Справа № 821/4734/14
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2015-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/4734/14

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Пекного А.С.,

при секретарі: Осташевському Е.Є.,

за участю представників: позивача - Оніщенко В.І., відповідача - Белец Ж.А., Ляха В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Херсонського національного технічного університету до Державної фінансової інспекції в Херсонській області про визнання незаконним та скасування п. 2 вимоги від 04.11.2014 р. № 21-03-14-14/5916 про усунення порушень та недоліків, виявлених ревізією,

встановив:

Херсонський національний технічний університет (далі - позивач, ХНТУ, підконтрольна установа) звернувся до суду із позовом до Державної фінансової інспекції в Херсонській області (далі - відповідач, ДФІ в Херсонській області, Інспекція), в якому просить визнати незаконним і скасувати пункт 2 вимоги ДФІ в Херсонській області від 04.11.2014р. №21-03-14-14/5916.

Як зазначає позивач, за наслідками проведеної ревізії фінансово-господарської діяльності вищих навчальних закладів I-IV рівнів акредитації в Херсонському національному технічному університеті за період з 01.05.2012р. по 01.07.2014р., оформленої актом від 29.09.2014р. №03-17/36, відповідач зробив висновки про допущення ХНТУ порушень вимог законодавства з фінансових питань, на усунення яких надіслав на адресу позивача лист-вимогу від 04.11.2014р. №21-03-14-14/5916.

Пунктом 2 цієї вимоги позивача зобов'язано вжити заходів щодо відшкодування в добровільному порядку зайвих витрат на підготовку фахівців за рахунок бюджетних коштів, які не відпрацювали 3 роки в державному секторі економіки в сумі 740 394,33 грн., а в разі необхідності стягнення цих коштів в судовому порядку з подальшим перерахуванням отриманих коштів до державного бюджету відповідно до вимог чинного законодавства.

В якості порушення відповідачем зазначено те, що 9 випускників ХНТУ, які навчались за державним замовленням та були направлені для працевлаштування протягом 2013 року взагалі не приступили до роботи, а 16 випускників звільнились за власним бажанням, не відпрацювавши при цьому 3 років і не відшкодувавши витрат на навчання, що суперечить вимогам ст.52 Закону України "Про освіту", положенням затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996р. №992 "Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням" та Указу Президента України від 23.01.1996р. №77 "Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів", за змістом яких випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Згідно висновків Інспекції, вказане порушення призвело до збитків державному бюджету на суму 740 394,33 грн.

Позивач вважає пункт 2 вимоги від 04.11.2014р. №21-03-14-14/5916 незаконним з таких підстав.

Так, позивач вказує на те, що установлений Законом України "Про освіту", постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996р. №992 та Указом Президента України від 23.01.1996р. №77 порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, протягом періоду, що підлягав ревізії не виконувався не з вини Херсонського національного технічного університету, оскільки всупереч вказаним правовим актам державними замовниками не надавались робочі місця для працевлаштування випускників або надавались у недостатній кількості.

Саме тому позивач був позбавлений можливості укладати з випускниками угоди про підготовку фахівців з вищою освітою, яка передбачає зобов'язання випускника після закінчення вищого навчального закладу відпрацювати за призначенням не менше трьох років, а в разі його невиконання - зобов'язання відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Крім того, законодавством не визначено обов'язку вищого навчального закладу гарантувати випускнику працевлаштування та контролювати виконання випускником положень постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.1996р. №992 та Указу Президента України від 23.01.1996р. №77, які до того ж суперечать Конституції України, Міжнародній конвенції "Про скасування примусової праці" та Закону України "Про освіту".

В судовому засіданні представник позивача наполягала на задоволенні позовних вимог.

Відповідач надав заперечення на позов, за змістом яких він вважає, що пункт 2 вимоги від 04.11.2014р. №21-03-14-14/5916 є законним і обґрунтованим, так як в ході ревізії встановлено факти порушення п.2 Указу Президента України від 23.01.1996р. №77, п.п. 4, 14 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996р. №992 "Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням", які полягали у тому, що з деякими випускниками, які закінчили навчання у 2012 / 2013р.р. та у 2013 / 2014р.р., не укладались угоди про підготовку фахівців з вищою освітою. 9 випускників ХНТУ, які навчались за державним замовленням та були направлені для працевлаштування протягом 2013 року взагалі не приступили до роботи, а 16 випускників звільнились за власним бажанням, не відпрацювавши при цьому 3 років за місцем призначення і не відшкодували витрат на навчання в загальній сумі 740 394,33 грн., чим завдали збитків державному бюджету.

