Справа № 643/13099/14-а
Суддя: Зінченко Ю. Є.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/643/15/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2015 року Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Зінченко Ю.Є.

при секретарі - Колтур Я.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до Харківської міської ради, в якому просив скасувати рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради № 21 від 22.01.2015 р. "Про поновлення, належне утримання і приведення міської території у придатній для використання територіальною громадою міста стан" в частині знесення самовільно розташованого об'єкту - нежитлової будівлі (торгівельний павільйон з логотипом "ІНФОРМАЦІЯ_1"), розташованого по АДРЕСА_1, зазначеному в п. 16 переліку.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що спірне рішення відповідача в частині знесення самовільно розташованого об'єкту - нежитлової будівлі (торгівельний павільйон з логотипом "ІНФОРМАЦІЯ_1"), розташованого по АДРЕСА_1 є незаконним та порушує право позивача на приватну власність, оскільки знесення вказаної будівлі, право власності на яку було оформлено у відповідності до вимог діючого законодавства, без її повного руйнування, є неможливим.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали у повному обсязі та просили задовольнити. Додатково пояснили, що про існування рішення від 22.01.2014 року вони дізналися випадково при розгляді Дзержинським районним судом .м Харкова іншої справи, і як тільки їм стало відомо про рішення, вони зразу подали позов до Московського районного суду м. Харкова, відповідачем їм вказане рішення не вручалось, тобто строк звернення до суду з позовом пропущено не було.

Представник відповідача позов не визнав у повному обсязі та посилався на пропуск позивачем строку для звернення до суду, крім того пояснив, що рішення є законним та підстав для його скасування немає. Просив у задоволенні позову відмовити.

Судом встановлено, згідно акту № 3403/13 обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_1 заступником начальника відділу з обстеження земельних ділянок Департаменту земельних відносин Харківської міської ради, проведено обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_1, орієнтовною площею 0,0060 га. та встановлено, що земельна ділянка використовується для експлуатації та обслуговування торгівельного павільйону, встановити власника на час обстеження не вбачалось можливим, право користування земельною ділянкою в установленому порядку не оформлено (а.с. 28).

Комісією у складі фахівців Інспекції з благоустрою та екології міста Харкова Управління екології та благоустрою Департаменту комунального господарства проведена перевірка законності розміщення об'єктів малих архітектурних форм, покинутих будівельних матеріалів та конструкцій, транспортних засобів, механізмів на території м. Харкова, за результатами перевірки складено акт № 3403/13 від 24.09.2013 року, яким не встановлено власника майна та виявлено порушення вимог п.5.7.1.14 Правил благоустрою м. Харкова, ст.16 Закону України «Про благоустрій населених пунктів (а.с. 58).

Згідно з приписом Інспекції з благоустрою та екології м. Харкова від 04.11.2013 р. №1069 запропоновано добровільно звільнити територію міста Харкова від торговельного павільйону. Вказаний припис було розміщено на фасаді будівлі. В свою чергу, жодних доказів вручення позивачу припису відповідачем під час розгляду справи не надано та матеріали справи не містять (а.с. 31).

22.01.2014 року виконавчим комітетом Харківської міської ради прийнято рішення № 21 „Про відновлення, належне утримання та приведення міської території у придатний для використання територіальною громадою міста стан" (а.с. 32-35).

В додатку до рішення визначено перелік самовільно розміщених об'єктів, від яких звільняється територія м. Харкова з метою відновлення, належного утримання та приведення у придатний для використання територіальною громадою міста стан, де визначено звільнення території міста Харкова від нежитлових спору (торгівельних павільйонів), що розташовані по АДРЕСА_1, зокрема нежитлову будівлю торгівельний павільйон з логотипом "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, підставою для його прийняття, є звільнення території від самовільно розміщених об'єктів, тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності і т.д.

Згідно ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Порядок проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно визначений Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 р. та Порядком ведення Реєстру прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.01.2003 року N 7/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.01.2003 р. за N 67/7388 (чинних на момент реєстрації права власності за позивачем).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

У відповідності до положень ст.5 вищевказаного Закону встановлено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Згідно ч. 4 ст. 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", державній реєстрації підлягають виключно заявлені права за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно п.1.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002р. №7/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002р. за №57/6445 з наступними змінами та доповненнями, Державна реєстрація прав проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць, обслуговування на території яких здійснюється БТІ, створеними до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Згідно п. 1.6 Тимчасового положення № 7/5, державній реєстрації підлягає право власності на закінчене будівництвом нерухоме майно, яке прийняте в експлуатацію у встановленому законодавством порядку.

Державна реєстрація права користування (сервітуту) на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках; права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; довірчого управління нерухомим майном проводиться після державної реєстрації права власності на таке майно.

Державна реєстрація права власності на об'єкти незавершеного будівництва проводиться у порядку, визначеному Положенням, з урахуванням особливостей, встановлених у розділі IV Положення.

Не підлягають державній реєстрації право власності та інші речові права на тимчасові споруди.

Також, відповідно до абз. 7 п. 4 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 703 від 22.06.2011 р., чинного на момент реєстрації спірного нежитлового приміщення, не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, що розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є можливим без їх знецінення та зміни призначення.

