Справа № 1118/8759/12(2-а/398/280/14)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

03 лютого 2015 рокусправа № 1118/8759/12(2-а/398/280/14)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового засідання: Новошицької О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Олександрійської міської ради

на постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 грудня 2014 року по справі №1118/8759/12(2-а/398/280/14) за позовом ОСОБА_1 до Олександрійської міської ради, виконавчого комітету Олександрійської міської ради, за участю третіх осіб - Комунального підприємства "Житлогосп", Управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради, відкритого акціонерного товариства завод "Агромаш" про скасування рішень, -

в с т а н о в и В :

Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 грудня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме:

скасовано п.1 рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради №314 від 25.04.2013 року «Про надання в орендне користування нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1, ПП АТ « Українська пожежно-страхова компанія» ;

скасовано рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради №897 від 13.12.2012 року «Про затвердження протоколу конкурсу по наданню в оренду майна комунальної власності територіальної громади м. Олександрії за адресою: АДРЕСА_2»;

скасовано п.п. 2, 4 ,5 рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради №899 від 13.12.2012 року «Про надання в орендне користування нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_2, ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3»;

скасовано рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради №678 від 11.10.2012 року «Про надання в орендне користування нежитлового приміщення по АДРЕСА_2, ФОП ОСОБА_4».;

скасовано рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради №85 від 02.02.2012 року "Про надання в орендне користування нежитлового приміщення по АДРЕСА_2, ФОП ОСОБА_5;

скасовано п.1 рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради №814 від 22.11.2012 року «Про продовження ТОВ «Компанія Енерго-інноваційних технологій» терміну укладення договору оренди нежитлових приміщень по АДРЕСА_2»;

скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 12.12.2011 року на цілісний майновий комплекс по АДРЕСА_2, видане на підставі рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради №984 від 12.12.2011 року.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, Олександрійська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить: скасувати постанову суду першої інстанції та винести ухвалу, якою провадження у справі закрити. Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що вимоги позивача, які задоволені судом, не можуть бути предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки приймаючи скасовані рішення орган місцевого самоврядування діяв як власник майна, тобто у спірних правовідносинах не виконував владних управлінських функцій, які б характеризували відповідача як суб'єкта владних повноважень.

Вказана постанова, в частині відмови у задоволенні вимог, була оскаржена і позивачем, але останній під час апеляційного розгляду справи від апеляційної скарги відмовився і вказана відмова прийнята судом, про що постановлено відповідну ухвалу.

Таким чином, постанова суду першої інстанції переглядається судом апеляційної інстанції в частині задоволених позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в межах доводів апеляційної скарги Олександрійська міська рада, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що скасованими рішеннями виконавчого комітету Олександрійської міської ради (а.с.194-202) вирішено питання про передачу в оренду майна, яке перебувало у комунальній власності, що підтверджено відповідними свідоцтвами про право власності. На підставі вказаних рішень укладено договори оренди нежитлових приміщень (а.с.141-176).

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних пов новажень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Задовольняючи позовні вимоги в частині скасування рішень виконавчого комітету Олександрійської міської ради, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не може погодитися з наступних підстав.

Згідно п.1 ч.2 ст.17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Згідно із ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, управління об'єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв'язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.

Отже, приймаючи рішення про передачу в оренду майна, що перебувало у комунальній власності, виконавчий комітет міської ради діяв як уповноважений орган власника цього майна, який, у свою чергу, має вільний вибір у розпорядженні цим майном, при цьому, у цих правовідносинах орган місцевого самоврядування не здійснює владні управлінські функції.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження майном та передання відповідних прав щодо нього, може бути розглянуто за правилами КАС.

