Справа № 804/13004/14
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Коршуна А.О.

суддів: Панченко О.М. Чередниченко В.Є.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

за позовом:

Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до:

про:

Товариства з обмеженою відповідальністю «Нєфтек Оіл»

стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,-

ВСТАНОВИВ:

26.08.2014р. Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нєфтек Оіл» (далі – ТОВ «Нєфтек Оіл») про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені /а.с. 2-3/.

Посилаючись у позовній заяві на те, що протягом 2013р. відповідачем не було виконано норматив працевлаштування на підприємстві осіб-інвалідів, оскільки норматив працевлаштування осіб-інвалідів для відповідача у 2013р. становить 11 осіб, а протягом 2013р. відповідачем було працевлаштовано 3 особи, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, у зв’язку з чим відповідно до вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» відповідач повинен був сплатити адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2013 році у розмірі 190444,72грн. за 8 не зайнятих особою-інвалідом посади, виходячи із середньорічної заробітної плати на підприємстві відповідача у 2013р., оскільки адміністративно-господарські санкції відповідачем у встановлені законом строки не було сплачено, просить суд стягнути з відповідача на користь Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2013 році у розмірі 190444,72грн. та пеню за несвоєчасну сплату адміністративно-господарських санкцій у розмірі 57,13 грн..

Позивач – Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, не погодившись з вищезазначеною постановою суду подав апеляційну скаргу /а.с. 103-105/, у якій посилаючись на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, та нормам чинного законодавства, судом першої інстанції ухвалено у даній справі рішення з порушенням норм чинного матеріального права, просить постанову суду першої інстанції від 24.09.2014р. у даній справі скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Представники осіб, які беруть участь у розгляді даної справи, у судове засідання не з’явились, про день, годину та місце розгляду даної справи повідомлені судом належним чином, про поважність причин не явки своїх представників у судове засідання або про можливість розгляду справи у відсутність їх представників, суд в установленому законом порядку не повідомили. За таких обставин колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутність представників позивача та відповідача.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини, які виникли між сторонами у даній адміністративній справі з приводу здійснення відповідачем свого обов’язку у сфері соціального захисту інвалідів врегульовані Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Так, відповідно до преамбули Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» цей Закон визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами.

Частиною 1 ст. 19 цього ж закону передбачено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Встановлений ч. 1 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів на 2013р. для підприємства відповідача становить 11 робочих місць /а.с. 4/, і цей норматив відповідачем у 2013р. не виконано.

Крім цього судом під час з’ясування фактичних обставин справи та перевірки їх доказами встановлено, що відповідачем у справі вчинено низку заходів щодо працевлаштування на підприємстві осіб, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, так у 2013р. на підприємстві створено робочі місця для працевлаштування осіб, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, відповідач протягом 2013р. повідомляв Жовтневий районний центр зайнятості м. Дніпропетровська про наявність на підприємстві вакансій для працевлаштування осіб, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, та протягом 2013р. подавав до Жовтневого районного центру зайнятості м. Дніпропетровська звіти про наявність вакансій за формою №3-ПН, у яких зазначав вакантні посади для працевлаштування осіб, яким встановлена інвалідність, зазначені обставини підтверджуються зібраними у справі письмовими доказами, які були досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду справи та знаходяться у матеріалах справи.

Аналіз норм Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» дає можливість зробити висновок про те, що обов’язок підприємства з створення робочих місць для інвалідів, інформування підприємством уповноважених органів щодо наявності на підприємстві робочих місць для працевлаштування осіб, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, не супроводжується обов’язком підприємства займатись пошуком інвалідів для їх працевлаштування на створених робочих місцях для працівників-інвалідів на підприємстві, а створення робочих місць і введення їх в дію має відбуватись з урахуванням стану здоров’я, здібностей і професійних навичок інвалідів, забезпечення прав яких на працевлаштування та на оплачувану роботу здійснюється, відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» шляхом безпосереднього звернення інвалідів до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Приймаючи до уваги вищезазначені обставини, норми чинного законодавства, яке регулює питання надання соціальних гарантій інвалідам в Україні, і враховуючи, що судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи встановлено, що відповідачем здійснено усі залежні від нього заходи з створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, повідомлено компетентні органи про наявність вільних місць для працевлаштування інвалідів, працевлаштування яких не відбулось незалежно від волевиявлення відповідача, колегія суддів приходить до вважає, що суд першої інстанції зробив правомірний висновок щодо відсутності вини відповідача у невиконанні нормативу з працевлаштування інвалідів у 2013р., що у свою чергу виключає можливість покладення на відповідача у справі відповідальності у вигляді стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за вчинене правопорушення, яке полягає у невиконанні у 2013р. нормативу працевлаштування осіб, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи об’єктивно, повно та всебічно з’ясовано усі обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної справи, та застосовано до правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі норми матеріального права, які регулюють саме ці правовідносини та ухвалено законне рішення про відмову позивачу у задоволенні заявлених ним позовних вимог, і враховуючи , що під час апеляційного розгляду даної справи порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права, які б потягли за собою скасування чи зміну оскаржуваної судової постанови, судовою колегією не встановлено тому колегія суддів вважає за необхідне постанову суду першої інстанції від 24.09.2014р. у даній справі адміністративній справі залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального права і не можуть бути підставою для скасування постанови суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд,–

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст виготовлено – 06.02.2015р.

Головуючий: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко