Справа № 826/2810/14
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/2810/14 Головуючий у 1-й інстанції: Іщук І.О. Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

29 січня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Вівдиченко Т.Р.

Суддів: Бєлової Л.В.

Гром Л.М.

За участю секретаря: Стеценко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Київської міжрегіональної митниці Міністерства доходів і зборів України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 квітня 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Т.Б.М.-Україна" до Київської міжрегіональної митниці Міністерства доходів і зборів України про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товару, карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску товару, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Т.Б.М.-Україна" звернувся до суду з позовом до Київської міжрегіональної митниці Міністерства доходів і зборів України про визнання протиправними та скасування: рішення про коригування митної вартості товарів від 28 жовтня 2013 року № 100270000/2013/300423/2; картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску товару від 28 жовтня 2013 року № 100270000/2013/01981; рішення про коригування митної вартості товарів від 29 жовтня 2013 року № 100270000/2013/300424/2; картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску товару від 29 жовтня 2013 року № 100270000/2013/01982.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 квітня 2014 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду, відповідач - Київська міжрегіональна митниця Міністерства доходів і зборів України звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між ТОВ «Т.Б.М. - Україна» (Покупець) та фірмою «Roto Frank Okucia Budowlane Sp.z o.o» (Польша) (Продавець) було укладено зовнішньоекономічний договір № 01/2013 від 01 січня 2013 року, згідно з яким продавець продавав, а покупець купував поворотно-відкидну фурнітуру для пластикових вікон та дверей, шаблони, зразки та рекламний матеріал на безоплатній основі.

В жовтні місяці 2013 року декларантом позивача було заявлено до митного оформлення товар «поворотно-відкидну фурнітуру для пластикових вікон в асортименті».

28 жовтня 2013 року відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 100270000/2013/300423/2, згідно якого митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за ціною договору щодо товарів, які імпортуються у зв'язку з тим, що основні документи, які подані для підтвердження митної вартості містять розбіжності та не містять усіх даних, необхідних для обраного декларантом методу визначення митної вартості.

Також, відповідачем оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 100270000/2013/01981 від 28 жовтня 2013 року.

Декларантом позивача було подано електронну митну декларацію від 29 жовтня 2013 року № 100270000/2013/182352 та надано документи з метою здійснення митного оформлення товару «поворотно-відкидна фурнітура для пластикових вікон в асортименті».

Відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 29 жовтня 2013 року № 100270000/2013/300424/2, згідно якого митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за ціною договору щодо товарів, які імпортуються у зв'язку з тим, що основні документи, які подані для підтвердження митної вартості містять розбіжності та не містять усіх даних, необхідних для обраного декларантом методу визначення митної вартості.

Крім того, митним органом оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 29 жовтня 2013 року № 100270000/2013/01982.

Не погоджуючись з вищевказаними рішеннями про коригування митної вартості товару та картками відмови у прийнятті митних декларацій, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

В силу п. 2 ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно ст. 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

При цьому, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

В силу ч. ч. 1-2 ст. 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч. 5 ст. 57 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, декларант зобовязаний подавати додаткові документи (за наявності) до визначеного частиною другою цієї статті загального переліку. При цьому такий обов'язок виникає у декларанта виключно у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

В силу ст. 54 Митного кодексу України, митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у Главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно п.п. 4.1 зовнішньоекономічного договору від 01 січня 2013 року № 01/2013, ціна за одиницю товару вказана у специфікаціях до даного контракту в євро.

Підпунктом 5.1 договору передбачено, що умови оплати за контрактом здійснюються шляхом 100 % передплати від вартості партії товару.

Згідно п. 3.2 контракту, сторони при визначенні умов поставки використовують прийняті умови ІНКОТЕРМС 2000 Міжнародної торгової палати та поставка здійснюється на умовах Варшава.

Як вбачається з гр. 44 митної декларації від 28 жовтня 2013 року № 100270000/2013/182353 для митного оформлення позивачем було подано наступні документи: зовнішньоекономічний контракт від 01 січня 2013 року № 01/2013; додаток № 14 до контракту від 23 жовтня 2013 року; платіжне доручення про сплату партії товару від 24 жовтня 2013 року; довідку про транспортні витрати № 77 від 25 жовтня 2013 року; документ про страхування 817/1190 від 24 жовтня 2013 року; прайс-лист виробника; накладну CMR 0639397; рахунок-фактуру (інвойс) ; виписку з бухгалтерської документації (видаткові, податкові накладні); пакувальний лист; сертифікат походження товару; копію митної декларації країни відправлення.

Судом встановлено, що митна вартість товару була визначена позивачем за першим методом - за ціною договору.

При цьому, відповідачем було витребувано у декларанта додаткові документи, а саме: договір з третіми особами, пов'язаний з договором про поставку товарів, митна вартість яких досліджується, рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, виписку з бухгалтерської документації, ліцензійний чи авторський договір, що стосується оцінюваних товарів, каталоги, специфікації, висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, копію експертної декларації країни відправлення.

Натомість, відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів за резервним методом.

З приводу рішення про коригування митної вартості товарів від 29 жовтня 2013 року № 100270000/2013/300424/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску товару від 29 жовтня 2013 року № 100270000/2013/01982, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до гр. 44 митної декларації від 29 жовтня 2013 року № 100270000/2013/182352 позивачем для митного оформлення було надано наступні документи: зовнішньоекономічний контракт від 01 січня 2013 року № 01/2013; додаток № 15 до контракту від 23 жовтня 2013 року; платіжне доручення про сплату партії товару від 24 жовтня 2013 року; довідка про транспортні витрати № 76 від 25 жовтня 2013 року; документ про страхування 817/1191 від 24 жовтня 2013 року; прайс-лист виробника; накладна CMR 396302; рахунок-фактура (інвойс) ; виписка з бухгалтерської документації (видаткові, податкові накладні); пакувальний лист; сертифікат походження товару; копія митної декларації країни відправлення

Судом встановлено, що митна вартість товару була визначена позивачем за першим методом - за ціною договору.

Так, митний органом було витребувано у декларанта додаткові документи, а саме: договір з третіми особами, пов'язаний з договором про поставку товарів, митна вартість яких досліджується, рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, виписку з бухгалтерської документації, ліцензійний чи авторський договір, що стосується оцінюваних товарів, каталоги, специфікації, висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, копію експертної декларації країни відправлення.

Митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товарів за резервним методом.

Матеріали справи свідчать, що основний метод визначення митної вартості товарів за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються не був застосований, оскільки у митного органу при визначенні митної вартості була наявна інформація (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості подібних товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та ненадання позивачем додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості. Метод 2-а не був застосований у зв'язку з відсутністю у митного органу цінової інформації на ідентичні товари. Метод 2-б не був застосований у зв'язку з відсутністю у митного органу та декларанта цінової інформації на подібні (аналогічні) товари. Метод 2-в та 2-г не використані через відсутність основи для віднімання (додавання) вартості. Резервний метод був застосований на підставі наявної у митному органі інформації щодо числових значень складових митної вартості, що могли вплинути на ціну товарів згідно цінової бази Єдиної автоматизованої системи Державної митної служби України.

Судом встановлено, що відповідачем було проведено процедури консультацій з позивачем щодо визначення митної вартості товарів, що зазначається в оскаржуваних рішеннях.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що документи, подані ТОВ «Т.Б.М. - Україна» до митного органу з метою підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів відповідають переліку документів встановлених частиною третьою статті 53 Митного кодексу України.

Так, в графі 33 рішення про коригування митної вартості товару від 28 жовтня 2013 року № 100270000/2013/300423/2 та рішення від 29 жовтня 2013 року № 100270000/2013/300424/2 зазначено, що документи, які підтверджують числові значення митної вартості, містять неповні відомості (у наданих документах містяться розбіжності).

Разом з тим, судом першої інстанції вірно зазначено, що, витребуючи докази у позивача, відповідач не конкретизував, які саме розбіжності містять надані позивачем документи, яких обов'язкових документів не надано позивачем з первинними митними деклараціями, на підтвердження яких саме обставин необхідно надати додаткові документи та не зазначено конкретизованої інформації, яка могла викликати сумнів у достовірності заявленої позивачем митної вартості.

Крім того, з наведених у електронних запитах митниці та спірних рішеннях мотивувань щодо витребування додаткових документів не вбачається обставин та відомостей, які б зумовлювали виникнення об'єктивного сумніву у задекларованій позивачем митній вартості.

Так, приймаючи рішення про визначення митної вартості імпортованого позивачем товару за другорядним методом 2 г (резервний ) 5,05 євро за один кг, митний орган не вказав, яким чином митна вартість товару була визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, та не наведено жодних розрахунків, за якими митним органом було визначено таку вартість товару, що є порушенням ст. 55 Митного кодексу України.

Також, в рішеннях про коригування митної вартості товару митний орган чітко не вказав, які відомості в наданих йому документах викликають сумніви, в чому вони полягають та яким чином витребувані документи можуть вплинути на визначення ціни за будь-яким методом.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що дані Єдиної автоматизованої інформаційної системи митної служби України (ЄАІС ДМСУ) не можуть мати більше значення (перевагу), ніж надані декларантом первинні документи. Розбіжність між рівнем заявленої митної вартості товарів та рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не дає достатніх підстав для однозначного висновку про заниження митної вартості імпортованих товарів та надання митному органу недостовірних даних.

При цьому, той факт, що в ЄАІС ДМСУ наявна інформація про те, що оцінювані товари розмитнювалися іншими особами за вищою митною вартістю за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митними органами контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості товарів за основним методом та її коригування митним органом за другорядним методом.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що переконливих аргументів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено, а обставин, які б впливали на рівень задекларованої вартості товарів, не встановлено.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що подані декларантом позивача документи є належними та достатніми для підтвердження та визначення митної вартості товару, а тому висновок митного органу про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції), є необґрунтованим, а застосування резервного методу неправомірним.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Т.Б.М. - Україна» та скасування рішень Київської міжрегіональної митниці про коригування митної вартості товарів, а також карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не знайшли свого належного підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Київської міжрегіональної митниці Міністерства доходів і зборів України - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 квітня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Вівдиченко Т.Р.

Судді: Бєлова Л.В.

Гром Л.М.

Повний текст ухвали виготовлено 03.02.2015 року.

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Бєлова Л.В.

Гром Л.М.