Справа № 826/20110/14
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2015-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 січня 2015 року 09:34 № 826/20110/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії:

головуючого судді Аблова Є.В.,

судді Амельохіна В.В.,

судді Шулежка В.П.,

при секретарі судового засідання Мальчик І.Ю.,

за участю сторін:

представника позивача - Радченко А.В.,

представника відповідача - Грищенка В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом підприємства зі стовідсотковим капіталом «Брама-Консалтинг» до Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування узагальнюючої податкової консультації,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось підприємство зі стовідсотковим капіталом «Брама-Консалтинг» до Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування узагальнюючої податкової консультації, мотивуючи позовні вимоги тим, що оскаржувана податкова консультація є неправомірною, такою, що порушує загальні принципи податкового законодавства, суперечить діючим нормам податкового законодавства, створює обов'язки для платників податків, що не передбачені діючими нормами податкового законодавства та порушує таким чином визначені чинним законодавством права позивача.

У позовній заяві позивач просить суд визнати протиправною та скасувати Узагальнюючу податкову консультація щодо оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що затверджена наказом Міністерства доходів у зборів України від 25.04.2014 року №263.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечував, зазначивши, що податкова консультація за своїм змістом не є рішенням суб'єкта владних повноважень, а також не має сили нормативно-правового акту та не створює і не припиняє прав, свобод чи обов'язків особи, а є лише допомогою контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону. При цьому, жодних управлінських висновків оскаржувана податкова консультація не містить, вчинити будь-які обов'язкові дії позивачу вона не приписує та, відповідно, не порушує права, свободи та інтереси осіб у сфері публічно-правових відносин.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, суд дійшов висновків про наступне.

Позивач як власник нерухомого майна, а саме - квартири №100 житловою площею 188,00 кв.м., що розташована в будинку №18 по вул. Павлівська в м. Києві, подав до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2014 рік, якою визначено суму податкового зобов'язання з вказаного податку у розмірі 2289,84 грн. (по 572,46 грн. щоквартально) відносно об'єкта житлової нерухомості: 01054, м. Київ, вул. Павлівська, 18. кв. 100.

Вказану податкову декларацію прийнято органом державної податкової служби 10.01.2014 року, що підтверджується квитанцією №2 наявною в матеріалах справи.

Наказом Міністерства доходів і зборів України від 25.04.2014 року №263 затверджено Узагальнюючу податкову консультацію щодо оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в якій зазначено, зокрема, що: "З метою забезпечення виконання Закону України від 27.03.2014 року №1166-VII "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" в частині зміни бази оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, податкові зобов'язання платників податку - юридичних осіб потребують перерахунку з урахуванням загальної площі об'єктів житлової нерухомості, у т.ч. їх часток, як бази оподаткування для такого податку з 01 квітня 2014 року.

За І квартал 2014 року перерахунок податкового зобов'язання проводити не потрібно.

За результатами перерахунку пропонується подати не пізніше 30 липня 2014 року (граничного терміну сплати авансових внесків з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за ІІ квартал 2014 року) уточнюючі декларації. При цьому, до уточнюючої декларації платник має право додати доповнення, відповідно до абзацу 2 пункту 46.4 статті 46 Податкового кодексу, в якому зазначити, що податкові зобов'язання збільшуються на виконання вимог статті 265 Податкового кодексу зі змінами, внесеними Законом.

Пунктом 4 розділу ІV Закону доручено Кабінету Міністрів України протягом трьох місяців з дня набрання чинності Законом забезпечити перегляд та приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Таким чином, до затвердження нових форм звітності з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, платникам податків - юридичним особам у колонці 3 "Житлова площа об'єкта житлової нерухомості" форми декларації, затвердженої Наказом, та колонці 7 "Житлова площа відповідно до документів, що підтверджують право власності (усього)", колонці 9 "Розмір частки/поділу житлової площі, яка знаходиться у спільній частковій, спільній сумісній власності" додатка до такої декларації пропонується вказувати (зазначати) загальну площу об'єкта житлової нерухомості, у т.ч. його частки.".

Незгода позивача з узагальнюючою податковою консультацією зумовила звернення останнього до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відносини, які виникають з приводу справляння податків і зборів, порядок адміністрування податків і зборів, права та обов'язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства в Україні регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI.