Також відповідач зазначає, що згідно правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 15 квітня, 13 та 20 травня 2014 року у справах №21-40а14, 21-89а14, 21-93а14 оскаржувана вимога не створює для позивача правових наслідків, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог, так як в порядку адміністративного судочинства можуть бути оскаржені лише такі рішення, дії чи бездіяльність, які породжують безпосередньо для позивача права чи обов'язки.

В судовому засіданні представники відповідача просили відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що ревізією встановлені факти фінансових порушень, які позивач повинен усунути.

Представником позивача надано додаткові пояснення до позову та на заперечення відповідача, згідно яких вказується, що ДФІ в Херсонській області у 2012р. проводилась ревізія аналогічних питань фінансової господарської діяльності ХНТУ за період з 01.10.2010р. по завершений звітний період 2012р., оформлена актом від 06.06.2012р. №03-18/11. Цим актом також встановлювались факти не укладання із випускниками угод про підготовку фахівців з вищою освітою та не відшкодування ними витрат на навчання на суму 7 157 810,55 грн. Однак такі факти не були розцінені ДФІ в Херсонській області як порушення і нею не виставлялись вимоги про їх усунення.

Також представник позивача вказує, що відповідачем невірно розраховано суму збитків державного бюджету, так як відповідно до Ліцензії на надання освітніх послуг та визначених нею спеціальностей, за якими ХНТУ має право готувати фахівців за державним замовленням, із перерахованих відповідачем випускників положення п. 14 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996р. №992 "Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням" поширюються лише на тих, які здобували освіту за галуззю знань 0305 "Економіка та підприємництво".

Крім того, представник позивача вважає помилковими твердження відповідача про те, що оскаржувана вимога не створює для позивача правових наслідків. Як вказує представник позивача, відповідно до п.6 Положення про Державну фінансову інспекцію України, затверджену Указом Президента України від 23.04.2011р. №499/2011 для виконання своїх повноважень Державна фінансова інспекція України та її територіальні органи мають право пред'являти вимоги щодо усунення виявлення порушень законодавства, які є обов'язковими для виконання.

Згідно з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 15 квітня, 13 та 20 травня 2014 року у справах №21-40а14, 21-89а14, 21-93а14, органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

При цьому в порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

Отже, Верховний Суд України дійшов висновку, що у органу державного фінансового контролю наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Натомість, як вважає позивач, пунктом 2 оскаржуваної вимоги на позивача покладено саме обов'язок усунути виявлене порушення, тому він породжує для позивача юридичні наслідки.

З огляду на викладене, представник позивача просить суд задовольнити позов.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до п.1.1.1.1 Плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції України на ІІ квартал 2014 року посадовими особами ДФІ в Херсонській області проведено фінансово-господарської діяльності вищих навчальних закладів I-IV рівнів акредитації в Херсонському національному технічному університеті за період з 01.05.2012р. по 01.07.2014р., оформленої актом від 29.09.2014р. №03-17/36.

Згідно з цим актом, відповідачем зроблено висновок про порушення позивачем вимог ст.52 Закону України "Про освіту", п.п.4, 14 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996р. №992 "Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням" та п.2 Указу Президента України від 23.01.1996р. №77 "Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів".

Згідно із ч.2 ст.52 Закону України "Про освіту" випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України

Пунктом 2 Указу Президента України від 23.01.1996р. №77 установлено, що особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов'язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання.

