Справа № 810/2017/14
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/2017/14 Головуючий у 1-й інстанції: Брагіна О.Є. Суддя-доповідач: Аліменко В.О.
У Х В А Л А

Іменем України

29 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду в складі:

Головуючого судді Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Київської області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтура» до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Київської області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Альтура» звернулося до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Київської області, в якому просили суд визнати протиправним та скасувати податкового повідомлення-рішення № від 20.11.2013 року.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2014 року зазначений адміністративний позов - задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить Постанову суду першої інстанції скасувати та постановити по справі нове рішення, яким в задоволені адміністративного позову відмовити повністю. Свої вимоги апелянт аргументує тим, що судом першої інстанції було не правильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у справі доказами, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що посадовими особами Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Київської області на підставі направлення від 22.10.2013 №238, виданого ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ Міндоходів у Київській області та, згідно пп. 78.1.1 п. 78.1 ст.78, п. 82.2 ст. 82 ПК України, в жовтні 2013, було проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства при проведенні фінансово-господарських взаємовідносин із ПАТ «СК «Скайд» за період з 01.07.2010 по 31.12.2012.

За наслідками проведеної перевірки складено акт від 04.11.2013 №264/22-01/37867112, де зазначені встановлені під час проведення перевірки порушення, а саме: пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 138.1, пп. 138.5.1 п. 138.5 ст. 138 ПК України, що виявилося у неправомірному включенні до складу валових витрат 90416,00 грн. та призвело до заниження податку на прибуток підприємств на загальну суму 18987,00 грн., в тому числі за 2012 р. у розмірі 18987,00 грн.

На підставі акта перевірки податковим органом було винесено податкове повідомлення-рішення № від 20.11.2013 про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 23734,00 грн., в тому числі, за основним платежем 18987,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 4747,00 грн.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку про реальність операцій по страхуванню між ТОВ «Альтура» та його контрагентом, а отже, висновок податкового органу щодо заниження податку на прибуток є необґрунтованим, а податкове повідомлення-рішення протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Пунктом 135.2. статті 135 Податкового кодексу України встановлено, що доходи платника податків визначаються на основі первинних документів, завданням яких у податкових відносинах є підтвердження факту отримання доходів. Порядок ведення та зберігання таких документів визначається правилами ведення бухгалтерського обліку. Головними документами при цьому виступають рахунки-фактури, накладні, товарно-транспортні накладні, акти виконання робіт, виписки із банківських рахунків, прибуткові касові ордери та ін. статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 17 червня 1999 № 996 встановлює, що первинним документом є «документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення». Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та звітність несе власник або уповноважений орган (посадова особа), що здійснює керівництво підприємством.

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього кодексу.

Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пп. «а» п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пп. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (пп. 201.6 ст. 201 ПК України).

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Згідно з п. 201.7 ст. 201 ПК України, податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок, як попередня оплата (аванс).

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «Альтура» (Страхувальник) та ПАТ «СК «Скайд» (Страховик) укладено Договір страхування майна від 30.08.2012 року №549-10 та додаткові угоди від 10.09.2012 року та 24.12.2012 року.

Відповідно до умов вказаного договору ПАТ «СК «Скайд», що є Страховиком, приймало на страхування: майновий інтерес ТОВ «Альтура», що є Страхувальником, пов'язаний з володінням і користуванням майном (яке було вказане в додатку №1 до даного договору), яке передається в оренду і знаходиться за адресами вказаними в договорах оренди, за умовами правил добровільного страхування від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ №007 та правил добровільного страхування майна №007-1, в розмірі 100% його залишкової вартості станом на 30.08.2012, від загибелі або пошкодження. Відповідно до пунктів 3.1-3.4 цього договору, страхова сума за ним складала 4018465,19 грн.; безумовна франшиза становила 2,0% страхової суми по всіх і кожному страховому випадку; загальний страховий платіж було обчислено в сумі 271246,40 грн.

На підтвердження реальності укладеної угоди товариством надано до суду документи, а саме: копія договору страхування майна №549-10 від 30.08.2012, копія додатку №1 до договору страхування майна №549-10 від 30.08.2012, копія акту виконаних робіт від 02.09.2013 до договору страхування №549-10, копія банківських виписок з рахунків позивача: платіжне доручення від 17.10.2012 №484 на суму 45000,00 грн.; від 29.01.2013 №63 на суму 50000,00 грн.; від 09.07.2013 №3 на суму 176246,40 грн. - страхові платежі до ПАТ «СК «Скайд» згідно договору страхування №549-10 від 30.08.2012.

Дослідивши наявні в матеріалах справи первинні документи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що первинні документи повністю відповідають вимогам, встановлених до первинних документів, які пред'являються п.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п.2 Положення про документальне - забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що висновки акту перевірки №246/22-01/37867112 від 04.11.2013, щодо порушення позивачем податкового законодавства ґрунтуються на акті зустрічної перевірки його контрагента ПАТ «СК «Скайд», на підставі якого відповідачем встановлено, що ТОВ «Альтурою» при веденні бухгалтерського обліку порушено вимоги пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 138.1, пп. 138.5.1 п. 138.5 ст. 138 ПК України, а саме неправомірно включено до складу валових витрат 90416,00 грн. по розрахунках з ПАТ «СК «Скайд», що призвело до заниження податку на прибуток підприємств на загальну суму 18987,00 грн., в тому числі за 2012 у розмірі 18987,00 грн.

Так, юридична відповідальність має індивідуальний характер, позивач не може нести відповідальність за можливі протиправні дії інших юридичних осіб. Крім того, порушення контрагентом позивача вимог законодавства не може бути підставою для висновку щодо нікчемності договору страхування майна укладеного між позивачем та ПАТ «СК «Скайд».

Здійснення господарської діяльності контрагентами не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов'язок суб'єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента.

Як визначено частиною другою статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню.

Аналогічні висновки Європейський Суд з прав людини виклав у справі «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії».

З наведених рішень вбачається, що при розгляді даної категорії справ Європейський суд з прав людини виходить з того, що держава в особі податкових органів може і повинна вживати заходів для недопущення та/або зупинення зловживань у сфері сплати податку на додану вартість та бюджетного відшкодування, але відмова у бюджетному відшкодуванні платнику податків, який добросовісно виконав свої зобов'язання перед бюджетом і виконав всі передбачені національним законодавством умови для отримання такого відшкодування, тільки на тій підставі, що податковий орган не встановив сплати податку на додану вартість з боку постачальника та/або його контрагентів у ланцюгу, за умови відсутності шахрайських дій з боку отримувача відшкодування, на думку Європейського суду з прав людини, порушує права такого платника податків.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем при здійсненні фінансово-господарської діяльності не порушувались вимоги пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 138.1, пп. 138.5.1 п. 138.5 ст. 138 Податкового кодексу України, оскільки операції по страхуванню майна між ТОВ «Альтура» та його контрагентом мають реальний характер, а тому, як вірно встановлено судом першої інстанції, податкове повідомлення-рішення № від 20.11.2013 року підлягає скасуванню.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята судом відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Київської області на Постанову Київського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2014 року - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення Ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма

.

Головуючий суддя Аліменко В.О.

Судді: Безименна Н.В.

Кучма А.Ю.