Справа № 817/3746/14
Суддя: Бондарчук І.Ф.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Шарапа В.М.
Суддя-доповідач:Бондарчук І.Ф.
УХВАЛА

іменем України

"27" січня 2015 р. Справа № 817/3746/14

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Бондарчука І.Ф.

суддів: Моніча Б.С.

Хаюка С.М.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Сарненському районі Рівненської області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "10" грудня 2014 р. у справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Сарненському районі Рівненської області про стягнення заборгованості ,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року позивач звернувся з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Сарненському районі, в якому просив стягнути невідшкодовані витрати у загальній сумі 161,89 грн., в тому числі 33,69 грн. основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та 128,20 грн. допомоги на поховання.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі списків осіб, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання з відповідачем проведено звірку витрат за серпень-жовтень 2014 року. До відшкодування відповідачем не прийнято витрати у сумі 161,89 грн. Позивач з такими діями відповідача не погоджується. Вказав, що згідно норм законодавства витрати на виплату основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та допомоги на поховання осіб, які отримували таку пенсію, несе Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Сарненському районі на користь Управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області невідшкодовані витрати на виплату основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за серпень-жовтень 2014 року в сумі 33,69 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, сторони подали апеляційні скарги, в яких просили скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг відповідно до ст.195 КАС України, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції покликався на те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача витрат на виплату основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання є обґрунтованими та підлягають до задоволення, а в частині стягнення невідшкодованих витрат на виплату допомоги на поховання є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Встановлено, що Управлінням Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області на підставі списку осіб, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання проведено з Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Сарненському районі звірку витрат за серпень-жовтень 2014 року.

За результатами звірки відповідачем не прийнято до відшкодування заявлені позивачем витрати у загальній сумі 161,89 грн., а саме 33,69 грн. основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та 128,20 грн. допомоги на поховання.

З матеріалів справи вбачається, що 25.09.1991 року з ОСОБА_3, котрий на той час працював майстром-будівельником в колгоспі ім. Орджонікідзе (РРФСР), стався нещасний випадок на виробництві, про що складено акт форми Н-1.

Внаслідок трудового каліцтва ОСОБА_3 присвоєно другу групу інвалідності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки пенсія, яка виплачується вказаному пенсіонеру, є наслідком настання страхового випадку, передбаченого Законом України "Про обов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" ( №1105-ХІV), її виплата здійснюється за рахунок коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо відсутності у Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України обов'язку відшкодовувати позивачеві зазначені витрати через те, що нещасний випадок з пенсіонером стався на території колишньої республіки СРСР - РРФСР.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України №1105-XIV, особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

При цьому, право на таке забезпечення, яке встановлено в Україні, не залежить від того, у якій з колишніх республік СРСР стався нещасний випадок на виробництві з застрахованою особою або виникло професійне захворювання, пов'язане з виконанням нею трудових обов'язків.

Згідно з п. "а" ст. 27 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-XII, громадянам України - переселенцям з інших держав, які не працювали в Україні, призначаються пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання - незалежно від стажу роботи.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України №1105-XIV передбачено, що відшкодування шкоди, медична, професійна та соціальна реабілітація провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України також зазначеним у статті 8 цього Закону особам, які потерпіли до набрання ним чинності та мали право на зазначені страхові виплати і соціальні послуги. Уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виплачується цими підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом соціального страхування від нещасних випадків від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Отже, обов'язок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодувати потерпілим на виробництві та членам їх сімей матеріальну і моральну (немайнову) шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я, не залежить від того, чи сплачували Фонду страхові платежі підприємства, що ліквідувалися та на яких було ушкоджено здоров'я потерпілого.

Доводи відповідача щодо необхідності застосування до спірних правовідносин положень Угоди про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди, завданої працівникам каліцтвом, професійним захворюванням або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язані з виконанням ними трудових обов'язків, підписаної 09.09.1994 року між державами-учасниками Співдружності Незалежних Держав, є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 1 цієї Угоди, виплати по відшкодуванню шкоди, заподіяної працівникам каліцтвом, професійним захворюванням або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ними трудових обов'язків, здійснюється працівникам, які раніше працювали на підприємствах, а у разі їх смерті - особам, які мають право на відшкодування шкоди , які є громадянами і мають постійне місце проживання на території будь-якої із Сторін.

