договору).

Таким чином, враховуючи порушення ч. 2 ст. 1031 ЦК та те, що договір управління майном від 14.09.2010 №193-10 не пройшов державної реєстрації, то згідно з ч. 1 ст. 210 ЦК даний правочин не вважається вчиненим, тобто господарські зобов'язання не виникли.

Разом з цим, той факт, що правочин з управління майном між позивачем і ПП «ТД «Везувій Інвестмент 2010» не вчинений, спростовує наявність правових передумов для надання послуг ПП «ТД «Везувій Інвестмент 2010» з автостоянки та виникнення господарських зобов'язань, а також дає підстави суду вважати вірним висновок перевірки, що позивачем придбано послуги по стоянці автомобілів за рахунок власних площ автостоянки.

При цьому фактична передача позивачем площ ПП «ТД «Везувій Інвестмент 2010» згідно акта від 14.09.2010 та вчинення останнім певних фактичних дій щодо цих площ у відносинах з позивачем не впливає на їх правовий статус і не визначає такі дії третьої особи як поставка послуг.

З урахуванням викладеного, придбання позивачем у ПП «ТД «Везувій Інвестмент 2010» послуг із автостоянки не пов'язано з провадженням позивачем господарської діяльності та відсутні правові підстави для формування валових витрат і податкового кредиту.

Позивачем не доведено факт будівництва зазначеного «тимчасового» торгівельного комплексу з продажу продовольчих та промислових (не продовольчих) товарів, а також факт перебування транспортних засобів на стоянці.

Так, обґрунтовуючи виробничу необхідність придбання послуг з автостоянки і їх пов'язаність з господарською діяльністю позивача, останній зазначає про будівництво позивачем «тимчасового» торгівельного центру, для чого позивачу необхідно було забезпечити паркування транспортних засобів та іншої будівельної техніки підрядних організацій ТОВ «Фраміс» та ТОВ «ОСВ Практик» за наступними договорами підряду та на підставі їх листів-заявок: - за договором від 07.07.2010 №137-10 з ТОВ «ОСВ Практик» та за договорами від 27.05.2010 №110-10 і №111-10 з ТОВ «Фраміс», копії яких позивач надав до суду.

Згідно договору підряду від 07.07.2010 №137-10, укладеного між позивачем (Замовник) і ТОВ «ОСВ Практик» (Підрядник), останній зобов'язується за адресою: вул. Жилянська, 107 у Шевченківському районі м. Києва, на свій ризик із свого матеріалу і своїми засобами виконати комплекс робіт по будівництву тимчасового ринку продовольчих та промислових товарів гідно робочої документації. Договірна ціна складає 12200335 грн. (у т.ч. ПДВ - 2033389,16 грн.). Строк виконання робіт 92 кал. дні з дня отримання першого платежу.

Сторонами договору укладено додаткову угоду №4 від 01.10.2010, якою передбачено доповнення договору п. 7.2.8, згідно з яким Замовник зобов'язується забезпечити підряднику за свій рахунок місця для паркування транспортних засобів підрядника, які доставляють будівельні матеріали для будівництва тимчасового ринку продовольчих та промислових товарів по вул. Жилянська, 107.

Також позивач надав письмову заявку ТОВ «ОСВ Практик» від 01.11.2010 №5 на розміщення транспортних засобів згідно переліку (41 шт.).

Згідно договору на виконання будівельних робіт від 27.05.2010 №110-10, укладеного між позивачем (Замовник) та ТОВ «Фраміс» (Виконавець), останній приймає на себе зобов'язання виконання в повному обсязі будівельних робіт по ремонту надземного автодорожнього міського мосту №3 через р. Либідь на території позивача за адресою: вул. Жилянська, 107 у Шевченківському районі м. Києва, згідно зведеного кошторису. Договірна ціна - 1768338 грн. (у т.ч. ПДВ - 294723 грн.) з урахуванням додаткової угоди №1 від 17.06.2010.

Сторонами укладено додаткову угоду №2 від 01.09.2010 (т.1 а.с.116), якою передбачено доповнення договору п. 4.12.4, згідно з яким Замовник зобов'язується забезпечити підряднику за свій рахунок місця для паркування приватних та службових транспортних засобів виконавця, приватних та службових транспортних засобів субпідрядних організацій, та авто мобілів, що доставляють будівельні матеріали та конструкції для виконання ремонту наземного автодорожнього мосту №3 через р. Либідь на території Замовника по вул. Жилянська, 107.

Згідно договору на виконання будівельних робіт від 27.05.2010 №111-10 (т. 1 а.с. 121-126), укладеного між позивачем (Замовник) та ТОВ «Фраміс» (Виконавець), останній приймає на себе зобов'язання виконання в повному обсязі будівельних робіт по ремонту надземного автодорожнього міського мосту №1 через р. Либідь на території позивача за адресою: вул. Жилянська, 107 у Шевченківському районі м. Києва, згідно зведеного кошторису. Договірна ціна - 1870280,40 грн. (у т.ч. ПДВ - 311713,40 грн.) з урахуванням додаткової угоди №1 від 17.06.2010.

Сторонами укладено додаткову угоду №2 від 01.09.2010 (т.1 а.с.128), якою передбачено доповнення договору п. 4.12.4, згідно з яким Замовник зобов'язується забезпечити підряднику за свій рахунок місця для паркування приватних та службових транспортних засобів виконавця, приватних та службових транспортних засобів субпідрядних організацій, та авто мобілів, що доставляють будівельні матеріали та конструкції для виконання ремонту наземного автодорожнього мосту №1 через р. Либідь на території Замовника по вул. Жилянська, 107.

