Справа № 2270/2000/12
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" лютого 2015 р. м. Київ К/9991/39775/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Бутенка В.І.,
Олексієнка М.М., -

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Хмельницькому районі Хмельницької області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, про стягнення 7307,50 гривень сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Хмельницькому районі Хмельницької області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 березня 2012 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2012 року, -

встановив:

У лютому 2012 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому Хмельницької області про стягнення 7307,50 гривень сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

На обґрунтування позову послався на те, що 28 вересня 2011 року з метою реєстрації придбаного автомобіля він сплатив вказану суму коштів, що суперечить вимогам статті 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 400/97-ВР), відповідно до якої такий збір сплачується при відчуженні автомобіля, а не при його купівлі.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 6 березня 2012 року замінено неналежного відповідача Управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому на належного Управління Пенсійного фонду України в Хмельницькому районі Хмельницької області, а також залучено до участі у справі в якості третьої особи Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 березня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2012 року, позов задоволено. Стягнуто з Управління Пенсійного фонду України в Хмельницькому районі Хмельницької області на користь ОСОБА_4 7307,50 гривень збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, сплаченого при придбанні легкового автомобіля Маzda 6 FL 2.5L SDN 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

У касаційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в Хмельницькому районі Хмельницької області, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 березня 2012 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2012 року і залишити позовну заяву без розгляду.

Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області подало заяву про приєднання до касаційної скарги відповідача, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи те, що сторони у судове засідання не з'явились, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, то суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, і це відповідає матеріалам справи, що 23 вересня 2011 року ОСОБА_4 придбав легковий автомобіль марки Маzda 6 FL 2.5L SDN 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1, при реєстрації якого 28 вересня 2011 року сплатив до Управління Пенсійного фонду України в Хмельницькому районі Хмельницької області збір на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 3% вартості автомобіля, що склало 7307,50 гривень.

При зверненні до відповідача із заявою про повернення сплачених коштів позивачеві було відмовлено та роз'яснено, що у випадку придбання автомобіля фізичною особою, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування сплачується особою, що набуває права власності на легковий автомобіль, посилаючись при цьому на Порядок сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 3 листопада 1998 року № 1740 (далі - Порядок).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що Порядок у даному випадку застосуванню не підлягає, оскільки положення, яким визначений обов'язок фізичної особи, яка купує автомобіль, сплатити збір на обов'язкове державне пенсійне страхування за змістом суперечить нормі, яка міститься у Законі № 400/97-ВР, який є нормативно-правовим актом вищої юридичної сили.

Законом № 400/97-ВР визначено порядок справляння та використання збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Згідно пункту 7 статті 1 цього Закону платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є юридичні та фізичні особи при відчуженні легкових автомобілів, крім легкових автомобілів, якими забезпечуються інваліди, та тих автомобілів, які переходять у власність спадкоємцям за законом.

Натомість, відповідно до пункту 12 Порядку платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій з відчуження легкових автомобілів є підприємства, установи та організації всіх форм власності, а також фізичні особи, які набувають право власності на такі автомобілі, зокрема, шляхом їх купівлі, у тому числі у виробників або торгівельних організацій (крім випадків забезпечення автомобілями інвалідів згідно із законодавством).

Отже, на час виникнення спору положення Порядку суперечили вимогам Закону № 400/97-ВР у частині регулювання правовідносин зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій з відчуження легкових автомобілів.

Відповідно до частини 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Враховуючи наведене та виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що при вирішенні цього спору застосуванню підлягають положення Закону № 400/97-ВР, яким не передбачено сплату збору на обов'язкове державне пенсійне страхування юридичними та фізичними особами при здійсненні операцій з придбання легкового автомобіля.

За правилами частини 3 статті 3 Закону № 400/97-ВР платники збору при відчуженні легкових автомобілів сплачують цей збір на рахунки з обліку коштів спеціального фонду державного бюджету, відкриті в управліннях Державного казначейства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі. Ці кошти в установленому порядку зараховуються до спеціального фонду державного бюджету і використовуються згідно із законом про Державний бюджет України.

Механізм повернення коштів, помилково зарахованих до державного бюджету, закріплено у Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженому наказом Державного казначейства України від 10 грудня 2002 року № 226 (чинному на час виникнення спірних відносин), пунктами 3, 5 якого передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державного казначейства України з відповідних рахунків, відкритих в цих органах, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету або поданням платника податків, зборів (обов'язкових платежів).

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2011 року № 106 «Деякі питання ведення обліку податків і зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджету» з огляду на коди бюджетної класифікації, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 14 січня 2011 року № 11, органом, який забезпечує здійснення постійного контролю за правильністю та своєчасністю надходження до державного бюджету збору під час набуття права власності на легкові автомобілі, а також ведення обліку таких платежів у розрізі платників з метою забезпечення повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного бюджету, визначено Пенсійний фонд України.

При цьому частиною 2 статті 72 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV закріплено правило, згідно з яким кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України та використовуються відповідно до частини першої статті 73 цього Закону на виплату пенсій, надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов'язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду України; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів Пенсійного фонду України.

На підставі викладеного, збір, помилково зарахований до спеціального фонду державного бюджету внаслідок сплати особою, яка не є суб'єктом цього збору, не підлягає стягненню із контролюючого органу - Пенсійного фонду України, оскільки такий спосіб відновлення порушеного права суперечить встановленому законодавством порядку повернення помилково сплачених чи зарахованих до бюджету обов'язкових платежів.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року (справа № 21-309а13).

Стягуючи з Управління Пенсійного фонду України в Хмельницькому районі Хмельницької області на користь позивача суму сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування при придбанні легкового автомобіля, суд першої інстанції не звернув уваги, що виплата таких коштів проводиться через територіальні управління Державного казначейства України.

Зі змісту статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача.

Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області було залучено до участі у справі в якості третьої особи, проте ухвалюючи рішення по суті позовних вимог суд першої інстанції залишив поза увагою те, що рішення у справі впливає на його права, свободи та інтереси.

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до вимог частини 4 статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може містити вимоги, зокрема, про стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю і цю вимогу відповідно до частини 2 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України може бути заявлено лише одночасно з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просив стягнути з відповідача кошти, однак вимога про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень ним не заявлялась.

Судом першої інстанції не було надано оцінки рішенню відповідача - Управління Пенсійного фонду України в Хмельницькому районі Хмельницької області про відмову в поверненні позивачеві помилково сплачених коштів, оформленого листом від 25 січня 2012 року № 1068/06.

Апеляційний суд на зазначені порушення уваги не звернув та не виправив їх.

Таким чином, суди попередніх інстанції, з огляду на вимоги частини 4 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України щодо офіційного з'ясування всіх обставин у справі, повинні були визначити, чи правильно визначено коло відповідачів, чи правильно обрано позивачем спосіб захисту порушеного права, і чи підлягають задоволенню (чи розгляду взагалі в порядку адміністративного судочинства) вимоги позивача щодо стягнення помилково сплачених коштів без заявлення інших вимог, а саме: про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, тощо.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що постанова Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 березня 2012 року та ухвала Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2012 року підлягають скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Хмельницькому районі Хмельницької області - задовольнити частково.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 березня 2012 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2012 року - скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Хмельницькому районі Хмельницької області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, про стягнення 7307,50 гривень сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування - направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Бутенко В.І.

Олексієнко М.М.