Справа № 810/6911/14
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2015-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 лютого 2015 року 810/6911/14
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Панченко Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини п/п НОМЕР_1 про стягнення грошової компенсації

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 або позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини п/п НОМЕР_1 (далі - Військова частина п/п НОМЕР_1 або відповідач) про стягнення грошової компенсації у розмірі 8879,93 грн. замість належних йому за нормами забезпечення предметів речового майна.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 25.09.2014 №587 його було звільнено у запас за станом здоров`я з правом носіння військової форми одягу та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.10.2014 №178 його з 23.11.2014 виключено зі списків особового складу частини та зі всіх видів забезпечення. Разом з цим, під час проходження військової служби позивач не одержав як відповідне речове майно, так і компенсації за нього.

Оскільки, зазначена сума грошової компенсації відповідачем не сплачена, позивач просив суд стягнути вказану суму з відповідача у судовому порядку.

Позивач у судове засідання, призначене на 04.02.2015, не з`явився. Разом з цим, 03.02.2015 через канцелярію Київського окружного адміністративного суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач правом на подання письмових заперечень проти адміністративного позову не скористався, щодо задоволення позовних вимог заперечував. У судове засідання, призначене на 04.02.2015, не з`явився. Матеріали справи містять відомості про повідомлення відповідача своєчасно та належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Жодних заяв чи клопотань про розгляд справи за відсутності повноважного представника або про відкладення розгляду справи від відповідача до суду не надходило.

Дослідивши наявні матеріали справи у їх сукупності та враховуючи, що про час, дату та місце розгляду справи сторони були повідомлені своєчасно та належним чином, зважаючи на відсутність підстав для відкладення судового розгляду, передбачених статтею 128 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги положення частин четвертої та шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 25.09.2014 №587 майора ОСОБА_1 , заступника командира 1 механізованого батальйону по роботі з особовим складом військової частини п/п НОМЕР_1 звільнено у запас відповідно до пункту «б» (за станом здоров`я) частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Позивач перебував на речовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_2 (п/п НОМЕР_1 ).

З 23 листопада 2014 року на підставі наказу командира військової частини п/п НОМЕР_1 від 09.10.2014 №178 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та зі всіх видів забезпечення (а.с.6).

Згідно довідки № 4, яка видана військовою частиною НОМЕР_2 (п/п НОМЕР_1 ) від 09.10.2014, вартість речового майна, що підлягає видачі при звільненні в запас (у відставку) ОСОБА_1 становить 8879,93 грн. (а.с.7).

Оскільки відповідачем не було здійснено виплату грошової компенсації позивач звернувся до суду з даним позовом.

Крім цього, позивач 09.12.2014, тобто після виключення його зі списків особового складу частини, звернувся до відповідача із заявою про виплату йому грошової компенсації замість належних йому за нормами забезпечення предметів речового майна у розмірі 8879,93 грн.

У судовому засіданні позивач повідомив суд що у період проходження військової служби він не звертався із відповідними заявами до відповідача.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

В силу положень частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, яка діяла до 11 березня 2000 року) військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

За змістом пунктів 27 та 28 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 №1444, військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. Зазначеним особам, звільненим у запас або відставку після закінчення строку контракту, за належне їм, але не отримане протягом дії контракту речове майно виплачується грошова компенсація пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати закінчення контракту, або видається речове майно на суму грошової компенсації. Військовослужбовцям, які звільняються у запас або відставку без права носіння військової форми одягу, виплачується грошова компенсація за неотримане речове майно або за їх згодою видається речове майно на суму грошової компенсації пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання речового майна до дати підписання наказу про звільнення або закінчення контракту.

Статтею 2 Закону України від 17 лютого 2000 року №1459-ІІІ «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів», що набрав чинності 11 березня 2000 року, призупинено дію частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині одержання військовослужбовцями речового майна або за їх бажанням грошової компенсації замість нього.

Законом України від 3 листопада 2006 року № 328-V «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» статтю 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено в новій редакції, а також доповнено статтею 9-1, якою передбачено, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту другого наведеної статті, військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів.

Згідно із Законом України від 19.12.2006 № 489-V дію пункту 2 статті 9 -1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зупинено на 2007 рік та відповідно до Закону України від 28.12.2007 № 107-VI виключено.

Разом з цим, згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008 зміни, внесені підпунктом 3 пункту 67 розділу II Закону України від 28.12.2007 № 107-VI, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Тобто, дію пункту 2 статті 9 -1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до положень статті 73 Закону України «Про Конституційний Суд України», було відновлено від дня прийняття Конституційним Судом України рішення про неконституційність положень підпункту 3 пункту 67 розділу II Закону України від 28.12.2007 № 107-VI.

Як вбачається із змісту пункту 2 статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», її положення регулюють порядок виплати грошової компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, і не поширюються на військовослужбовців, звільнених з військової служби.

Таким чином, на момент звернення позивача щодо отримання ним грошової компенсації замість належних йому за нормами забезпечення предметів речового майна положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачали такого права для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку.

Водночас суд зауважує, що приписи пунктів 27 та 28 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 №1444, не підлягають застосуванню, оскільки суперечать положенням Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 19.03.2013 у справі №21-38а13, від 27.05.2014 №21-132а14, від 24.06.2014 №21-253а14.

Суд звертає увагу на те, що за приписами статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Зважаючи на те, що позивач звернувся із заявою щодо отримання грошової компенсації замість речового майна не під час проходження військової служби, а вже після звільнення у запас, то у нього, відповідно, відсутнє право на одержання грошової компенсації замість належних йому за нормами забезпечення предметів речового майна.

З огляду на зазначене та беручи до уваги достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є не обґрунтованими, а його вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів частини п`ятої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України. Оскільки відповідач не надав суду доказів понесення ним судових витрат, підстав для присудження на його користь судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панченко Н.Д.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 06 лютого 2015 року.