Також позивач надав письмову заявку ТОВ «Фраміс» від 31.10.2010 №122/52 про забезпечення наявності паркувальних місць для паркування приватних та службових транспортних засобів виконавця у кількості 5 одиниць, приватних та службових транспортних засобів субпідрядних організацій у кількості 12 одиниць, автомобілів, що доставляють будівельні матеріали та конструкції для виконання робі на об'єкти будівництва вказані в договорах від 27.05.2010 №110-10 та №111-10 у кількості 5 одиниць, тобто разом 22 одиниці.

Однак, самі по собі дані договори і листи-заявки не свідчать про фактичне проведення будівельних робіт, тому для з'ясування цього питання ухвалою суду від 08.10.2012 витребувано у позивача, серед іншого, робочу проектну документацію, кошториси, календарні плани виконання робіт та акти виконаних робіт за вказаними вище договорами з ТОВ «ОСВ Практик» та ТОВ «Фраміс». Цією ж ухвалою суд ухвалив позивачу надати письмові пояснення про те, на якому етапі перебуває будівництво вказаних в договорах об'єктів.

На виконання вказаної ухвали, позивач зазначив, що будівництво «тимчасового» торгівельного комплексу призупинено у зв'язку з фінансовими проблемами позивача, будівельні роботи проведено частково; будівельні роботи по ремонту мостів №1 і №3 через р. Либідь виконано.

Однак позивач не надав до суду відповідних документів, які б вказували на фактичне здійснення робіт з будівництва тимчасового торгівельного комплексу. Надані позивачем графік виконання робіт, локальний кошторис №1-1-1 на тимчасовий ринок промислових товарів на загальну суму 12200335 грн., розроблений у 2011р. ПП «Макропроект» Проект багатофункціонального виставково-торговельно-розважального центру з паркінгами на вул. Комінтерну, 32-вул. Жилянській, 107 у Шевченківському районі м. Києва (Торговельний комплекс з продажу продовольчих та непродовольчих товарів, із закладами громадського харчування та відкритою автостоянкою) не підтверджують фактичне проведення будівельних робіт.

Таким чином, зважаючи на ненадання позивачем до суду доказів здійснення робіт по будівництву тимчасового торгівельного комплексу та враховуючи положення ч. 4 ст. 70 КАС, то факт будівництва торгівельного комплексу і факт використання при цьому будівельної техніки чи інших транспортних засобів залишився не підтвердженим позивачем.

Письмова заявка ТОВ «ОСВ Практик» від 01.11.2010 №5 на розміщення транспортних засобів згідно переліку (41 шт.) носить лише умовний характер і не підтверджує фактичне використання 180 паркувальних місць у період з 01.11.2010 по 29.04.2011. Крім того, згідно наданого позивачем графіку виконання робіт будівництво тимчасового торгівельного комплексу передбачено здійснити у період з 01.07.2010 по 30.09.2010, що також не стосується періоду надання послуг з автостоянки.

Щодо ТОВ «Фраміс» колегія суддів зазначає, що договори з ТОВ «Фраміс» на виконання будівельних робіт з ремонту автодорожніх міський мостів №1 і №3 через р. Либідь не стосуються будівництва «тимчасового» торгівельного комплексу ПАТ «ЗЛК», а отже не пов'язані з предметом договору про надання послуг з автостоянки від 01.11.2010 №1/1.

Крім того, виконання ТОВ «Фраміс» будівельних робіт з ремонту мостів у березні 2011р., що підтверджено наданими актами приймання виконаних підрядних робіт за березень 2011р., не пов'язано з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямованим на отримання доходу, тобто не пов'язано з господарською діяльністю позивача за визначенням (пп. 14.1.36 ПК).

Окремо слід зазначити, що вартість послуг із автостоянки в сумі 2443500 грн. неспіврозмірна з вартістю будівельних робіт згідно довідок від 31.03.2011р. про вартість виконаних ТОВ «Фраміс» робіт за березень 2011р. в сумі 1212686,40 грн. та в сумі 532748,40 грн. (т. 1 а.с. 212, 238), а згідно актів приймання виконаних підрядних робіт за березень 2011р. вартість експлуатації машин становила лише 143025 грн. і 28002 грн. (т. 1 а.с. 221, 246).

Таким чином, надані позивачем докази фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Фраміс» не підтверджують виробничу необхідність і фактичне використання 180 паркувальних місць у період з 01.11.2010 по 29.04.2011.

Особливої уваги заслуговує той факт, що на момент розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій позивачем не надано доказів оплати нібито отриманих послуг від 3-ї особи ПП «ТД «Везувій Інвестмент 2010», що також опосередковано підтверджує, що спірні операції є безтоварними, оскільки пройшли строки позовної давності на звернення 3-ї особи до суду з позовом про стягнення з Позивача заборгованості згідно спірної угоди.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції при ухваленні постанови було порушено норми матеріального та процесуального права, а висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню є помилковим.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, тому вбачаються підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 94, 160, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 жовтня 2014 року задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити нову, якою в задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Завод «Ленінська кузня» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: І.Й. Петрик

Судді: В.Ю. Ключкович

Я.М. Собків

Головуючий суддя Петрик І.Й.

Судді: Ключкович В.Ю.