Справа № 813/6282/14
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2015 року № 813/6282/14

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Гулкевич І.З.,

за участю секретаря - Капустинської Н.М.

за участю :

представника позивача Верещинської О.В.

представника відповідача Кошевого А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Управління Пенсійного фонду України у Пустомитівському районі Львівської області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Пустомитівському районі Львівської області про спонукання до вчинення дій та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в Пустомитівському районі Львівської області (далі - УПФУ в Пустомитівському районі Львівської області) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Пустомитівському районі Львівської області (далі - Фонд), в якому просить:

- зобов'язати Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Пустомитівському районі включити для відшкодування до актів щомісячної звірки по особовій справі потерпілого з 01.06.2014 року по 31.08.2014 року на суму 381,33 грн суму пенсії громадянина: ОСОБА_3 в розмірі 381,33 грн;

- стягнути суму пенсії неприйнятого до відшкодування Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Пустомитівському районі Львівської області.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що громадянин ОСОБА_3 у 1979 році отримав трудове каліцтво. Просить стягнути з відповідача суму пенсії по інвалідності, яку було виплачено ОСОБА_3 Позивач зазначає, що відповідачем не включається до Акта щомісячної звірки особових справ пенсіонерів, яким виплачено пенсії внаслідок нещасного випадку на виробництві, сума не відшкодовується, що на думку позивача, порушенням законодавства.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, пояснення надав аналогічні до викладеного у позовній заяві, просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, пояснив, що позивачем не надано жодного належного доказу, що ОСОБА_3 у 1979 році отримав трудове каліцтво на виробництві. За таких обставин, на думку відповідача, відсутні підстави для відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань витрат, пов'язаних із здійсненням пенсійного забезпечення.

Заслухавши доводи представника позивача, заперечення представника відповідача, розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на таке.

Судом встановлено, що позивачем до відповідача направлялися акти щомісячних звірок витрат по особових справах, яким виплачено пенсії по інвалідів внаслідок нещасного на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за червень, липень, серпень місяці 2014 року. З матеріалів справи вбачається, що позивачем виплачується гр. ОСОБА_3 пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві в РФ, тобто в країні СНД.

ОСОБА_3 є громадянином України. Як вбачається з копії Акта Кіровоградського монтажного управління "о несчастном случае на производстве" від 27.12.1979 року, що 17.12.1979 року о 21:05 год. на ЦАМ, Газоочистка, п.о. "Северникель" стався нещасний випадок на виробництві, а саме: "по заданию мастера ОСОБА_5 звено слесарей-монтажников, в состав которых входил плотник-бетонщик ОСОБА_6, производили подвеску электродов внутри электрофильтра газоочистки. Находясь на отм.+7.40 на рабочей площадке шириной 1100 м., которая была не оборудована боковыми ограждениями, т.ОСОБА_6 потерял равновесие и упал внутрь эл.фильтра на решетку, с высоты 5600 мм, получив при этом травму головы. Причины несчастного случая: отсутствие боковых ограждений рабочей площадки. Использование плотника-бетонщика на монтажных работах. Отсутствие вводного инструктажа по Т.Б.".

Згідно з випискою із акта огляду МСЕК до довідки серія ЛВА - 1 № 378799 ОСОБА_3 встановлено друга група інвалідності по трудовому каліцтву пожиттєво.

УПФУ в Пустомитівському районі Львівської обасті за період з 01.06.2014 року по 31.08.2014 року фактично виплачено ОСОБА_3 пенсію по інвалідності у розмірі 381,33 грн, але відповідач вказану суму позивачу не відшкодував. Відповідач відмовився прийняти до заліку суму витрат пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві.

При вирішенні спору, суд виходив з наступного.

Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року N 16/98-ВР (надалі - Основи) встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття; інші види страхування, передбачені законами України. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

За пенсійним страхуванням згідно зі статтею 25 Основ надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення: пенсії за віком, по інвалідності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсії у зв'язку з втратою годувальника, крім передбачених пунктом 4 цієї статті; медичні профілактично-реабілітаційні заходи; допомога на поховання пенсіонерів.

