Справа № 802/4007/14-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2015-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

28 січня 2015 р. Справа № 802/4007/14-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Богоноса М.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання: Слишинської Н.С.

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Цимбал В.А;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до: Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

17.11.2014 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернувся позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1) з адміністративним позовом до відповідача - Головного управління ДФС у Вінницькій області (ГУ ДФС у Вінницькій області). У позовній заяві позивач просив скасувати рішення Головного управління Міндоходів у Вінницькій області № 449 від 14.10.2014 року про анулювання статусу платника єдиного податку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 01.10.2014 року податковим органом проведено камеральну перевірку щодо порушення платником єдиного податку вимог перебування на спрощеній системі оподаткування. Перевіркою задокументовано факт не сплати протягом двох послідовних кварталів податкового боргу в сумі 177,22 грн. Рішенням № 449 від 14.10.2014 року податковий орган анулював свідоцтво платника єдиного податку, з підстав існування податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів. Позивач стверджує, що вказане рішення відповідача винесено незаконно, безпідставно, а тому таке підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 12.01.2015 року судом допущено заміну неналежного відповідача - Головне управління ДФС у Вінницькій області на належного - Вінницьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Вінницькій області.

Ухвалою суду від 26.01.2015 року замінено Вінницьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Вінницькій області її правонаступником Вінницькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Вінницькій області.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у адміністративному позові. Зазначив, що він є добросовісним платником податку, який своєчасно сплачує податкові зобов'язання, часто перерахування податку проводиться завчасно до закінчення граничного строку його сплати. Про існування податкового боргу в розмірі 177,22 грн. платнику не було відомо, оскільки він щомісяця сплачував належну, на його думку, суму в розмірі 230 грн. Проте камеральною перевіркою встановлено факт недоплати податкового зобов'язання на суму 13 грн. 60 коп. кожного місяця (належна до сплати ставка єдиного податку із січня 2014 року 243 грн. 60 коп.).

Представник відповідача позов не визнав, надав суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що видане позивачу свідоцтво про реєстрацію платником єдиного податку анульовано за рішенням податкового органу, що прийняте на підставі акта камеральної перевірки від 01.10.2014 року № 12543/17. Підставою анулювання став факт несплати позивачем суми податкового боргу протягом двох послідовних кварталів (а.с.37-38).

Заслухавши пояснення представників сторін, надавши оцінку письмовим доказам, які містяться у матеріалах справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований в якості фізичної особи - підприємця 25.05.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію (а.с.4). Крім того позивач володіє статусом платника єдиного податку другої групи.

01.10.2014 року посадовими особами Вінницької ОДПІ проведено камеральну перевірку позивача в результаті якої складено Акт перевірки від 01.10.2014 року № 12543/17 (а.с. 6).

Актом від 01.10.2014 року № 12543/17 задокументовано факт несплати протягом двох послідовних кварталів податкових зобов'язань по єдиному податку, що кваліфіковано як порушення п.п. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України.

Рішенням від 14.10.2014 року № 449 на підставі Акту перевірки від 01.10.2014 року № 12543/17 Вінницькою ОДПІ анульовано видане позивачу свідоцтво платника єдиного податку з підстав, передбачених абз. 8 пп. 298.2.6 п. 298.2 ст. 298 ПК України (наявність податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів) (а.с. 7).

Підставою для прийняття відповідачем рішення про анулювання свідоцтва платника єдиного податку № 449 від 14.10.2014 року стала наявність у позивача податкового боргу по єдиному податку, виникнення якого мало місце у січні 2014 року.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Надаючи оцінку спору який виник суд враховує, що згідно пункту 295.1 статті 295 ПК України платники єдиного податку першої і другої груп (фізичні особи - підприємці) сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Пунктом 299.10 статті 299 Податкового кодексу України передбачено, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу, зокрема, у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу.

У разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб'єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом (п. 299.11 ст. 299 ПК України).

Згідно з п. 299.15 статті 299 ПК України, свідоцтво платника податку анулюється за рішенням контролюючого органу в тому числі у випадку:

- несплати протягом двох послідовних кварталів у порядку, встановленому цим Кодексом, податкового боргу, що виник у платника єдиного податку, - в останній день календарного місяця, в якому закінчився граничний строк погашення податкового боргу, тощо.

