Справа № 813/6649/14
Суддя: Затолочний В.С.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 року Справа № 876/11548/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Затолочного В.С.,

суддів Каралюса В.М., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання Нефедової А.О.,

представника відповідача Дац А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Радехівському районі Львівської області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2014 року в справі у справі №813/6649/14 за позовом Управління Пенсійного фонду України в Радехівському районі Львівської області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Радехівському районі Львівської області про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Управління Пенсійного фонду України в Радехівському районі Львівської області (далі - позивач, УПФУ) звернулося адміністративним позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Радехівському районі Львівської області (далі - відповідач, відділення Фонду), в якому просить зобов'язати відповідача включити в акт звірки виплачену позивачем суму допомоги на поховання ОСОБА_2 та витрати на її доставку у сумі 302,37 грн.

Львівський окружний адміністративний суд постановою від 11.11.2014 року в задоволенні позову відмовив..

Постанову суду першої інстанції в апеляційному порядку оскаржив Позивач, просить скасувати дане рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що згідно чинного законодавства понесені органами пенсійного фонду витрати на поховання померлих від професійного захворювання підлягають відшкодуванню за рахунок фонду соцстрахування.

Вислухавши суддю-доповідача, представника відповідача, яка просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що з ОСОБА_2 13.06.2005 року стався нещасний випадок на виробництві, про що складено акт № 34 та акт розслідування нещасного випадку, що стався на шахті «Великомостівська» ДП «Львіввугілля», затверджений директором шахти 26.09.2005 року.

На підставі акта та виписки з акту огляду МСЕК ЛВА-1 № 259739 УПФ України у Радехівському районі з 31.10.2005 року призначено пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком внаслідок трудового каліцтва ОСОБА_2.

У зв'язку зі смертю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 УПФ у Радехівському районі виплатило дружині померлого ОСОБА_3 допомогу на поховання у сумі 300,00 грн.; витрати на допомогу склали 2,37 грн.

Допомога на поховання включена позивачем в акт звірки на відшкодування за червень 2014 року, однак відповідач відмовився прийняти до відшкодування виплачену допомогу на поховання, посилаючись на те, що відсутній причинно-наслідковий зв'язок між смертю пенсіонера та трудовим каліцтвом.

Вірно встановивши обставини справи, суд першої інстанції правильно застосував до правовідносин між сторонами відповідні їм норми матеріального права.

Трудове каліцтво на виробництві з ОСОБА_2 трапилося у 2005 році, а смерть ОСОБА_2 настала у 2014 році, тобто через 9 років після настання страхового випадку, проте жодних доказів причинно-наслідкового зв'язку між трудовим каліцтвом та смертю ОСОБА_2 позивач суду не надав. Оскільки законодавством передбачено, що всі виплати мають бути пов'язані з ушкодженням здоров'я застрахованої особи, що сталося внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, то за таких обставин відшкодування виплат здійснених УПФ України у зв'язку зі смертю ОСОБА_2 було б нецільовим використанням коштів Фонду.

Крім того, механізм відшкодування відділенням Фонду витрат Пенсійного фонду України, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання визначено Порядком відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України, Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04 березня 2003 року № 5-4/4 (далі - Порядок).

Проте він не врегульовує спірних відносин, які виникли у даному випадку, оскільки встановлене ним правило підписання актів звірки рахунків розраховано на відсутність спору. У разі незгоди на підписання актів з боку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України вимоги про стягнення мають вирішуватись в судовому порядку в судах адміністративної юрисдикції, а не шляхом пред'явлення вимог про зобов'язання до вчинення дій.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч. 2 цієї ж статті можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів, відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України, поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14.01.1998 р. № 16/98-ВР (далі - Закон № 16/98-ВР) встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття; інші види страхування, передбачені законами України. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ (ст. 4 Закону № 16/98-ВР).

У статті 25 Закону № 16/98-ВР перелічені види соціальних послуг і матеріального забезпечення за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням. Усі види страхування, крім медичного, включають у себе допомогу на поховання. Так, зокрема, до пенсійного страхування входить допомога на поховання пенсіонерів; до страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, - допомога на поховання (крім поховання пенсіонерів, безробітних та осіб, які померли від нещасного випадку на виробництві); до страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання - допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Згідно з ч. 4 ст. 26 Закону № 16/98-ВР Якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 24 Закону України від 23.09.1999 р. № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV) Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далів - Фонд) зобов'язано співпрацювати з фондами з інших видів соціального страхування у фінансуванні заходів, пов'язаних з матеріальним забезпеченням та наданням соціальних послуг застрахованим у кожному конкретному випадку спільно приймаючи рішення щодо того, хто з них братиме участь у фінансуванні цих заходів.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону № 1105-XIV якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

У ст. 21 Закону № 1105-XIV визначено соціальні послуги та виплати, які здійснюються та відшкодовуються Фондом. Так у разі настання страхового випадку він у встановленому законом порядку повинен, зокрема, своєчасно, та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачувати відповідні кошти йому або особам, які перебували на його утриманні; організовувати поховання померлого, відшкодовувати вартість пов'язаних з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Відповідно до ч. 8 та ч. 9 ст. 34 Закону № 1105-XIV у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання витрати на його поховання несе Фонд згідно з порядком, визначеним Кабінетом Міністрів України. Причинно-наслідковий зв'язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або професійним захворюванням має підтверджуватися висновками відповідних медичних органів.

Порядок проведення витрат на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (далі - Порядок № 826), затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2001 р. № 826, регулює питання відшкодування Фондом таких витрат страхувальнику або сім'ї застрахованого чи іншій особі, яка здійснювала поховання потерпілого, на організацію поховання та пов'язаних з цим ритуальних послуг. Витрати на поховання провадяться у разі смерті потерпілого, що настала за обставин, за яких настає страховий випадок державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України (п. 2 Порядку). Організація поховання працівника, який загинув на виробництві або помер у лікарні під час лікування отриманої на виробництві травми, проводиться страхувальником (п. 5 Порядку).

За змістом ч. 4 ст. 26 Закону № 16/98-ВР та ч. 2 ст. 24 Закону № 1105-XIV, якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

На підставі аналізу норм Закону № 1105-XIV та Порядку № 826 суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що Фонд зобов'язаний відшкодовувати виплачені іншими страховиками суми допомоги на поховання лише тих осіб, які померли від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, тобто за умови причинно-наслідкового зв'язку їх смерті з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 19.05.2009 року, прийнятій у порядку провадження за винятковими обставинами у справі аналогічної категорії, яка відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Встановлено, що протягом усього строку виплати пенсії ОСОБА_2 витрати Пенсійного фонду України відшкодовувалися Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Також, суд апеляційної інстанції зважає на доводи позивача про те, що нещасний випадок стався з ОСОБА_2 на виробництві у 2005 році, що оформлено належними документами, та на підставі чого ОСОБА_2 отримував пенсію по інвалідності. Однак, позивач не надав жодних доказів причинно-наслідкового зв'язку смерті ОСОБА_2 у 2014 році з трудовим каліцтвом отриманим ОСОБА_2 у 2005 році.

В ситуації недоведеності такого причинно-наслідкового зв'язку, здійснення відділенням Фонду виплат пов'язаних з похованням ОСОБА_2 було б нецільовим використанням коштів Фонду.

Встановлені судом фактичні обставини справи вказують на безпідставність позовних вимог УПФУ про включення відділенням Фонду в акт звірки виплачену позивачем суму допомоги на поховання ОСОБА_2 та витрати на її доставку у сумі 302,37 грн.

А відтак, колегія суддів вважає що немає підстав для задоволення апеляційної скарги і погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у позові.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції відповідає обставинам справи, наявним в ній доказам, прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Радехівському районі Львівської області - залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2014 року в справі №813/6649/14 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя В.С. Затолочний

Судді В.М. Каралюс

З.М. Матковська

Повний текст ухвали виготовлено 30.01.2015р.