На виконання вказаних правових норм Кабінетом Міністрів України постановою від 22.08.1996р. №992 затверджено "Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням", п.п.4, 14 якого передбачено, що керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду за формою згідно з додатком №1, якою передбачається зобов'язання випускника після закінчення вищого навчального закладу відпрацювати за призначенням не менше трьох років; у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням, звільнення із служби за контрактом військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу у зв'язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду або рішенням суду про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного корупційного правопорушення, через службову невідповідність, у зв'язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку, за порушення дисципліни, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, особою рядового і начальницького складу протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

За змістом акту від 29.09.2014р. №03-17/36 порушення полягало у тому, що усупереч вказаним правовим актам з деякими випускниками, які закінчили навчання у 2012 / 2013р.р. та у 2013 / 2014р.р., позивачем не укладались угоди про підготовку фахівців з вищою освітою. 9 випускників ХНТУ, які навчались за державним замовленням та були направлені для працевлаштування протягом 2013 року взагалі не приступили до роботи, а 16 випускників звільнились за власним бажанням, не відпрацювавши при цьому 3 років за місцем призначення і не відшкодували витрат на навчання в загальній сумі 740 394,33 грн., чим завдали збитків державному бюджету на вказану суму.

З метою усунення вказаного порушення відповідач надіслав на адресу позивача лист-вимогу від 04.11.2014р. №21-03-14-14/5916, пунктом 2 цієї вимоги позивача зобов'язано вжити заходів щодо відшкодування в добровільному порядку зайвих витрат на підготовку фахівців за рахунок бюджетних коштів, які не відпрацювали 3 роки в державному секторі економіки в сумі 740 394,33 грн., а в разі необхідності стягнення цих коштів в судовому порядку з подальшим перерахуванням отриманих коштів до державного бюджету відповідно до вимог чинного законодавства.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного.

Як видно зі справи, ДФІ в Херсонській області пред'явила позивачу вимогу від 04.11.2014р. №21-03-14-14/5916, яка вказує на виявлені збитки, їхній розмір та необхідність їх стягнення.

Так, у оскаржуваному п.2 цієї вимоги викладені висновки про недоотримання державним бюджетом фінансових ресурсів (здійснення зайвих витрат на підготовку фахівців за рахунок бюджетних коштів, які не відпрацювали 3 роки в державному секторі економіки) в сумі 740 394,33 грн. та відповідно, до збитків державного бюджету на зазначену суму.

При цьому цим пунктом вимоги від позивача вимагається вжити заходів щодо відшкодування в добровільному порядку зайвих витрат в сумі 740 394,33 грн., а в разі необхідності стягнення цих коштів в судовому порядку з подальшим перерахуванням отриманих коштів до державного бюджету відповідно до вимог чинного законодавства.

Отже, названим пунктом зобов'язано позивача вчинити дії з відшкодування збитків, завданих державному бюджету. З цього приводу слід зазначити, що вимога відповідача відшкодувати збитки фактично полягає у їх стягненні.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Порядок проведення органом державного фінансового контролю державного фінансового аудиту, інспектування та перевірок державних закупівель установлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 7, 13 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" органу державного фінансового контролю надається право: пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; а при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Пунктом 46 Порядку проведення інспектування державною контрольно-ревізійною службою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року № 550 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що, якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Отже, відповідачу надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

При цьому в порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

Виходячи з наведеного, у органу державного фінансового контролю наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Оскільки збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення та можливість повернення майна перевіряє суд, який розглядає такий позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Таким чином, вимоги органу державного фінансового контролю щодо відшкодування (стягнення) збитків, які звернуті до підконтрольної установи, є необґрунтованими, а тому не є обов'язковими для виконання останньою, так як не створюють для неї жодних юридично значимих наслідків.

Проте це означає, що пункт 2 вимоги ДФІ в Херсонській області від 04.11.2014р. №21-03-14-14/5916, яким на позивача покладається обов'язок саме вчинити дії з відшкодування збитків, не є обов'язковим і не підлягає виконанню позивачем, а тому не порушує його прав та інтересів. Відсутність порушеного права або інтересу унеможливлює їх судовий захист.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 15.04.2014р. №21-40а14, №21-63а14, від 13.05.2014р. № 21-89а14, від 20.05.2014р. №21-93а14, від 18.09.2014р. №21-332а14, від 28.10.2014р. №21-462а14, від 18.11.2014р. №21-461а14, від 25.11.2014р. №21-442а14, від 20.01.2015р. №21-603а14, які згідно зі статтею 244-2 КАС України, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правові акти, що містять зазначені норми права, та для всіх судів України.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають через відсутність самого предмету судового захисту.

Керуючись ст. ст. 158-163, 167 КАС України, суд, -

постановив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 09 лютого 2015 р.

Суддя Пекний А.С.

кат. 9.3