Відповідно до п.п. 8 пп.298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України, платники єдиного податку зобов'язані перейти на сплату інших податків зборів, визначених Податковим кодексом України, у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Отже, статтею 299 ПК України конкретно передбачено підстави анулювання свідоцтва платника податку та строки, у які таке анулювання має відбуватись. Норма підпункту 3 пункту 299.15 статті 299 ПК України є імперативною та не може тлумачитись довільно на розсуд податкового органу.

З наведеного вбачається, що однією із підстав анулювання свідоцтва платника єдиного податку за рішенням контролюючого органу згідно із підпунктом 3 пункту 299.15 статті 299 Податкового кодексу України є несплата протягом двох послідовних кварталів у порядку, встановленому ПКУ, податкового боргу, що виник у платника єдиного податку.

Під час судового розгляду судом на підставі даних облікової картки платника податків встановлено, що станом на 01.10.2014 року позивач мав заборгованість у сумі 117,22 грн.

Досліджуючи походження вказаної заборгованості суд встановив, що ФОП ОСОБА_1 як платник 2 групи повинен був сплачувати 20% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, тобто із 01.01.2014 року - 243,60 грн. Разом з тим, позивач протягом 2014 року постійно сплачував єдиний податок у розмірі 230 грн., що спричинило виникнення недоїмки та збільшення її розміру.

Саме із посиланням на суму недоїмки у розмірі 117,22 грн. та вважаючи її податковим боргом платника податку податковий орган дійшов висновку про наявність підстав для анулювання статусу позивача як платника єдиного податку посилаючись на існування податкового боргу протягом двох послідовних кварталів.

Суд не погоджується із висновком відповідача про наявність у позивача суми податкового боргу в розмірі 117,22 грн. із таких мотивів.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковим боргом є сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Таким чином, для того щоб сума грошового зобов'язання із сплати єдиного податку вважалась сумою податкового боргу така повинна пройти процедуру узгодження визначену Податковим кодексом України.

Порядок узгодження сум податкових зобов'язань врегульований ст. 54 ПК України. Так, нормою п. 54.1 ст. 54 ПК України передбачено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 54.3 ст. 54 ПК України передбачено перелік підстав за наявності яких контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством.

При цьому, норми Податкового кодексу України гарантують платникам податку право на оскарження рішень прийнятих контролюючим органом в адміністративному або судовому порядку (п. 56.1 ст. 56 ПК України).

У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення (п. 56.2 ст. 56 ПК України).

З урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення (п. 56.18 ст. 56 ПК України).

Системний аналіз та синтез наведених вище норм Податкового кодексу України дає підстави для висновку, що такі передбачають виключний перелік форм (способів) узгодження податкового зобов'язання. Зокрема, податкове зобов'язання може бути визначено платником податку самостійно, або узгоджене у порядку судового оскарження чи оскарження такого зобов'язання до податкового органу вищого рівня.

Згідно п. 296.2. ст. 296 ПК України, платники єдиного податку першої та другої груп подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строк, встановлений для річного податкового (звітного) періоду, в якій відображаються обсяг отриманого доходу, щомісячні авансові внески, визначені пунктом 295.1 статті 295 цього Кодексу.

Як зазначалося, моментом виникнення недоїмки позивача із сплати єдиного податку є початок 2014 року. На момент прийняття оскаржуваного рішення обов'язок позивача подати податкову декларацію за 2014 рік не настав, а тому сума податкового зобов'язання не може вважатися узгодженою шляхом самостійного її визначення платником.

Крім того, статтею 122 ПК України встановлено, що несплата (неперерахування) фізичною особою - платником єдиного податку, визначеною підпунктами 1 і 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, авансових внесків єдиного податку в порядку та у строки, визначені цим Кодексом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку відповідно до цього Кодексу.

Із пояснень представника відповідача та наданих до суду доказів встановлено, що податкове повідомлення - рішення щодо позивача на суму недоїмки у розмірі 117,22 грн. не приймалося та не надсилалось. Тому, вказана сума податкового зобов'язання не може вважатися узгодженою у розумінні ст. 54 ПК України.