Посилання позивача на те, що судовими рішеннями у справі №398/1244/13-а (а.с.130, 138) скасовано рішення Олександрійської міської ради від 25.11.2011р. №399 «Про прийняття до комунальної власності цілісного майнового комплексу відкритого акціонерного товариства «Завод «Агромаш», з яким він пов'язує перехід майна до комунальної власності, яке вподальшому передано в оренду на підставі оскаржених рішень виконавчого комітету, не можуть бути підставою для висновків щодо можливості розгляду спірних правовідносин в порядку адміністративного судочинства, оскільки, навіть приймаючи до увагу позицію позивача, судове рішення, яким скасовано рішення Олександрійської міської ради від 25.11.2011р. №399, набрало законної сили 24.09.2014р. (а.с.138-140), тобто на час прийняття виконавчим комітетом оскаржених рішень (2012-2013 роки), не існувало судових рішень, якими б було визнано протиправність передачі майна до комунальної власності, яке вподальшому передано в оренду на підставі оскаржених рішень виконавчого комітету.

Крім цього, роблячи висновок про неможливість розгляду заявлених вимог за правилами КАС, суд апеляційної інстанції виходить і з того, що в разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передання майна в оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірного майна має вирішуватися в порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Також, у межах даної справи судом задоволено позовні вимоги щодо скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.12.2011 року на цілісний майновий комплекс по АДРЕСА_2, видане на підставі рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради №984 від 12.12.2011 року.

Як свідчать матеріали справи, на виконання рішення міської ради від 25 листопада 2011 р. № 399 "Про прийняття до комунальної власності цілісного майнового комплексу відкритого акціонерного товариства "Завод "Агромаш" 12 грудня 2011р. виконавчий комітет Олександрійської міської ради виніс рішення за № 984 про оформлення права комунальної власності на цей комплекс за територіальною громадою міста з виготовленням відповідного свідоцтва про право власності.

Постановою Олександрійського міськрайонного суду від 09 липня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2014 року, рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради № 984 від 12.12.2011 року скасовано.

Встановивши такі обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість скасування свідоцтва про право власності в порядку адміністративного судочинства.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не погоджується з тих підстав, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно не є рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень в розумінні КАС України, які можуть бути оскаржені до адміністративного суду. Свідоцтво про право власності є правовстановлюючим документом, яке посвідчує певне цивільне право особи. При цьому, право на нерухоме майно виникає не з моменту прийняття, у спірному випадку, рішення про передачу до комунальної власності майна, а з моменту державної реєстрації такого права, що підтверджується відповідним свідоцтвом.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимога позивача про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.12.2011 року не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки така вимога пов'язана з цивільним правом особи, яке це свідоцтво підтверджує.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що спір у цій справі, в частині задоволених судом вимог, не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, а випливає із захисту цивільних прав, які позивач вважає порушеними.

Вказаний спір має вирішуватися у порядку цивільного судочинства, оскільки приписами пункту 1 частині 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України прямо встановлює правило про захист прав, зокрема, що виникають із цивільних відносин, у порядку цивільного судочинства.

При цьому, згідно із п.10 ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування.

Отже, позивач не позбавлений можливості порушити питання про визнання неправомірним рішення виконавчого комітету міської ради, під час вирішення справи у порядку цивільного судочинства.

Про необхідність розгляду справ компетентним судом йдеться і в постанові Верховного Суду України від 02.12.2014р. (реєстраційний №42202901), який зазначив про те, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Таким чином, враховуючи те, що компетентним судом для вирішення вказаних правовідносин є суд цивільної юрисдикції, розгляд справи судом першої інстанції на підставі норм КАС України суперечить ст.17 цього Кодексу, якою визначені межі компетенції адміністративних судів.

Частиною 1 ст.203 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених ст.ст. 155, 157 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За встановлених обставин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне, постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.157, 203 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Олександрійської міської ради - задовольнити.

Постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 грудня 2014 року по справі №1118/8759/12(2-а/398/280/14) в частині задоволених позовних вимог - скасувати, а провадження у справі, в цій частині заявлених вимог - закрити.

В іншій частині постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 грудня 2014 року по справі №1118/8759/12(2-а/398/280/14) - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому ст..212 КАС України.

(Повний текст ухвали виготовлено 04.02.2015р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк