Справа № 810/5244/14
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/5244/14 Головуючий у 1-й інстанції: Щавінський В.Р. Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

05 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Твердохліб В.А., Бужак Н.П.;

за участю секретаря: Кінзерської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2014 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року, позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень. Свої позовні вимоги мотивував тим, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання та прийняв рішення, що суперечить законодавству та виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених законами України.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2014 року позов задоволено.

Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення від 25.04.2014 р. № Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області.

Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення від 25.04.2014 р. № Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області.

Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення від 23.06.2014 р. № Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області.

Визнано протиправним та скасовано рішення Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області № від 23.06.2014 р.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, працівниками Броварської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП ОСОБА_2, за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р., за результатами якої складено Акт перевірки в якому були зафіксовані виявлені порушення: - п.6 ст.128 Господарського кодексу України та п.177.10 ст.177 ПК України, а саме Книга не надана та реєструвалась в Броварській ОДПІ; - п.177.4 ст.177 ПК України, а саме в ході перевірки встановлено заниження чистого оподаткованого доходу на 28204,69 грн.; - ст. 187 ПК України, а саме заниження податкових зобов'язань з ПДВ на загальну суму 4937,00 грн.; - п. 1 ст. 1, п. 4, 5 ст. 4, п. 2, 3 ст. 7, п. 11 ст. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування», у зв'язку з чим платнику податків донараховано до сплати єдиний соціальний внесок за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р. в сумі 9787,02 грн.; - ст. 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

За результатами розгляду матеріалів перевірки Броварською ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області винесено податкове повідомлення - рішення від 25.04.2014 р. №, яким ФОП ОСОБА_2, визначене податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 5798,40 грн. (в т.ч. за основним платежем - 4230,72 грн.; за штрафними санкціями - 1567,68 грн.): - податкове повідомлення - рішення від 25.04.2014 р. №, яким ФОП ОСОБА_2, визначене податкове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 11436,75 грн. ( в т.ч. за основним платежем 9379,00 грн.; за штрафними санкціями - 2057,75 грн.); - податкове повідомлення - рішення від 23.06.2014 р. №, яким до ФОП ОСОБА_2 застосована штрафна санкція за порушення ст. 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчуванн та послуг» у розмірі 67675,86 грн.; - рішення № від 23.06.2014, яким ФОП ОСОБА_2, визначене зобов'язання зі сплати єдиного внеску в сумі 12233,78 грн. ( в т.ч. за основним платежем - 9787,02 грн.; за штрафними санкціями - 2446,76 грн.).

Надаючи правову оцінку позовним вимогам необхідно вказати наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що між ФОП ОСОБА_2 (Орендар) та ПАТ «Українська комерційно-виробнича фірма сільськогосподарських підприємств» (Орендодавець) укладений договір №7 від 15.02.2011 р. оренди офісного приміщення. Згідно п. 3.3. цього Договору, Орендар відшкодовує Орендодавцю фактичні затрати понесені останнім по електропостачанню. На підставі виставлених рахунків-фактур, підприємець здійснює на користь Орендодавця сплату передбачених Договором, орендних платежів та відшкодовує витрати Орендодавця на енергопостачання.

Відносини сторін щодо електроенергії, яка споживається орендарем, регулюються договором оренди. Такий договір може передбачати або укладання орендарем прямого договору з постачальником електроенергії, або здійснення розрахунків за електроенергію з орендодавцем, який в свою чергу має розраховуватись з постачальником електричної енергії (листи НКРЕ від 11.01.2005 р. №05-39-11/109, від 16.10.2006 р. №5385/11/17-06).

Таким чином, саме між Орендодавцем та енергопостачальним підприємством укладений відповідний договір на постачання електричної енергії, а підприємець, діючі в межах укладеного Договору оренди, здійснює компенсацію фактичних витрат Орендодавця понесених у зв'язку з оплатою послуг електропостачання підприємству - постачальнику електричної енергії: - на 5565,69 гри., в 2012 р. за робочий одяг та послуги ламінації, так як в ході перевірки не встановлено наявність виробничих приміщень та потужностей факт використання робочого одягу не встановлено, не надано актів виконаних робіт на послуги ламінації ПВХ.

Також встановлено, що основними видами діяльності підприємця є: Код КВЕД 25.12 Виробництво металевих дверей і вікон (основний); Код КВЕД 31.09 Виробництво інших меблів; Код КВЕД 22.23 Виробництво будівельних виробів із пластмас; Код КВЕД 23.12 Формування й оброблення листового скла; Код КВЕД 43.32 Установлення столярних виробів.

Для виконання робіт під час здійснення господарської діяльності, підприємцем понесені витрати: - з придбання робочого одягу на суму 2 769,54 грн., в т.ч. ПДВ - 461,59 грн., що підтверджується видатковою накладною від 04.12.2012 №3837; Рахунком - фактурою ТОВ «ЄВРОСПЕЦ» від 18.10.2013 р №3389; податковою накладною від 22.10.2012 № 352, Платіжним документом від від 22.10.2012 №71; - з оплати виконаних ТОВ «Вікнотрейд» робіт з ламінації (покриття захисною плівкою) профіля ПВХ, що підтверджується: актом здачі-прийняття робіт № АР-0000349 від 25.10.2012 р. на загальну суму 1900,10 грн., в т.ч. ПДВ - 316,68 грн., Рахунком - фактурою ТОВ «ВІКНОТРЕЙД» від 25.10.2012 р. № АР-0000352, податковою накладною від 25.10.2012 р. № 476, Платіжним документом від 25.10.2012 № 75, актом здачі-прийняття робіт № АР-0000351 від 29.10.2012 р. на загальну суму 2009,18 грн., в т.ч. ПДВ - 334,86 грн., Рахунком - фактурою ТОВ «ВІКНОТРЕЙД» від 29.10.2012 р. №АР-0000354, податковою накладною від 29.10.2012 р. № 480, Платіжним документом від 29.10.2012 р. №84; - на 860,00 грн., в 2012 р. на послуги реклами наданої ТОВ «Видавництво «Передмістя», що не підтверджено даними обліку вищевказаного підприємства.

З метою інформування потенційних замовників, підприємцем отримано від ТОВ «Видавництво «Передмістя Київ» послуги з розміщення реклами в друкованому виданні.

Відповідно до п. «г» пп.138.10.3.п. 138.10 ст. 138 ПК України, до складу витрат включаються витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів. Факт отримання послуг підтверджується відповідями первинним документом фінансово-господарської діяльності, а саме актом здачі - прийняття робіт (надання послуг) від 27.07.2012 р. №ОУ- 00999 на загальну суму 1032,00 грн., в т.ч. ПДВ - 172,00 грн., а понесені витрати підприємця по їх оплаті відповідним платіжним документом від 08.06.2012 р. №42.

- на 1007,85 грн., в 2013 р. за ТМЦ придбані у ТОВ «ВКФ «Атлант-Плюс», що не підтверджено даними обліку вищевказаного підприємства.

Факт придбання товарно-матеріальних цінностей у ТОВ «ВКФ «Атлант-Плюс» та понесені підприємцем у зв'язку з цим витрати підтверджується: видатковою накладною від 05.03.2013 р. №67 на загальну суму 1209,44 грн., в т.ч. ПДВ - 201,44 грн.; податковою накладною від 05.03.2013 р. № 14; платіжним документом від 05.03.2013 р. №13.

- на 8924,35 грн., в 2013 р. за ТМЦ придбані у TOB «ТК «БАЗІС», що не підтверджено даними обліку вищевказаного підприємства.

Факт придбання товарно-матеріальних цінностей у ТОВ «ВКФ «Атлант-Плюс» та понесені підприємцем у зв'язку з цим витрати підтверджується: видатковою накладною від 16.07.2013 р. №751 на загальну суму 10709,15 грн., в т.ч. ПДВ - 1784,86 грн.; податковою накладною від 16.07.2013 р. №751; Платіжним документом від 16.07.2013 р. №84.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПК України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу (пункт 177.4 статті 177 Податкового кодексу України).

Витрати у розумінні ПК України - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілом власником) (підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України). При цьому, згідно з підпунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, установлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та

іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Таким чином, у разі, якщо платник податку здійснив певні витрати на придбання товарів (робіт, послуг) для їх подальшого використання у власній господарській діяльності і ці витрати підтверджуються відповідними розрахунковими, платіжними і іншими документами, він має право віднести такі витрати до складу витрат для зменшення свого доходу в цілях оподаткування податком на прибуток. В свою чергу, витрати з оплати оренди та робіт з ламінації, придбання робочого одягу та товарно - матеріальних цінностей у своїх контрагентів, понесені підприємцем з метою використання їх в господарській діяльності.

Відповідач вважає, що позивач здійснював реалізацію продукції в перевіряємих періодах не платникам ПДВ, але до податкового зобов'язання суми ПДВ повністю ним не були включені, що призвело до заниження податкового зобов'язання на загальну суму 4937,00 грн. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що висновок податкового органу є безпідставним виходячи з такого.