Відповідно до підпункту 14.1.173 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України узагальнююча письмова податкова консультація - оприлюднення позиції контролюючого органу, що склалася за результатами узагальнення податкових консультацій, наданих платникам податків.

При цьому, відповідно до 14.1.172 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкова консультація - допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування нарахування та сплати податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Згідно з пунктом 52.6 статті 52 Податкового кодексу України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, проводить періодичне узагальнення податкових консультацій, які стосуються значної кількості платників податків або значної суми податкових зобов'язань, та затверджує наказом узагальнюючі податкові консультації, які підлягають оприлюдненню, у тому числі за допомогою Інтернет-ресурсів.

Підпунктом 38 пункту 3 "Положення про Міністерство доходів і зборів України", затвердженого Указом Президента України від 18.03.2013 року №141/2013 (в редакції станом на момент прийняття наказу №263 від 25.04.2014 року), встановлено, що Міндоходів України відповідно до покладених на нього завдань надає консультації відповідно до Податкового та Митного кодексів України, законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Законом України від 27.03.2014 року №1166-VII "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", який набрав чинності 01.04.2014 року, було внесено зміни, зокрема, до статті 265 Податкового кодексу України в частині заміни слів "житлова площа" словами "загальна площа" у відповідному відмінку, в результаті чого змінилася база оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як для юридичних, так і фізичних осіб - власників об'єктів житлової нерухомості.

В зв'язку з цим та з метою забезпечення виконання Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" наказом Міністерства доходів і зборів України від 25.04.2014 року №263 затверджено Узагальнюючу податкову консультацію щодо оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Водночас, аналіз підпункту 14.1.173 пункту 14.1 статті 14, пункту 52.6 статті 52 Податкового кодексу України дає підстави для висновку, що узагальнююча податкова консультація є лише позицією контролюючого органу, має виключно рекомендаційний характер та не є обов'язковою до виконання для платників податків, оскільки, надаючи узагальнюючу податкову консультацію, контролюючий орган не створює нової правової норми, а лише надає роз'яснення відповідних положень податкового законодавства.

Крім того, за змістом пункту 53.1 статті 53 Податкового кодексу України відсутня будь-яка відповідальність платника податків, який діяв відповідно до узагальнюючої податкової консультації, що також підтверджує відсутність у позивача порушеного права в зв'язку із затвердженням Узагальнюючої податкової консультації щодо оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Викладені у позовній заяві доводи позивача про те, що згідно з Податковим кодексом України базовим звітним періодом оподаткування податком на нерухоме майно є рік, і юридичні особи вже задекларували свої зобов'язання по даному податку за 2014 рік, тому зміна бази оподаткування в середині року порушує права платників податків та породжує зобов'язання, що не передбачені діючим законодавством, свідчать про незгоду позивача з рішенням законодавця про зміну бази оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

В той же час, беручи до уваги, що базу оподаткування зазначеним податком було змінено Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", питання його конституційності не належить до юрисдикції адміністративних судів, а відноситься до повноважень Конституційного Суду України.

Крім того, суд зазначає, що стаття 6 КАС України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що спосіб захисту, застосований судом у судовому рішенні, має призводити до поновлення права особи.

Крім того, здійснюючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов'язаний надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, зважаючи, що податкова консультація за своїм змістом не є рішенням суб'єкта владних повноважень, а також не має сили нормативно-правового акту та не створює і не припиняє прав, свобод чи обов'язки особи, а є лише допомогою контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону, при цьому, жодних управлінських висновків оскаржувана податкова консультація не містить, вчинити будь-які обов'язкові дії позивачу вона не приписує та, відповідно, не порушує права, свободи та інтереси осіб у сфері публічно-правових відносин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з підстав відсутності порушеного права позивача у даній справі.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 94 КАС України визначено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Зважаючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог повністю, підстави для присудження на користь позивача здійснених судових витрат, з урахуванням вимог ст. 94 КАС України, відсутні.

Керуючись ст.ст. 71, 86, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог підприємства зі стовідсотковим капіталом «Брама-Консалтинг» відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Повний текст постанови складений та підписаний колегією 02.02.2015 р.

Головуючий суддя Аблов Є.В.

Суддя Амельохін В.В.

Суддя Шулежко В.П.