Відповідно до пункту четвертого цієї статті за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення: профілактичні заходи по запобіганню нещасним випадкам на виробництві та професійним захворюванням; відновлення здоров'я та працездатності потерпілого; допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним своїх трудових обов'язків; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Пунктом 5 частини першої статті 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" Фонд зобов'язано співпрацювати з фондами з інших видів соціального страхування у фінансуванні заходів, пов'язаних з матеріальним забезпеченням та наданням соціальних послуг застрахованим, у кожному конкретному випадку спільно приймаючи рішення щодо того, хто з них братиме участь у фінансуванні цих заходів.

Перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом, передбачений статтею 21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Відповідно до цієї статті Фонд зобов'язаний у встановленому законом порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження здоров'я, в тому числі пенсії по інвалідності від трудового каліцтва або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, у разі настання страхового випадку.

Вирішуючи питання чи здійснюються ці виплати за рахунок коштів Фонду, необхідно враховувати те, що страхування від нещасного випадку є самостійним видом загальнообов'язкового державного соціального страхування, за допомогою якого здійснюється соціальний захист, охорона життя та здоров'я громадян у процесі їх трудової діяльності.

Одним із основних принципів страхування від нещасного випадку є цільове використання коштів. Відповідно до статті 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" кошти на здійснення страхування від нещасного випадку не формуються за рахунок Державного бюджету України, не включаються до його складу та використовуються виключно за їх прямим призначенням.

Частиною 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" закріплене аналогічне правило - якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між ФСС і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

За змістом частини 2 статті 2 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

З аналізу вказаної правової норми вбачається, що право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" мають особи, на яких в момент нещасного випадку розповсюджувались або норми законодавства СРСР (тобто під час існування останнього до 1992 року) або норми законодавства України тобто після 1 січня 1992 року.

Зазначене підтверджується положеннями статті 2 Угоди про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди, заподіяної працівникам каліцтвом, профзахворюванням або іншим ушкодженням здоров'я, які пов'язані з виконанням ними трудових обов'язків, підписаної державами колишнього Союзу РСР 09.09.1994 року, згідно з якою відшкодування шкоди, заподіяної працівнику каліцтвом, профзахворюванням або іншим ушкодженням здоров'я (в тому числі під час втрати працездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві, пов'язаного з виконанням працівником трудових обов'язків, після переїзду потерпілого на територію іншої сторони), смертю проводиться роботодавцем Сторони, законодавство якої поширювалося на працівника під час отримання каліцтва, іншого ушкодження здоров'я, смерті. Роботодавець, відповідальний за завдання шкоди, здійснює її відшкодування відповідно до свого національного законодавства.

Відповідно ст. 1 Угоди "Про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення" від 13.03.1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць даної Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 3 Угоди встановлено, що всі витрати, пов'язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за даною Угодою, несе держава, яка надає забезпечення.

За змістом цієї норми взаємні розрахунки між державами можуть проводитися лише на підставі двосторонніх договорів.

Таким чином, витрати, понесені органами ПФУ у зв'язку із виплатою та доставкою пенсій по інвалідності від трудового каліцтва (у тому числі й пенсій особам, які стали інвалідами від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республк СрСр), підлягають відшкодуванню за рахунок Фонду як належного страховика від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання.

Як вбачається з матеріалів справи, нещасний випадок з ОСОБА_3 стався на території Російської Федерації у 1979 році, тому, на думку позивача, у відповідача виникає зобов'язання щодо відшкодування витрат, понесених пенсійним фондом з виплати ОСОБА_3 пенсії по трудовому каліцтву. Проте, суд не погоджується з такими доводами позивача, з огляду на наступне.