Облік виданих податкових накладних проводиться підприємцем у день виникнення податкових зобов'язань, дата виникнення яких визначається відповідно до вимог статті 187 розділу V Кодексу. Відповідно до п. 8 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2011 №1379 (що дія в перевіряємих періодах) Усі примірники податкових накладних, окремі особливості заповнення яких викладені в підпунктах 8.1-8.4 цього пункту, залишаються в особи, що їх виписала, і зберігаються відповідно до викладеного в підпунктах 6.1 та 6.4 пункту 6 цього Порядку. Згідно п. 8.1. цього Порядку, у разі постачання товарів/послуг покупцю, який не зареєстрований як платник податку, включаючи постачання на експорт, здійснення операцій з натуральних виплат у рахунок оплати праці фізичним особам, що перебувають у трудових відносинах з платником податку, у рядках «Індивідуальний податковий номер покупця» та «Номер свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість (покупця)» проставляється нуль.

Продаж продукції (робіт, послуг) здійснювався підприємцем покупцям - не платникам ПДВ з нарахуванням податку на додану вартість. Усі примірники податкових накладних, за вказаними господарськими операціями зберігаються у платника податку. Зазначені податкові накладні відображені підприємцем в Реєстрі виданих та отриманих податкових накладних та Додатку № 5 «Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів в рядку «інші», а суми податку за цими податковими накладними задекларовані та враховані при обчисненні податкових зобов'язань відповідних звітніх періодів.

Таким чином, висновок податкового органу про наявності факту заниження підприємцем податкових зобов'язань з ПДВ є необґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів справи, в акті перевірки, перевіряючими зроблений висновок про завищення позивачем податкового кредиту на загальну суму 4442,00 грн.

Відповідно до п. 198.3. ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Встановлено, що позивачем включені до податкового кредиту суми податку, що підтверджені: - податковими накладними виписаними в перевіряємих періодах ПрАТ «Українська комерційно-виробнича фірма сільгосппідприємств» за відшкодування витрат по енергопостачанню згідно умов Договору оренди складського та офісного приміщення від 15.02.2011 р. №7; - податковою накладною виписаною ТОВ «Видавництво «Передмістя Київ» за послуги з розміщення реклами в газеті «Передмістя Київ» на суму ПДВ 173,00 грн.; - податковою накладною виписаною ТОВ «ВКФ «Атлант-Плюс» на суму ПДВ - 202,00 грн.; - податковою накладною виписаною ТОВ «Базіс» на суму ПДВ - 1785,00 грн.

Як вбачається із змісту п. 198.6. ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. Отримані підприємцем податкові накладні виписані платниками цього податку та містять всі необхідні реквізити передбачені п. 201.1 ст.201 Податкового кодексу України, належними чином відображені платником податків у реєстрі отриманих податкових накладних, який відповідає даним додатку 5 до податкових декларації з податку на додану вартість за перевіряємі період, а тому висновок відповідача про завищення підприємцем податкового кредиту на загальну суму 4442,00 грн. є безпідставним.

Як вбачається з матеріалі справи, під час перевірки податковий орган дійшов висновку про наявність підстав для донарахування платнику податку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 9787,02 грн. Зазначений висновок контролюючого органу прямо пов'язаний з визначенням підприємцю, за результатами перевірки, заниженого оподаткованого доходу за 2011 - 2013 роки у розмірі 28204,69 грн., що не відповідає фактичним обставинам описаних вище господарських операцій. А відтак, нарахування підприємцю єдиного внеску в розмірі 9787,02 грн., є незаконним.

Відповідно до акту перевірки, податковий орган дійшов висновку про порушення підприємцем вимог ст. 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Згідно преамбули Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», цей Закон визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб'єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі. Відповідно до ст. 2 цього Закону, розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця;

Відповідно до п. 1 та п. 12 ст.3 Закону України від 06.07.1995 р. №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок, а також вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

У процесі здійсненя господарської діяльності між підприємцем та продавцями/покупцями розрахунки здійснюються виключно в безготівковій формі через банківські установи.

Згідно із п.1.4 гл.1 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року №22 із змінами та доповненнями, безготівкові розрахунки - це перерахування певної суми коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів коштів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримувачів коштів. Ці розрахунки проводяться банком на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді. Згідно із п.12 ст.9 Закону реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються якщо в місці отримання товарів (надання послуг) операції з розрахунків у готівковій формі не здійснюються.

Таким чином, дія Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування і послуг» на поширюється на підприємця, оскільки останній не використовує в своїй діяльності РРО, а розрахунки з покупцями/продавцями здійснював у безготівковій формі через установи банку.

Отже, з огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин по справі та вимог законодавства, не довів правомірність своїх дій.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а її доводи спростовуються вище наведеним.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області - залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення цієї ухвали у повному обсязі, тобто з 10 лютого 2015 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено - 05 лютого 2015 року.

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.