Справа № 826/15636/14
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 лютого 2015 року № 826/15636/14

Окружний адміністративний суд м. Києва, у складі: судді Добрянської Я.І., розглянув відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 КАС України, в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1
до відповідача Державного центру зайнятості Міністерства праці та соціальної політики України
провизнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в Окружний адміністративний суд м. Києва з позовом до відповідача Державного центру зайнятості Міністерства праці та соціальної політики України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.10.2014 р. головуючим суддею Добрянською Я.І. було відкрито провадження в адміністративній справі № 826/15636/14 та призначено справу до попереднього судового розгляду.

У попередньому судовому засіданні 25.11.2014 р. позивач заявлені у позовній заяві позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити з підстав, визначених у адміністративному позові.

Натомість представник відповідача у попередньому судовому засіданні 25.11.2014 р. проти задоволення позовних вимог позивача заперечив повністю.

Дослідивши наявні в матеріалах адміністративної справи № 826/15636/14 документи, та заслухавши пояснення представників сторін, суд прийшов до висновку, що спір не може бути врегульовано в порядку, визначеному ч. 3 ст. 111 КАС України.

Враховуючи зазначене, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.11.2014 р. було закінчено підготовче провадження та призначено адміністративну справу № 826/15636/14 до судового розгляду в судовому засіданні 20.01.2015 р. одноособовим складом суду під головуванням судді Добрянської Я.І.

Позивач у судове засідання 20.01.2015 р. не прибув та не скерував свого представника, хоча останній належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання, докази чого наявні в матеріалах справи.

Однак, 20.01.2015 р. позивачем до канцелярії суду було подано заяву про розгляд справи № 826/15636/14 за відсутності позивача.

У свою чергу представник відповідача в судовому засіданні 20.01.2015 р. проти задоволення позовних вимог позивача заперечив повністю, з підстав наведених у письмовому запереченні від 28.10.2014 р., та просив суд у позові відмовити.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зважаючи на вказану заяву позивача про розгляд справи за його відсутності та неприбуття позивача в судове засідання 20.01.2015 р., суд на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України перейшов до розгляду адміністративної справи № 826/15636/14 в порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, проти чого також не заперечив представник відповідача.

Про перехід до розгляду справи № 826/15636/14 в порядку письмового провадження, позивача було повідомлено належним чином листом від 20.01.2015 р., докази чого містяться в матеріалах справи.

За наслідками зазначеного, станом на 03.02.2015 р. жодних інших документів (доказів, пояснень) з приводу даного спору по справі № 826/15636/14 від сторін до канцелярії суду не надходило.

Так, у позовній заяві позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Державного центру зайнятості Міністерства праці та соціальної політики України щодо відмови задовольнити інформаційний запит ОСОБА_1 від 03 червня 2014 року;

- зобов'язати Державний центр зайнятості Міністерства праці та соціальної політики України надати ОСОБА_1 запитувану ним інформацію в інформаційному запиті від 03 червня 2014 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач у своїй позовній заяві зазначає про те, що відповідач листом від 13.06.2014 р. відмовився надавати запитувану інформацію на запит від 03 червня 2014 року, мотивуючи це тим, що вона належить до службової інформації, чим порушено Закон України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідачем, у свою чергу, до матеріалів справи були надані письмові заперечення проти позову, в яких Державний центр зайнятості Міністерства праці та соціальної політики України зазначає про відсутність протиправних дій з його боку щодо розгляду інформаційного запиту ОСОБА_1 від 03 червня 2014 року, оскільки при наданні відповіді від 13.06.2014 р. № ДЦ-01-3763/0/6-14 на такий інформаційний запит, відповідач діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглянувши надані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін в минулих судових засіданнях, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а також вивчивши норми чинного законодавства з приводу даного спору, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з наявних матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 подав електронний запит на інформацію до відповідача Державного центру зайнятості Міністерства праці та соціальної політики України шляхом заповнення 03 червня 2014 року відповідного бланку в електронній формі на офіційному веб-сайті розпорядника.

У зазначеному запиті ОСОБА_1 звернувся з проханням до відповідача:

- виготовити копію наказу Державного центру зайнятості, яким затверджено «Рекомендації щодо обслуговування населення та роботодавців фахівцями служби зайнятості»;

- завірити виготовлені копії відповідно до вимог пунктів 76-78 Типової інструкції з діловодства, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 р. № 1242, та надати цю копію разом з відповіддю на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

У відповідь на свій запит позивач отримав лист від Державного центру зайнятості, датований 13 червня 2014 року за № ДЦ-01-3763/0/6-14 та підписом заступника директора С. Тюлєнєва.

