Справа № 314/6402/14-а
Суддя: Мануйлова Н. Ю.
Дата ухвалення: 2015-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 314/6402/14-а
Провадження № 2-а/314/5/2015
Номер рядка звіту 83
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2015 року м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Мануйлової Н.Ю., розглянувши в порядку скороченого провадження матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області про визнання дій протиправними та стягнення недоплаченої щорічної разової допомоги на оздоровлення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області у якому просить:

1) поновити пропущений строк на звернення до суду у зв'язку з поважністю його пропуску;

2) визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області під час проведення виплати одноразової щорічної допомоги по ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

3) зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області провести перерахунок та виплату щорічної разової допомоги на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат за 2013-2014 роки з урахуванням раніше сплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він є інвалідом 3 групи внаслідок Чорнобильської катастрофи та наділений державою певним правовим статусом, який включає в себе й право на додаткові елементи соціального захисту, зокрема право на щорічну разову допомогу в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. Але, всупереч вимогам вказаного Закону та п. 3 ст. 22 Конституції України, щорічна одноразова грошова допомога на оздоровлення у 2013-2014 роках виплачувалась не в повному обсязі. Наділивши зазначеною соціальною гарантією осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, держава таким чином взяла на себе публічне зобов'язання забезпечити належний матеріальний рівень цих осіб. Крім того, відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження підзаконним актом змісту та обсягу права, наданого Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є безпідставним. Посилається на рішення Конституційного суду України від 9 липня 2007 року N 6-рп/2007, яким такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення Закону України «Про Державний Бюджет України» на 2007 та 2004 роки, зокрема в частині встановлення розміру одноразової допомоги, оскільки у відповідності до ч. 3 ст. 22 Конституції України не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод громадян при прийнятті нових законів або внесенні зміни до чинних законів, зокрема і до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Враховуючи те, що у 2013-2014 році сплата одноразової грошової допомоги здійснювалася відповідачами у порядку абсолютно тотожному її сплаті в 2004 році та на підставі аналогічних законодавчих актів, що і в 2004 році, тобто без врахування доходів та вимог зазначених в рішенні Конституційного Суду України, вважає, що сума недоплати, яка утворилася за 2013-2014 рік внаслідок неправомірних дій відповідача повинна бути відшкодована ним в повному обсязі.

Відповідач позов не визнав, до суду надійшли заперечення на адміністративний позов, у яких він зазначив, що заявлені позивачем вимоги є безпідставними, оскільки нарахування та виплата щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», проводиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Постановами Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» були встановлені розміри виплат передбачених Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Управлінням соціального захисту населення не надані повноваження щодо здійснення розрахунку розміру щорічної допомоги на оздоровлення постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи громадянам. Отже, відповідачем не допущено неправомірних дій, а тому позов не підлягає задоволенню.

Суд, розглядає справу у скороченому провадженні - відповідно до положень п. 2ч. 1 ст. 183-2 КАС України.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 10.11.2014 відкрито скорочене провадження у справі.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 9 КАС України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України. В разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є інвалідом 3 групи (посвідчення серії НОМЕР_2 від 02 вересня 2008 року) і має категорію 1 як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується копією посвідчення серія НОМЕР_3 від 14.06.2006.

У відповідності до довідки про отримання допомоги на оздоровлення, ОСОБА_1 зазначена допомога протягом 2013-2014 років у розмірі 90 грн. згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не виплачувалась.

Не отримавши нарахувань та виплат суми щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2013 та 2014 роки, позивач звернувся до суду із даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

За приписами частини першої і другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Доказів поважності пропуску строку позивач не подав, а тому з огляду на вимоги статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України правових підстав для задоволення позовних вимог за 2013 рік у суду не має.

Приймаючи до уваги, що позивачем пропущений строк звернення до суду за захистом своїх прав, то порушене право позивача підлягає захисту за 2014 рік.

У Рішенні №3-рп від 25.01.2012 р. Конституційний суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

За змістом статті 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виплати, передбачені статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Метою і особливістю закону про Державний бюджет України є забезпечення належних умов для реалізації положень інших законів України, які передбачають фінансові зобов'язання держави перед громадянами, спрямовані на їх соціальний захист, у тому числі й надання пільг, компенсацій і гарантій (пункт 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року N 6-рп/2007 у справі про соціальні гарантії громадян).

Таким чином, виключно Законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків, що кореспондується з положеннями ст.95 Конституції України.

Так, з 01.01.2014 набрав чинності Закон України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», яким і визначено, зокрема, доходи і видатки Державного бюджету України у 2014 році.

Проте, положеннями Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» на момент виплати позивачеві одноразової допомоги на оздоровлення не було передбачено інших умов для реалізації положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ніж ті, які визначені останнім. Зміни, зокрема, до ст.48 Закону в частині визначення розмірів виплат одноразової допомоги на оздоровлення особам не вносилися, не делеговано права на встановлення розмірів таких виплат і Кабінету Міністрів України.

Отже, застосування відповідачем (на момент виплати позивачеві щорічної допомоги на оздоровлення) у 2014 році положень постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 при нарахуванні одноразової допомоги на оздоровлення суперечить положенням Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», та не може бути віднесено до реалізації права Кабінету Міністрів України на встановлення розмірів соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, як таке, що передбачено законом.

Таким чином, враховуючи, що станом на час виникненні спірних правовідносин дія ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не призупинялась та жодним нормативно-правовим актом не було встановлено інших розмірів виплат одноразової допомоги на оздоровлення, ніж ті, що визначені ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд вважає, що у 2014 році нарахування та виплата одноразової допомоги на оздоровлення повинна була здійснюватися у відповідності до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Отже вимоги позивача щодо визнання протиправними дій відповідача під час проведення виплати одноразової щорічної допомоги на оздоровлення, як інваліду 3 групи у розмірі визначеному ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2014 рік є правомірними.

На підставі викладено та керуючись ст.ст. 11, 99, 100, 158, 159, 160, 161, 162, 163 КАС України, Конституцією України, ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області про визнання дій протиправними та стягнення недоплаченої щорічної разової допомоги на оздоровлення, - задовольнити частково.

Визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області під час проведення виплати одноразової щорічної допомоги ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_4 виданого Вільнянським РВ УМВС України в Запорізькій області від 28.03.1996, ІПН НОМЕР_1) по ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2014 рік протиправними.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області провести перерахунок та виплату щорічної разової допомоги ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_4 виданого Вільнянським РВ УМВС України в Запорізькій області від 28.03.1996, ІПН НОМЕР_1) на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат за 2014 рік з урахуванням раніше сплачених сум.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Н.Ю.Мануйлова

14.01.2015 м.Вільнянськ

14.01.2015