Судом встановлено, що рішенням Виконкому Харківської міської ради від 10.09.1997 р. №757 ТОВ Торгівельний дім «Прогрес» на умовах оренди в тимчасове користування надана земельна ділянка для будівництва та обслуговування торгівельного майданчику. ТОВ «Прогрес» спільно із залученням фізичних осіб, відповідно розробленого та затвердженого проекту, який був також погоджений Міським управлінням архітектури 13.03.1998 р., було побудовано в липні 1998 р. торгівельний майданчик, який в послідуючому був прийнятий до експлуатації на підставі акту №172 від 15.07.1998 р. Рішенням виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова №172 від 21.07.1998 р. затверджено акт №172 від 15.07.1998 р. про прийняття до експлуатації торгівельного майданчика та присвоєно йому поштову адресу: АДРЕСА_1 (а.с. 16-18).

Рішенням виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова №233 від 17.09.2002 р. внесені зміни до п.2 рішення виконкому №172 від 21.07.1998 р. та викладено його в редакції: затвердити акт прийняття до експлуатації торгівельного комплексу з підсобними приміщеннями (а.с. 18).

Таким чином, по АДРЕСА_1 розташований торговий комплекс, який складається з трьох нежитлових приміщень «А-1», «Б-1» та «В-1», в яких розташовані нежитлові приміщення-торгівельні зали (торгівельні павільйони). Нежитлове приміщення - торгівельний павільйон № 14 в літ. «Б-1» загальною площею 21,5 кв.м є часткою цього торгівельного майданчику (комплексу).

На зазначений торгівельний павільйон Державним комунальним підприємством Харківського міського бюро технічної інвентаризації був виготовлений технічний паспорт, в якому в розділі «Нежитлові приміщення», загальною площею 25,75 кв.м, та надане в розділі «Технічний опис конструктивних елементів та інженерного обладнання» зазначено, що він виконаний на бетонному монолітному фундаменті та побудований із цегли (а.с.14). Крім цього, відповідно експлікації до технічного паспорту, зазначений павільйон є внутрішньою площею споруди «Б-1» - торгівельною залою (а.с. 13).

Відповідно договору купівлі-продажу від 24.12.2005 р., реєстровий №1-2090, право власності на цей торгівельний павільйон перейшло до позивача, вказаний договір зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно (а.с. 9-11).

На підставі викладеного, суд вважає, що право власності позивача на нерухоме майно визнано державою та зареєстровано у встановленому законом порядку державним реєстратором КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації", а отже висновки відповідача про те, що позивачем самовільно зайнято земельну ділянку без документів, що посвідчують право власності чи право користування, є необґрунтованими і такими, що спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Відповідно до ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Також, відповідно до ст. 212 Земельного кодексу України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або користувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

В силу положень ч. 1 статті 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Вказаний принцип автоматичного переходу права власності або користування земельною ділянкою, що знаходиться під об'єктом нерухомості, закріплений також у Земельному кодексі України.

Так, статтею 120 ЗК України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти.

До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Таким чином, позивач має переважне право на отримання у користування спірної земельної ділянки. Зазначене право може бути реалізовано позивачем шляхом отримання в оренду або в користування спірної земельної ділянки під нерухоме майно, що належить позивачеві на праві приватної власності.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як вбачається з п. 1.2 оскаржуваного позивачем рішення, в разі не звільнення території в добровільному порядку провести звільнення території від самовільно побудованих об'єктів та розміщеного майна згідно з додатком шляхом їх демонтажу та переміщення на територію КП "Харківводоканал" за адресою: вул. Коростельська, 46, тобто фактично стосується прав та законних інтересів позивача.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, в порушення вимог ч.2 ст. 71 КАС України, не довів законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в частині, що стосується позивача.

Позивач, на виконання вимог ч.1 ст. 71 КАС України, довів обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 99 КАС України, строки для звернення до адміністративного суду, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідачем не доведено, що позивачу було відомо про існування оскаржуваного рішення заздалегідь до звернення до суду з вказаним позовом, оскільки судом встановлено, що вказане рішення позивачу під підпис вручено не було, в зв'язку з чим суд не знаходить підстав для застосування положень ст. 100 КАС України.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що оскаржуваним рішенням відповідача порушено права та законні інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин, а тому, заявлені позовні вимоги щодо його скасування в частині п. 16 Переліку самовільно розміщених об'єктів, від яких звільняється територія м. Харкова з метою відновлення, належного утримання та приведення у придатний для використання територіальною громадою міста стан, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.11,71,94,160,162,167 КАС України, ст.ст.19,41 Конституції України, ст.ст. 182, 376,377 ЦК України, ст.120 ЗК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Скасувати рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 22.01.2014 року № 21 «Про поновлення, належне утримання і приведення міської території у придатний для використання територіальною громадою міста стан» в частині знесення самовільно розташованого об'єкту - нежитлової будівлі (торгівельний павільйон з логотипом «ІНФОРМАЦІЯ_1»), розташованого по АДРЕСА_1, зазначеному в п.16 переліку, що є додатком до рішення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом 10 днів з дня її проголошення, а у разі прийняття постанови у письмовому провадженні або у разі застосування ч. 3 ст. 160 КАС України, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Зінченко Ю.Є.