Згідно з ст. 2 Угоди, відшкодування шкоди, завданої працівнику внаслідок трудового каліцтва, іншого ушкодження здоров'я (у тому числі при настанні втрати працездатності в результаті нещасного випадку на виробництві, пов'язаного з виконанням працівниками трудових обов'язків, після переїзду потерпілого на територію іншої Сторони), смерті здійснюється роботодавцем Сторони, законодавство якої поширювалось на працівника в момент одержання каліцтва, іншого ушкодження здоров'я, смерті. Роботодавець, відповідальний за завдання шкоди, здійснює її відшкодування відповідно до свого національного законодавства.

Отже, норми вказаної Угоди не поширюються на спірні правовідносини щодо відшкодування витрат Пенсійного фонду України з виплати пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, членам сімей осіб померлих від нещасного випадку на виробництві на території інших республік СРСР.

Крім того, статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення, підписаної 13.03.1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі витрати, пов'язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за даною Угодою, несе держава, яка надає забезпечення.

За змістом цієї норми взаємні розрахунки між державами можуть проводитися лише на підставі двосторонніх договорів.

Тому, страховиком, який має виплачувати пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, що стались на території колишніх республік СРСР, є Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача невідшкодованих витрат на виплату основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за серпень-жовтень 2014 року в сумі 33,69 грн. є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 21 Закону України №1105-ХІV, в разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України зобов'язаний у встановленому законодавством порядку організувати поховання померлого, відшкодувати вартість пов'язаних з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Згідно з ч. 8 ст. 34 Закону України №1105-ХІV, у разі смерті потерпілого від нещасного випадку або професійного захворювання витрати на його поховання несе Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань згідно з порядком, визначеним Кабінетом Міністрів України.

Порядком проведення витрат на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2001 року №826, передбачено, що витрати на поховання провадяться у разі смерті потерпілого, що настала за обставин, за яких настає страховий випадок державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України. Організація поховання працівника, який загинув на виробництві або помер у лікарні під час лікування отриманої на виробництві травми, проводиться страхувальником (пункт 2, пункт 5).

Абзацом 2 частини 9 статті 34 Закону України №1105-ХІV встановлено, що причинний зв'язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я має підтверджуватися висновками відповідних медичних закладів.

Інструкцією про встановлення причинного зв'язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом, яка затверджена Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 15.11.2005 року №606, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02.12.2005 року за №1455/11735 визначено, що висновок про наявність або відсутність причинного зв'язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом (нещасним випадком на виробництві) оформляється довідкою у трьох примірниках, що використовується медико-соціальною експертною комісією за формою, що затверджується Міністерством охорони здоров'я України та видається: перший - установі, що надавала направлення до медико-соціальної експертної комісії, другий - відповідному відділенню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, третій - заявнику. Підставою є акт визначення причинного зв'язку смерті з профзахворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом (нещасним випадком на виробництві) (форма акта затверджується Міністерством охорони здоров'я України).

Системний аналіз вказаних норм, дає підстави вважати, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України зобов'язаний відшкодовувати виплачені іншими страховиками суми допомоги на поховання лише тих осіб, які померли від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, тобто за умови наявності причинного зв'язку їх смерті з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_4, який отримував пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

У жовтні 2014 року органом Пенсійного фонду членам сім'ї померлого виплачено допомогу на поховання гр. ОСОБА_4, яка з урахуванням витрат на її виплату і доставку, склала 128,20 грн.

Позивачем надано докази на підтвердження факту смерті пенсіонера, проте, не надано доказів на підтвердження наявності причинного зв'язку смерті з нещасним випадком на виробництві, складання якої передбачено Інструкцією про встановлення причинного зв'язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом, що затверджена Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 15.11.2005 року №606, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.12.2005 року за №1455/11735.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача невідшкодованих витрат на виплату допомоги на поховання, з урахуванням витрат на її доставку, за жовтень 2014 року в сумі 128,20 грн. є безпідставними та до задоволення не підлягають.

Суд першої інстанції дав належну оцінку обставинам справи, вірно застосував Законодавство, яке регулює ці правовідносини та ухвалив правильне рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду без змін.

За таких обставин, доводи, наведені в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи, а висновок суду першої інстанції є таким, що ґрунтується на належних та допустимих доказах.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Сарненському районі Рівненської області залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "10" грудня 2014 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя І.Ф.Бондарчук

судді: Б.С. Моніч

С.М.Хаюк

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області вул. Суворова, 8,м.Сарни,Сарненський район, Рівненська область,34500

3- відповідачу/відповідачам: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Сарненському районі Рівненської області вул.Демократична, 46,м.Сарни,Сарненський район, Рівненська область,34500

- ,