У відповідності до Наказу Міністерства охорони здоров'я України від 15 листопада 2005 року № 606 "Про затвердження Інструкції про встановлення причинного зв'язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом" зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 грудня 2005 р. за № 1455/11735, трудове каліцтво (нещасний випадок на виробництві) - це ушкодження здоров'я працівника внаслідок нещасного випадку, що стався під час виконання трудових обов'язків, що підтверджується Актом про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, форма якого встановлена додатком 3 до Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року N 1112.

Тобто, обов'язковими ознаками трудового каліцтва є ушкодження здоров'я, викликане впливом зовнішньої сили й пов'язане з виконанням трудових обов'язків, або ж нещасний випадок, пов'язаний з роботою.

Позивачем, на підтвердження трудового стажу ОСОБА_3 надано Протокол-Представление. Так, з запису у № 4, 5 вказаного протоколу вбачається наступне:

- запис № 4: "з 02.06.1977 року по 18.05.1978 року ОСОБА_3 прийнятий в

"мехмастерскую" слюсарем третього розряду".

- запис № 5: "звільнений з роботи Наказом №48 від 15.05.1978 року у зв'язку з

"призывом в Советскую Армию".

- запис № 6: " ОСОБА_3. "з 22.05.1978 року по 14.05.1980 року действительная военная служба в Советской Армии".

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_3 у період з травня 1978 року по травень 1980 року проходив військову службу в Радянській Армії. У вказаний період питання військового обов'язку та військової служби регулювалися Законом СРСР "О всеобщей военской обязанности".

Так, Згідно з ст.1 Законом СРСР "О всеобщей военской обязанности" від 12.10.1967 року "Всеобщая воинская обязанность является законом. Воинская служба в рядах Вооруженных Сил СССР - почетная обязанность советских граждан".

Відповідно до ст.3 вказаного вище Закону: "все мужчины - граждане СССР, не зависимо от происхождения, социального и имущественного положения, расовой и национальной принадлежности, образования, языка, отношения к религии, рода и характера занятий, места жительства, обязаны проходить действительную военную службу в рядах Вооруженных Сил СССР".

Згідно припису норми ст.4 Закону "О всеобщей военской обязанности": "Вооруженные Силы СССР состоят из Советской Армии, Военно - Морского Флота, пограничных и внутренних войск".

Як слідує зі змісту ст.71 вказано Закону "Граждане освобождаются от работы в установленном порядке на время выполнения обязанностей, связанных с воинским учетом, припиской к призывным участкам, призывом на действительную военную службу, учебные и поверочные сборы, а также командирские занятия. За рабочими, служащими и колхозниками, привлекаемыми к выполнению указанных обязанностей, сохраняется средний заработок по месту их постоянной работы. Лицам, допущенным к сдаче вступительных экзаменов в военно - учебные заведения, предоставляется отпуск для явки и сдачи экзаменов с сохранением должности и среднего заработка по месту работы за время сдачи экзаменов и пути следования туда и обратно".

Тобто, з наведених вище норм вбачається, що на час проходження військової служби, громадяни в обов'язковому порядку звільнялися від роботи, тобто від виконання свої трудових обов'язків.

З огляду на викладене вище, судом не беруться до уваги доводи позивача щодо отримання ОСОБА_3 трудового каліцтва на виробництві у 1979 році, оскільки ОСОБА_3 як встановлено судом та не заперечувалось таким, у період з травня 1978 року по травень 1980 року проходив військову службу в Радянській Армії.

Враховуючи те, що ушкодження, отримані ОСОБА_3 у 1979 році не пов'язані з виконанням трудових обов'язків, суд не вбачає підстав для відшкодування Фондом витрат, пов'язаних з виплатою пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади, до яких належать органи державної податкової служби та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дір бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними, а тому у задоволенні таких слід відмовити.

З урахуванням ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати зі сторін стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 128, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 06 лютого 2015 року.

Суддя Гулкевич І.З.