Справа № 806/5157/14
Суддя: Бондарчук І.Ф.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Капинос О.В.
Суддя-доповідач:Бондарчук І.Ф.
УХВАЛА

іменем України

"27" січня 2015 р. Справа № 806/5157/14

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Бондарчука І.Ф.

суддів: Моніча Б.С.

Хаюка С.М.,

при секретарі Лялевич С.С. ,

за участю представників сторін:

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Бердичівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "12" грудня 2014 р. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю " ІНКО-ФУД БЕРДИЧІВ" до Бердичівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень- рішень ,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив скасувати податкові повідомлення-рішення від 29.10.2014 р. №; № та № прийняті Бердичівською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Житомирській області.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що податковий кредит за липень 2014 року було підтверджено належним чином за рахунок накладних № 125 та № 108 від 07.07.2014 року, які були внесені до реєстру накладних; сума бюджетного відшкодування була сформована належним чином в період за березень 2014 року, а не листопад-грудень 2013 року, як зазначено в акту перевірки, та оплачено, а тому у податкового органу не було підстав для винесення оспорюваних податкових рішень.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2014 року позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 29.10.2014 року №, № і №.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст.195 КАС України, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції покликався на те, що відповідач як суб'єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятих податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком, виходячи з наступного.

Встановлено, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Інко-Фуд Бердичів" з питань достовірності визначення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту з податку на додану вартість за липень 2014 року та достовірності декларування бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за липень 2014 року, за результатами якої складено акт № 1918/1501/38284164 від 10.10.2014 року.

На підставі вказаного акту відповідачем винесені податкові повідомлення - рішення від 29.10.2014 року: № , № , № .

Щодо податкового повідомлення рішення № від 10.10.2014 року, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з акту перевірки , в порушення п.198.1 п.198.2 ст.198, п.201.4, п.201.6, п.201.10 ст.201 ПКУ обумовлено тим, що ТОВ "Інко-Фуд Бердичів" було віднесено до складу податкового кредиту декларації з ПДВ за липень 2014 року суму ПДВ 10112, 09 грн. по взаємовідносинам з ПАТ "Матімекс-Україна" на підставі податкової накладної від 07.07.2014 року № 125, яка не була надана до перевірки.

Крім того відповідач зазначив, що від товариства було отримано відповідь щодо правомірності формування податкового кредиту на вказану суму, з якої вбачається, що він був визначений на підставі накладних № 125 та № 108 від 07.07.2014 року, що не відповідає даним реєстру виданих та отриманих податкових накладних за липень 2014 року. При цьому відповідно до вимог п.50.1 ст.50 ПКУ товариство було зобов'язано при самостійному виявленні помилки, надіслати уточнюючий розрахунок, чого не було зроблено.

Судом вірно зазначено, що належним чином оформлена податкова накладна є достатньою підставою для включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту по даті здійснення хоча б однієї із першій подій (перерахування коштів в оплату товарів або отримання таких товарів), за умови виписки такої податкової накладної платником податку на додану вартість.

Наказом Міністерства доходів і зборів України від 25.11.2013 р. N 708 (чинний на момент виникнення спірних відносин) затверджено Форму реєстру виданих та отриманих податкових накладних та порядок його ведення та згідно із п.1 розділу 1 та п.2 розділу 5 якої, реєстр є формою для запису (реєстрації) виданих та отриманих податкових накладних.

Виправлення помилки в Реєстрі здійснюється за правилами, передбаченими для бухгалтерського обліку, у момент виявлення такої помилки.

Коригування помилкових записів у Реєстрі не призводить до потреби формування нових (уточнюючих) реєстрів.

В той же час відповідно до п.50.1 ПКУ, уточнюючі розрахунки подаються у разі, якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею).

Таким чином , колегія суддів приходить до висновку, що у випадку, коли в Реєстрі виправляються механічні помилки або такі, що не впливають на інші дані Реєстру та не стосуються показників декларації з ПДВ, правових підстав подавати до контролюючого органу уточнюючі розрахунки немає.

Судом встановлено, що позивачем у ПАТ "Матімекс-Україна" було придбано товару на суму ПДВ 10112,09 грн., що підтверджується копіями податкових накладних № 125 та № 108 від 07.07.2014 року (9017,89 грн. + 1094,20 грн.) та відповідно сформовано податковий кредит на вказану суму.

Листом № 276 від 15.09.2014 року, на адресу податкового органу товариством було надано копії вказаних податкових накладних на підтвердження суми кредиту в розмірі 10112,09 грн., тобто до проведення перевірки в жовтні 2014 року. Тому, посилання контролюючого органу на відсутність податкової накладної № 125 від 07.07.2014 року під час перевірки в період з 29.09.2014 року по 03.10.2014 року є необґрунтованим.

Як вбачається із реєстру виданих та отриманих податкових накладних за серпень 2014 року, позивачем було усунуто помилку методом "сторно" та в рядках 250-252 з показником "-" відмічено накладну № 125 на суму ПДВ 10112,09 грн., натомість зазначено накладні № 125 та № 108 на ту ж суму ПДВ 10112,09 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки виправлена помилка не вплинула на показники декларації, а тому і підстав для подання уточнюючого розрахунку у позивача також не було.

Дійсність та правильність оформлення вказаних накладних № 125 та № 108 від 07.07.014 року відповідачем не оспорюється.

Таким чином, судом першої інстанції вірно зазначено, що податковий кредит у сумі 10112,09 грн. за липень 2014 року підтверджений належним чином оформленими податковими накладними, а тому позивачу неправомірно зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 10112 грн.

Щодо податкових повідомлень - рішень від 29.10.2014 року № та № , слід зазначити наступне.

Як вбачається з висновку акту від 11.08.2014 року № 1495/2200/38284164, позивачем занижено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних звітних періодів за червень 2014 року в розмірі 2708623 грн. та завищено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду на суму 2714674 грн. Товариство погодилось з вказаними висновками, оскільки у податковій декларації з ПДВ за серпень 2014 року відобразило зменшення залишку від'ємного значення на суму 2761074 грн. Таким чином, з урахуванням п.200.14 ПКУ, товариство не має права декларувати до відшкодування на рахунок платника у банку суми ПДВ по звітних періодах (листопад, грудень 2013 року), по яких попередньо підтверджено суму ПДВ до відшкодування у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних звітних періодів.

Також, як випливає із письмового заперечення відповідача, оскільки ТОВ "Інко-Фуд Бердичів" у податковій звітності з ПДВ за липень 2014 року у додатку № 2 при декларуванні суми бюджетного відшкодування ПДВ на розрахунковий рахунок не зазначено період "червень 2014 року" вважається, що платник втратив право отримання суми бюджетного відшкодування на розрахунковий рахунок.

Отже, право на бюджетне відшкодування виникає за умови дотримання вимог ст.200 Податкового кодексу України та в такому разі платник самостійно визначає спрямування вказаних коштів: або на рахунок в банку, або в рахунок зменшення податкових зобов'язань по майбутніх звітних періодах.

Згідно із Порядком заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість (далі - Порядок), затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 13 листопада 2013 року № 678 (розділ 5 Порядок заповнення податкової декларації "Розрахунки за звітний період"), який був чинним на момент виникнення спірних відносин, якщо в наступному звітному податковому періоді різниця між сумою податкових зобов'язань і сумою податкового кредиту з урахуванням залишку такого від'ємного значення минулого звітного (податкового) періоду, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, має від'ємне значення (рядок 22 декларації), до декларації 0110 подається (Д2) (додаток 2).

Платники, які заповнили рядок 22 декларації 0110 та відповідно до статті 200 розділу V Кодексу мають право на бюджетне відшкодування податку на додану вартість, здійснюють розрахунок бюджетного відшкодування та подають до декларації 0110 (Д3) (додаток 3).

Значення рядка 3 (Д3) (додаток 3) переноситься до рядка 23 декларації 0110 за поточний звітний (податковий) період. Залежно від обраного платником напряму повернення суми бюджетного відшкодування (на рахунок цього платника у банку або у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних податкових періодів) така сума вказується або в рядку 23.1, або у рядку 23.2, або частково розподіляється у рядках 23.1 та 23.2 податкової декларації 0110.

Рядок 21.3 передбачений для відображення збільшення або зменшення залишку від'ємного значення, який (для декларації 0110 - після бюджетного відшкодування) включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 24) за результатами камеральної чи документальної перевірки, проведеної контролюючим органом.

Як вбачається з декларації з податку на додану вартість за липень 2014 року, в рядку 23 відображено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню в розмірі 623931 грн. та значення вказаного рядка відповідає додатку 3 до декларації, тобто, дотримано вимог Порядку.

Вказана сума як залишок від'ємного значення попереднього звітного періоду виникла за період червень 2014 року, що підтверджується як актом перевірки від 11.08.2014 року № 1495/2200/38284164 так і декларацією за липень 2014 року.

Дане від'ємне значення, в розмірі 623931 грн. було фактично сплачено отримувачем в межах суми 1571527 грн., що підтверджено на аркуші 17 акту від 11.08.2014 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що для підтвердження суми бюджетного відшкодування, позивачем було дотримано умови п.200.4 ПКУ.

В той же час, податковим органом оспорюється період, за який виникло від'ємне значення в сумі 623931 грн. і вказується на те, що в додатку 2 до декларації за липень позивачем зазначено саме період листопад-грудень 2013 року (а не червень 2014 року з ідентичним від'ємним значенням), та вказаний період сформував від'ємне значення і був зазначений також у декларації позивача за червень 2014 року. Тому суму за цей період позивач не має права відображати як бюджетне відшкодування з огляду на те, що в декларації з податку на додану вартість за серпень 2014 року (тобто на майбутній період по відношенню до липня 2014 року) останній вже відобразив вказане від'ємне значення за листопад-грудень 2013 року (відповідно до перевірки від 11.08.2014 року) і таким чином погодився на віднесення від'ємного значення в рахунок зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних звітних періодів та відповідно відмовився від бюджетного відшкодування.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що платник податку вважається таким, що добровільно відмовляється від отримання суми заниження як бюджетного відшкодування тільки у разі наявності відповідного податкового повідомлення, яким зазначаються сума заниження бюджетного відшкодування та підстави для її вирахування. Як видно, вказана норма немає зворотної дії в часі.

Предметом дослідження даної справи є декларація з додатками з податку на додану вартість за липень 2014 року та значення бюджетного відшкодування за цей період. Таким чином, посилання податкового органу на те, що в майбутньому в серпневій декларації позивач відобразив зменшене від'ємне значення, в тому числі в яке ввійшло від'ємне значення за листопад-грудень 2013 року відповідно до податкового рішення від 05.09.2014 року № , винесеного за результатами перевірки від 11.08.2014 року, і таким чином відмовився від бюджетного відшкодування на рахунок у банку в липневій декларації колегія суддів вважає безпідставним, оскільки платник податку не може рахуватись таким, що добровільно відмовляється від отримання суми заниження як бюджетного відшкодування на підставі майбутнього можливого податкового повідомлення-рішення та врахувавши результати можливої майбутньої перевірки.

Встановлено, що позивач в декларації з податку на додану вартість за серпень 2014 року дійсно відобразив в рядку 21.3, як того вимагає Порядок, зменшення залишку від'ємного значення за період листопад 2013 року - травень 2014 року (тобто в т. ч. листопад-грудень 2013 року в сумі 623931 грн.) за результатами проведеної перевірки та згідно податкового повідомлення-рішення від 05.09.2014 року № (таким чином врахувавши, а не визнавши результати перевірки).

Як вбачається з акту перевірки від 11.08.2014 року, від'ємне значення в розмірі 623931 грн. також утворилось в червні 2014 року та не ввійшло в суму завищення від'ємного значення податку на додану вартість в розмірі 2714674 грн., визначену податковим повідомленням-рішенням від 05.09.2014 року № , тому правомірно відображено позивачем в декларації з ПДВ за липень 2014 року.

Оскільки ТОВ "Інко-Фуд Бердичів" зареєстровано як платник податку на додану вартість з 01.06.2013 року та з урахуванням вимог п.200.5 ПКУ, першим місяцем, за наслідками якого позивачем може бути подана заява на бюджетне відшкодування є червень 2014 року.

Таким чином , з врахуванням вказаної норми саме від'ємне значення за червень 2014 року могло бути заявлене до відшкодування та відображено як сума бюджетного відшкодування в декларації за липень 2014 року, що і було зроблено товариством на виконання вимог податкового законодавства, тому посилання відповідача на період виникнення суми бюджетного відшкодування - листопад-грудень 2013 року, є законодавчо необґрунтованим.

Оскільки встановлено відповідність заявленого бюджетного відшкодування умовам, визначеним п.200.4 ПКУ, від'ємне значення за липень 2014 року є утвореним не за рахунок періоду грудень-листопад 2013 року (що є предметом іншого податкового повідомлення рішення), а за червень 2014 року в сумі 623931 грн. та це підтверджено матеріалами справи, суму сплачено належним чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкові повідомлення-рішення є необґрунтованими та підлягають скасуванню.

Суд першої інстанції дав належну оцінку обставинам справи, вірно застосував Законодавство, яке регулює ці правовідносини та ухвалив правильне рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

За таких обставин, доводи, наведені в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи, а висновок суду першої інстанції є таким, що ґрунтується на належних та допустимих доказах.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Бердичівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "12" грудня 2014 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя І.Ф.Бондарчук

судді: Б.С. Моніч

С.М.Хаюк

Повний текст cудового рішення виготовлено "28" січня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Товариство з обмеженою відповідальністю " ІНКО-ФУД БЕРДИЧІВ" вул.Білопільська,131,м.Бердичів,Житомирська область,13300

3- відповідачу/відповідачам: Бердичівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Житомирській області вул.Б.Хмельницького,24-а,м.Бердичів,Житомирська область,13300

4- представник позивача Качанівський Л.А. АДРЕСА_1 -

5 - представник позивача Заїка А.М. АДРЕСА_2,