Справа № 161/4216/14а,2а/161/195/14
Суддя: Гудим Л.Я.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 р. Справа № 876/11074/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Макарика В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 листопада 2014 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Луцької міської ради, Луцької міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІВ» фірма ЛТД, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача - Житлово-комунальне №3 про визнання протиправним та скасування рішення та визнання недійсним договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2014 року позивачі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд до Виконавчого комітету Луцької міської ради, Луцької міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІВ» фірма ЛТД, третя особа, яка не не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача - Житлово-комунальне №3 про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 02.12.1999 року №562 «Про затвердження матеріалів інвентаризації земельної ділянки ТзОВ фірми «ВІВ» ЛТД та ЖКП №3 на вул. Сенатора, 1» та визнання недійсним договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), укладений між Луцькою міською радою та ТзОВ «ВІВ» ЛТД, зареєстрованим Луцьким міським управлінням земельних ресурсів в книзі записів про надання тимчасового користування землею 20.08.2000 року за №231.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 листопада 2014 року адміністративний позов залишено без розгляду, з підстав пропуску строку звернення до суду.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржувана ухвала винесена з порушенням норм процесуального права, неповністю досліджені обставини справи, просить зазначену ухвалу скасувати та постановити нову, а справу направити в суду першої інстанції для продовження розгляду.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду справи не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило, а тому, колегія суддів, у відповідності до п.п. 1, 2, ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Колегія суддів зауважує, що право звернення до суду є невід»ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов»язаних з вирішенням спору по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин, має право на звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом.

Аналіз матеріального та процесуального законодавства, а також судової практики показує, що право на позов це єдине матеріальне і процесуальне поняття, яке має матеріальний зміст і процесуальну форму. В процесуальному праві не може бути самостійного права на звернення до суду, відірваного від права на позов в матеріальному розумінні. Матеріальне суб»єктивне право не може існувати без притаманної йому можливості бути реалізованим у примусовому порядку.

Єдність матеріально-правового змісту права на судовий захист і його процесуальної форми заключається в тому, що право на судовий захист - це право на поновлення порушеного права чи встановлення фактів або обставин, які мають значення для реалізації суб»єктивних прав в певній, встановленій законом процесуальній формі, в певному процесуальному порядку, який забезпечує об»єктивність та реальність захисту.

Таким чином, право на судовий захист є єдиним поняттям, яке складається з двох правомочностей: права на звернення до суду і право на задоволення матеріально-правової вимоги зацікавленої особи.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб»єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб»єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним і неупередженим судом.

Отже, згідно з вищенаведеними нормами права, позивач має право звернутись до адміністративного суду з позовом лише у разі, якщо він вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб»єкта владних повноважень) порушено його права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права.

Водночас, як видно з рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини», правило встановлення обмежень доступу до суду у зв»язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

З матеріалів справи видно, що з вказаним адміністративним позовом позивачі звернулися в березні 2014 року, оскільки у 2013 році через засоби масової інформації їм стало відомо про порушення їх прав свобод та інтересів, а саме наявність укладеного договору оренди земельної ділянки між Луцькою міською радою та ТзОВ фірмою «ВІВ» ЛТД по вул. Сенатора, 1 у м. Луцьку.

Таким чином, залишаючи позов без розгляду, суд дійшов такого висновку без урахування та оцінки обставин, на які посилаються позивачі та які свідчать про поважність пропуску ними строку звернення до суду.

Оцінюючи обставини, що перешкоджали реалізації права на звернення до суду з позовом, на які заявники посилаються як на поважні, суд повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у доводів і з того, чи мали позивачі за таких обставин можливість своєчасно реалізувати право на звернення до суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд попередньої інстанції дійшов помилкового висновку про залишення позовної заяви без розгляду, чим допустив порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а тому судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 199, 204, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити, ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 листопада 2014 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №161/4216/14-а - скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили через п»ять днів після направлення її копій особам, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя : Л.Я. Гудим

Судді: О.М. Довгополов

В.Я. Макарик