Суд звертає увагу, що інформація про наявність заборгованості позивача із сплати єдиного податку існувала лише у вигляді службової інформації ДФС (відображена у обліковій картці платника податків) і не доводилась до відома позивача в установленому порядку. Вказана обставина додатково свідчить про те, що зобов'язання на суму 117,22 грн. не може вважатися узгодженим, оскільки платник єдиного податку, з поміж іншого, в такому випадку може позбавлятися гарантованого права на його оскарження.

В свою чергу, на думку відповідача, оскільки позивач виявив бажання про застосування ним спрощеної системи оподаткування, то порядок узгодження податкового зобов'язання слід пов'язувати саме із фактом подання заяви про реєстрацію платником єдиного податку. Суд критично оцінює такі доводи, оскільки, як зазначалося вище, порядок узгодження податкових зобов'язань платників податків імперативно врегульовано ст. 54 ПК України. Серед способів узгодження зазначеного відповідачем способу (подання заяви про перехід на спрощену систему оподаткування) немає. Крім того, виходячи із правової природи процедури узгодження податкового зобов'язання, узгодженим може бути податкове зобов'язання яке реально виникло, а не усі зобов'язання, в тому числі і ті , які можуть виникнути у майбутньому. Більше того, статус позивача як платника єдиного податку не може змінювати встановленого Податковим кодексом України порядку та способів узгодження податкового зобов'язання.

Таким чином, відповідач приймаючи оскаржуване рішення про анулювання статусу позивача як платника єдиного податку залишив поза увагою, що сума податкового зобов'язання позивача в розмірі 117,22 грн. не є узгодженою, а тому не може вважатися податковим боргом. Вказане свідчить і про помилковість висновків податкового органу про несплату позивачем суми податкового боргу протягом двох послідовних кварталів, який покладено в основу прийнятого рішення, що оскаржується.

Крім того, суд також критично ставиться до прийнятого рішення про анулювання статусу платника єдиного податку з огляду і на таке.

Відповідач, як на підставу прийняття рішення зіслався на те, що ФОП ОСОБА_1 не сплачував протягом двох послідовних кварталів податковий борг.

Суд звертає увагу, що позивач протягом 2014 року постійно сплачував єдиний податок у розмірі 230 грн., замість 243,60 грн.

Слід звернути увагу, що об'єктивна сторона порушення, яке ставиться у вину позивачу, становить бездіяльність, яка проявляється в несплаті (неперерахуванні) сум єдиного податку в порядку та у строки, визначені законодавством. Попри те, від несплати податкового зобов'язання слід відмежовувати неповну сплату. Тому і об'єктивна сторона не охоплюється складом порушення за яку анульовано свідоцтво платника єдиного податку, оскільки сплата була частковою.

Також слід звернути увагу і на те, що відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Суд звертає увагу і на те, що оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає наведеним критеріям.

Так, зокрема приймаючи рішення № 449 від 14.10.2014 року про анулювання статусу платника єдиного податку відповідач вийшов за межі наданих повноважень, оскільки підставою для його прийняття могла бути наявність протягом двох послідовних кварталів саме податкового боргу, а не недоїмки із сплати єдиного податку.

Крім того, в силу п. 299.11 ст. 299 ПК України у випадку анулювання статусу платника єдиного податку суб'єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом. Тому, на думку суду, приймаючи рішення № 449 від 14.10.2014 року про анулювання статус позивача як платника єдиного податку у зв'язку із недоплатою позивачем щомісяця суми єдиного податку у розмірі 13 грн. 60 коп. відповідач порушив справедливий (необхідний) баланс між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи (неможливість протягом одного року набути статус платника єдиного податку) і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Враховуючи зазначене, рішення № 449 від 14.10.2014 року є протиправним та підлягає скасуванню.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд не встановив їх понесення сторонами, оскільки позивач, будучи інвалідом другої групи, звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області № 449 від 14.10.2014 року про анулювання платника єдиного податку.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Богоніс Михайло Богданович