Справа № 2а-3138/10/0370
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

02 лютого 2015 року м. Київ В/800/455/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Мойсюка М.І., Білуги С.В., Заїки М.М.,

Стародуба О.П., Штульман І.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_6 про допуск до провадження Верховного Суду України справи за адміністративним позовом ОСОБА_6 до Державної митної служби України, Ягодинської митниці про визнання протиправними та скасування наказів про звільнення, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 28 жовтня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою про допуск до провадження Верховного Суду України зазначеної справи з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для допуску вказаної справи до провадження Верховного Суду України з огляду на наступне.

Відповідно до статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про перегляд судових рішень в адміністративних справах може бути подана виключно з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Разом з тим, під неоднаковим застосуванням одних і тих самих норм матеріального права необхідно розуміти різне тлумачення змісту і сутності правових норм, на підставі якого зроблено висновок про різний зміст суб'єктивних прав і обов'язків учасників відповідних правовідносин, у тому числі про наявність та обсяг прав і/або обов'язків осіб, які беруть участь у справі, а також різне визначення предмета регулювання правових норм, зокрема застосування різних правових норм для регулювання одних і тих самих відносин або поширення дії норми на певні правовідносини в одних випадках і незастосування цієї самої норми до аналогічних відносин в інших випадках, тобто різне застосування закону, який не підлягав застосуванню або різне застосування правил аналогії права чи закону в подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає, тотожність суб'єктного складу учасників відносин, об'єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин), при цьому зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових рішень має місце в разі, коли суд (суди) касаційної інстанції у розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Так, у справі, яку заявник просить допустити до провадження Верховного Суду України, суди, при вирішенні заяви про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення про поновлення на роботі, виходили з того, що позивач не вчинив необхідних дій, спрямованих на примусове виконання вказаного судового рішення, що в тому числі мало наслідком його несвоєчасне виконання.

Також суди зазначили, що позивачем не доведено вини роботодавця, у затримці виконання судового рішення щодо виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки причиною такої затримки було непред'явлення виконавчого листа до виконання.

Касаційний суд у рішенні, про перегляд якого ставиться питання, погодився з такими висновками судів попередніх інстанцій, одночасно зазначивши, що позивач, в порушення вимог частини 2 статті 49 Кодексу адміністративного судочинства України, недобросовісно користуватися належними йому процесуальними правами, оскільки одержавши виконавчий лист, протягом тривалого часу не пред'являв його до виконання, а отже і підстави для застосування положень статті 236 Кодексу законів про працю України відсутні.

На підтвердження наявності підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України та допуску справи до провадження Верховного Суду України, заявником додано копію ухвали Вищого адміністративного суду України від 29 травня 2014 року (касаційне провадження К/9991/5291/14).

Вищезазначеною ухвалою, суд касаційної інстанції залишив без змін рішення судів попередніх інстанцій, якими задоволено заяву про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення про поновлення на роботі.

Розглядаючи справу суди дійшли висновку, що судове рішення про поновлення особи на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягало негайному виконанню, незалежно від наявності чи відсутності виконавчого провадження.

Суди, крім іншого, зазначали, що відповідачем не вжито заходів щодо добровільного виконання судового рішення, у зв'язку з чим затримка його виконання відбулась з вини саме останнього.

Таким чином, суди дійшли висновку про задоволення заяви на підставі статті 236 Кодексу законів про працю України.

З наведеного вбачається, що суди, при розгляді справ у подібних правовідносинах, за тотожного суб'єктного складу їх учасників, об'єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм та обставин кожної конкретної справи по-різному застосували статтю 236 Кодексу законів про працю України поширивши її дію в одному випадку і не застосували цю саму норму до аналогічних відносин в іншому випадку.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Вищого адміністративного суду України від 28 жовтня 2014 року свідчить про наявність підстав для допуску справи до провадження Верховного Суду України і перегляду зазначеного судового рішення з мотивів, встановлених пунктом 1 частини 1 статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи те, що оскаржується рішення суду касаційної інстанції, з якого вбачається неоднакове застосування норм матеріального права, що призвело до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах і виходячи з вимог статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає за можливе допустити справу до провадження Верховного Суду України для перегляду вказаного судового рішення.

Керуючись статтями 236 - 240 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Допустити до провадження Верховного Суду України справу за адміністративним позовом ОСОБА_6 до Державної митної служби України, Ягодинської митниці про визнання протиправними та скасування наказів про звільнення, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 28 жовтня 2014 року.

Ухвалу про допуск справи до провадження разом із заявою про перегляд судового рішення та доданими до неї документами надіслати до Верховного Суду України протягом п'яти днів з дня її постановляння. Копію ухвали про допуск справи надіслати разом із копією заяви особам, які беруть участь у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М.І. Мойсюк

С.В. Білуга

М.М. Заїка

О.П. Стародуб

І.В. Штульман