Справа № 2а-11351/10/1370
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 р. Справа № 50103/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Глушка І.В., Гудима Л.Я.,

з участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

представника відповідача Козоріз О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги Державної митної служби України та Львівської митниці на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної митної служби України, Львівської митниці про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Львівської митниці та Державної митної служби України, яким з врахуванням уточнення позовних вимог просив: визнати нечинним та скасувати наказ Державної митної служби України від 24.11.2010 року № 2189-к в частині припинення з 25.11.2010 року його перебування на державній службі в митних органах України на посаді головного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного поста «Краківець» Львівської митниці; визнати нечинним та скасувати наказ Львівської митниці від 25.11.2010 року № 1080-к в частині оголошення наказу Державної митної служби України № 2189-к від 24.11.2010 року; поновити його на зазначеній посаді; стягнути з Львівської митниці на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2011 року позов задоволено: визнано протиправним і скасовано наказ Державної митної служби України від 24.11.2010 року № 2189-к в частині припинення з 25.11.2010 року перебування на державній службі в митних органах України ОСОБА_2 - головного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного поста «Краківець» Львівської митниці; визнано протиправним і скасовано наказ Львівської митниці від 25.11.2010 року № 1080-к в частині оголошення наказу Державної митної служби України № 2189-к від 24.11.2010 року про припинення перебування на державній службі в митних органах України ОСОБА_2; поновлено ОСОБА_2 на посаді головного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного поста «Краківець» Львівської митниці; стягнуто з Львівської митниці на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 25.11.2010 року до 19.04.2011 року в сумі 12236,68 грн. Постанову в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді та стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 3228,01 грн. суд звернув до негайного виконання.

Постанова мотивована тим, що відповідачі не надали доказів на підтвердження порушення позивачем своїх посадових обов'язків чи вчинення дій, які є порушенням Присяги державного службовця, а також не доведено правомірності дій Державної митної служби України щодо припинення перебування позивача на службі в митних органах. Тому суд дійшов висновку, що оскаржувані накази відповідачів прийняті з порушенням вимог чинного законодавства та принципів, передбачених ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанову в апеляційному порядку оскаржили відповідачі. Вважають, що вказана постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, суд вважав встановленими обставини, які не були доведеними. Просять скасувати постанову та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги Львівська митниця зазначає, зокрема, що позивач мав можливість переглядати всі без винятку СМС-повідомлення, що надходили від митних органів Польщі, однак, незважаючи на неприбуття з території Польщі транспортних засобів з товарами, які відповідно до цих повідомлень мали прибути в пункт пропуску «Краківець» для проведення митного контролю, посадові особи митного поста, в тому числі і позивач, жодного разу не здійснили заходів щодо з'ясування причин зникнення товарів з цих транспортних засобів або зникнення самих транспортних засобів.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги Державна митна служба України зазначає, зокрема, що позивач несумлінно виконував свої посадові обов'язки, чим порушив Присягу державного службовця, в зв'язку з чим оскаржуваним наказом правомірно та обґрунтовано припинено його перебування на державній службі в митних органах.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, обговоривши доводи заяви, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувану постанову слід визнати нечинною, а провадження у справі закрити з наступних підстав.

До початку апеляційного розгляду справи ОСОБА_2 подав заяву про відмову від позову, в якій просив суд прийняти дану відмову, визнати оскаржувану постанову суду першої інстанції нечинною і закрити провадження у справі.

Заяву обґрунтовував тим, що на виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 19.04.2011 року його було поновлено в митних органах України на посаді головного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного поста «Краківець» Львівської митниці. В подальшому він звільнився із служби за угодою сторін згідно з п. 1 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України. Таким чином, на думку позивача, на даний момент відсутній предмет спору у справі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 51 та ч. 1 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України позивач має право відмовитися від адміністративного позову у суді апеляційної інстанції до закінчення апеляційного розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст. 112 Кодексу адміністративного судочинства України суд не приймає відмови від адміністративного позову і продовжує розгляд адміністративної справи, якщо ці дії позивача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 157 даного Кодексу суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від адміністративного позову і відмову прийнято судом.

Статтею 203 цього Кодексу передбачено, що постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Якщо судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення, а обставини, які стали підставою для закриття провадження у справі, виникли після його ухвалення, суд апеляційної інстанції визнає таке рішення нечинним і закриває провадження у справі.

Факт поновлення ОСОБА_2 в митних органах України на посаді головного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного поста «Краківець» Львівської митниці на виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 19.04.2011 року та факт його звільнення із служби за угодою сторін згідно з п. 1 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України підтверджується наданими позивачем копіями наказів Державної митної служби України від 20.05.2011 року № 1050-к та наказів Львівської митниці від 20.05.2011 року № 366-к і від 23.05.2011 року № 375-к, а також записами в трудовій книжці позивача.

Враховуючи наведені вище правові норми та оцінивши обставини і матеріали справи, колегія суддів вважає, що відмова ОСОБА_2 від поданого ним адміністративного позову не суперечить вимогам законодавства та не порушує чиї-небудь права, свободи або інтереси, тому відсутні підстави для неприйняття відмови від позову.

Крім того, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду.