Однак, на переконання позивача, зазначеним листом-відповіддю відповідач відмовився надати ОСОБА_1 запитувану ним інформацію, посилаючись на те, що вона належить до службової інформації.

Зважаючи на таке, позивач звернувся за захистом своїх порушених, на його думку, прав та інтересів у судовому порядку до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін в минулих судових засіданнях, а також вивчивши норми чинного законодавства з приводу даного спору, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, зважаючи зокрема на наступне.

Закон України «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон) визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Статтею 1 Закону визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону, інформацією з обмеженим доступом є: конфіденційна інформація; таємна інформація; службова інформація.

Відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону, до службової може належати така інформація, що міститься в документах суб'єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов'язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень.

Діяльність посадових чи службових осіб суб'єктів владних повноважень - це виконання покладених на них завдань та обов'язків, передбачених чинним законодавством.

Такими чином, як наголошує відповідач, при наданні позивачу відповіді від 13 червня 2014 року за № ДЦ-01-3763/0/6-14 на запит останнього від 03 червня 2014 року, Державний центр зайнятості Міністерства праці та соціальної політики України діяв на виконання Закону України «Про доступ до публічної інформації», Указу Президента від 05.05.2011 р. за № 547 «Питання забезпечення органами виконавчої влади доступу до публічної інформації» та постанови Кабінету Міністрів України від 27.11.1998 р. за № 1893 «Про затвердження Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію».

Так, відповідачем був розроблений наказ від 22.07.2011 р. за № 105 «Про перелік відомостей, які містять службову та конфіденційну інформацію Державного центру зайнятості» (далі - Наказ), яким затверджено перелік відомостей, які містять службову та конфіденційну інформацію відповідача, та надається гриф обмеження доступу «Для службового користування».

Пунктом 5 додатку до зазначеного Наказу передбачено, що службова інформація, що міститься в документах Державного центру зайнятості, яка становить внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов'язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень.

Отже, відповідно до наявних у справі доказів, що не було належним чином спростовано позивачем, рекомендації, які просив надати позивач, включені відповідачем до Переліку відомостей, що становлять службову інформацію Державного центру зайнятості.

Державний центр зайнятості здійснює свою діяльність на підставі Положення про Державний центр зайнятості, яке затверджене Першим заступником Міністра праці та соціальної політики від 04.09.1997 р. та підпорядковується Міністерству праці та соціальної політики України, забезпечує свою діяльність у сфері вирішення питань, пов'язаних з регулюванням зайнятості населення, професійною орієнтацією, працевлаштуванням, соціальною підтримкою тимчасово непрацюючих громадян (п. 1.1 Положення), та у межах своїх повноважень керується законами України, рішеннями Верховної Ради України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а також постановами, роз'ясненнями, наказами, інструкціями та вказівками Міністерства праці та соціальної політики (пункт 1.2 Положення) та видає накази, які підписуються директором Державного центру зайнятості (пункти 5.1 та 5.2 Положення).

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 22 Закону, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні інформаційного запиту, якщо інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

Враховуючи наведене вище, наявні у справі докази та норми чинного законодавства, Державний центр зайнятості, на переконання суду, мав відповідне право не надавати запитувану позивачем інформацію стосовно Рекомендацій щодо обслуговування населення та роботодавців спеціалістами служби зайнятості, та які носять рекомендаційний характер щодо послідовності дій спеціалістів центрів зайнятості про надання послуг клієнтам служби зайнятості, що у свою чергу включені відповідачем до Переліку відомостей, які становлять службову інформацію Державного центру зайнятості.

Отже, у даному випадку, відповідач не порушував вимог законодавства та жодним чином не обмежував право позивача на отримання інформації, а також належним чином розглянув його електронний запит від 03 червня 2014 р., на що було надано обґрунтовану відповідь від 13.06.2014 р. № ДЦ-01-3763/0/6-14.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку, позивач не довів суду обґрунтованості заявлених ним позовних вимог, що були спростовані відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, зважаючи на що, суд дійшов до висновку про наявність підстав для відмови в адміністративному позові.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В адміністративному позові відмовити.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська

Дата складання та підписання в повному обсязі постанови - 03.02.2015 р.