Як правильно встановив суд першої інстанції, в акті службової перевірки від 24.11.2010 року № 21/2010-П, який став підставою для прийняття Державною митною службою України наказу від 24.11.2010 року № 2189-к, відсутні будь-які відомості про порушення з боку посадових осіб митного поста «Краківець», де проходив службу ОСОБА_2

Також всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачі не надали суду доказів того, що ОСОБА_2 був повідомлений і в який спосіб, чи повинен був знати про виїзд з польської території з вантажем транспортних засобів з державними реєстраційними номерами НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9, НОМЕР_10, НОМЕР_11, НОМЕР_12, НОМЕР_13, НОМЕР_14, НОМЕР_15, НОМЕР_8, НОМЕР_16, НОМЕР_1, НОМЕР_17, НОМЕР_9, НОМЕР_18, НОМЕР_7, НОМЕР_19, НОМЕР_20, НОМЕР_21, а також доказів того, що до обов'язків позивача належали функції відслідковування, переміщення через державний кордон вказаних транспортних засобів згідно інформації митної служби Республіки Польща.

Доводи відповідачів про те, що інформація про вказані транспортні засоби містилася в листі Митної Палати в Перемишлі (Республіка Польща) від 19.11.2010 року № 4000000-IOSW-0711-69/10іb суд вважає безпідставними, оскільки відсутні відомості про дату надходження цього листа до Львівської митниці і він не згадується в акті від 24.11.2010 року № 21/2010-п як такий, що був використаний під час проведення перевірки.

В матеріалах справи містяться контрольні талони, видані для проходження по «зеленому коридору» шести транспортних засобів з відмітками на них відбитку належної ОСОБА_2 особистої номерної печатки № 234.

Вказані контрольні талони підтверджують факт перетину вказаними транспортними засобами митного кордону України, здійснення їх митного контролю та митного оформлення позивачем та спростовують встановлені в ході перевірки та викладені в акті від 24.11.2010 року № 21/2010-п висновки про те, що в ЄАІС Держмитслужби України, справах Львівської митниці відсутні документи та інформація, що підтверджують такий факт стосовно 26 транспортних засобів, щодо яких, на думку відповідачів, ОСОБА_2 не було вжито належних заходів, передбачених ст. ст. 40, 41 чинного на той час Митного кодексу України.

Таким чином, відповідачі не надали суду належних та достатніх доказів на підтвердження порушення позивачем своїх посадових обов'язків чи вчинення позивачем дій, які є порушенням Присяги державного службовця, а також не довели правомірності дій Державної митної служби України щодо припинення перебування позивача на службі в митних органах.

Також колегія суддів враховує, що припинення державної служби на підставі п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу» (порушення присяги державного службовця) є крайнім заходом відповідальності державного службовця, який виходить за межі дисциплінарної відповідальності.

Тому якщо підставою для припинення державної служби є порушення посадовою особою митної служби присяги державного службовця, яке виявилось у неналежному виконанні посадових обов'язків чи порушенні вимог митного законодавства при виконанні таких обов'язків, орган, що виніс наказ про звільнення з митної служби з цих підстав, повинен мотивувати неможливість застосування за таке порушення до посадової особи заходів дисциплінарного впливу, в тому числі звільнення з митного органу.

Однак Державна митна служба України в оскаржуваному наказі про припинення державної служби ОСОБА_2, ні представник відповідача в судовому засіданні не навели жодних доводів неможливості застосування до позивача заходів дисциплінарного впливу, в тому числі звільнення з роботи.

Обов'язковість такого мотивування обумовлена тим, що застосування заходів дисциплінарного впливу до посадових осіб митної служби України чітко врегульовано розділом 4 Закону України «Про Дисциплінарний статут митної служби України» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який визначає види дисциплінарних стягнень та порядок їх застосування, що має наслідком забезпечення належного захисту законних прав та інтересів працівників при вирішенні питань їх дисципліни.

Отже, Державна митна служба України, припиняючи перебування позивача на державній службі в митних органах, в оскарженому наказі не мотивувала необхідності припинення перебування позивача на державній службі в митних органах поза межами дисциплінарної відповідальності, передбаченої Дисциплінарним статутом.

Відповідно до ст. 27 цього Статуту дисциплінарне стягнення має відповідати тяжкості вчиненого дисциплінарного правопорушення та ступеню вини особи. При визначенні виду стягнення керівник митного органу повинен враховувати характер правопорушення, обставини, за яких воно було вчинене, попередню поведінку посадової особи митної служби, її ставлення до служби і стаж роботи в митних органах.

Застосувавши до позивача таку міру відповідальності, як припинення державної служби в митних органах за вчинення дій, які кваліфіковані як неналежне виконання позивачем своїх посадових обов'язків, що є порушенням службової дисципліни, відповідно до визначення ст. 21 Дисциплінарного статуту митної служби України, положення п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу» (порушення присяги), відповідачі тим самим позбавили позивача права на належний захист своїх законних прав та інтересів відповідно до положень розділу 4 Дисциплінарного статуту митної служби України.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачі всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України не надали жодних доказів порушення позивачем Присяги державного службовця та правомірності власних дій щодо припинення перебування позивача на службі в митних органах.

При цьому, враховуючи, що обставини, які стали підставою для закриття провадження у справі, виникли після прийняття судом першої інстанції оскаржуваної постанови, відповідно до ч. 2 ст. 203 Кодексу адміністративного судочинства України таку постанову слід визнати нечинною і закрити провадження у справі.

Керуючись ст. 112, п. 2 ч. 1 ст. 157, ст. ст. 160, 194, 195, 197, п. 4 ч. 1 ст. 198, ч. 2 ст. 203, п. 4 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Прийняти відмову ОСОБА_2 від адміністративного позову.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2011 року у справі № 2а-11351/10/1370 за позовом ОСОБА_2 до Державної митної служби України, Львівської митниці про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - визнати нечинною, а провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді І.В. Глушко

Л.Я. Гудим

Ухвала складена в повному обсязі 09.02.2015 року