Справа № 817/3432/14
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Шарапа В.М.
Суддя-доповідач:Кузьменко Л.В.
УХВАЛА

іменем України

"05" лютого 2015 р. Справа № 817/3432/14

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кузьменко Л.В.

суддів: Зарудяної Л.О.

Іваненко Т.В.,

при секретарі Трикиша Ю.О. ,

за участю позивача та представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державна виконавча служба України на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "28" листопада 2014 р. у справі за позовом Начальника Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_3 до Голови Державної виконавчої служби України Сторожука Дмитра Анатолійовича третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління юстиції в Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною ,

ВСТАНОВИВ:

Начальник управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_3 звернулась до суду з адміністративним позовом до голови Державної виконавчої служби України Сторожука Дмитра Анатолійовича про визнання бездіяльності щодо ненадання погодження на надання відпустки протиправною та такою, що порушує основоположні права людини.

Ухвалою суду першої інстанції від 28.11.2014 року позовну заяву залишено без розгляду в частині позовних вимог про визнання бездіяльності відповідача протиправною та такою, яка порушує основоположні права людини щодо ненадання погодження на надання частини щорічної основної відпустки у 2014 році, а саме: за період роботи з 21.09.2011 року по 20.09.2012 року тривалістю 12 календарних днів, з 24.03.2014 року; за період роботи з 21.09.2011 року по 20.09.2012 року тривалістю 10 календарних днів, з 02.07.2014 року, з підстав пропуску строків звернення до суду.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Суд першої інстанції визнав протиправною бездіяльність голови Державної виконавчої служби України Сторожука Дмитра Анатолійовича щодо ненадання погодження на надання начальнику управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_3 соціальної додаткової відпустки як одинокій матері за 2012 рік тривалістю 10 календарних днів та частини щорічної основної відпустки за період роботи з 21.09.2012 року по 20.09.2013 року тривалістю 14 календарних днів, що разом складає 24 календарні дні, з 06.10.2014 року.

Відповідач з постановою суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справ, просить скасувати вказану постанову та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-відповідача, пояснення позивача та представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що бездіяльність голови Державної виконавчої служби України Сторожука Д.А., яка полягала у ненаданні погодження на надання начальнику управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_3 відпустки суперечить вимогам закону та є виходом за межі повноважень відповідача, а отже, є неправомірною.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_3 станом на час виникнення спірних правовідносин обіймала посаду начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області.

Графіком відпусток на 2014 рік, погодженим головою Державної виконавчої служби України, затвердженим начальником Головного управління юстиції у Рівненській області, передбачено надання позивачеві щорічної основної відпустки у наступні періоди:

-з 24.03.2014 року по 04.04.2014 року, тривалістю 12 календарних днів;

-з 05.05.2014 року по 08.05.2014 року, тривалістю 4 календарних дні;

-з 18.08.2014 року по 01.09.2014 року, тривалістю 14 календарних днів,

та додаткової відпустки у наступні періоди:

-з 23.06.2014 року по 27.06.2014 року, тривалістю 5 календарних днів;

-з 06.10.2014 року по 15.10.2014 року, тривалістю 10 календарних днів (а.с. 20-23).

ОСОБА_3 звернулась до Головного управління юстиції у Рівненській області з заявою від 08.09.2014 року про надання соціальної додаткової відпустки як одинокій матері за 2012 рік тривалістю 10 календарних днів та частини щорічної основної відпустки за період роботи з 21.09.2012 року по 20.09.2013 року тривалістю 14 календарних днів, що разом складає 24 календарні дні, починаючи з 06.10.2014 року (а.с. 36).

08.09.2014 року Головне управління юстиції у Рівненській області звернулось до Державної виконавчої служби України з листом №07-5/1495, в якому просило погодити надання начальнику управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_3 вказаної відпустки (а.с. 37-38, 100-101).

26.09.2014 року до Головного управління юстиції у Рівненській області надійшов лист за підписом голови Державної виконавчої служби України від 19.09.2014 року №14-0-33-1024/6.1, яким повідомлено, що у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_3 станом на дату написання заяви та у відповідності до вимог п. 1 ч. 2, ч. 4 ст. 11 Закону України "Про відпустки", її щорічна основна відпустка повинна бути перенесена на інший період, який буде встановлено за погодженням між працівником та роботодавцем. Тому, подальший розгляд заяви буде здійснюватись у порядку, визначеному ч. 4 ст. 11 Закону України "Про відпустки". Крім того, зазначено, що у матеріалах особової справи відсутні документи, що підтверджують статус ОСОБА_3 як одинокої матері, як то визначено ст. 18-1 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" (а.с. 40-41).

29.09.2014 року ОСОБА_3 повторно звернулась до Головного управління юстиції у Рівненській області та Державної виконавчої служби України із заявою від 26.09.2014 року про невідкладний розгляд своєї заяви від 08.09.2014 по суті шляхом надання погодження на надання відпустки або відмову у наданні такого погодження (а.с. 42-43, 105).

Після настання дати, визначеної як початок відпустки, листом за підписом голови Державної виконавчої служби України від 13.10.2014 року №1-14152/6.1 позивача було повідомлено про правомірність викладених у попередньому листі від 19.09.2014 року №14-0-33-1024/6.1 висновків. Роз'яснено, що надання щорічної основної відпустки згідно графіку відпусток за 2014 рік є неможливим, оскільки ОСОБА_3 у заяві від 08.09.2014 року просила надати їй відпустку за попередні періоди. Також вказано, що відповідно до вимог пункту 1.4 Наказу Міністерства юстиції України від 12.09.2011 року №863/7 обов'язок письмового попередження ОСОБА_3 про дату початку відпустки за два тижні до встановленого графіком терміну покладено на Головне управління юстиції у Рівненській області, а не на Державну виконавчу службу України (а.с. 44-45).

Відповідно до ст. 45 Конституції України, кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України "Про державну виконавчу службу" від 24.03.1998 року №202/98-ВР, працівники органів державної виконавчої служби, в тому числі, державні виконавці, керівні працівники і спеціалісти управлінь державної виконавчої служби головних управлінь юстиції в областях є державними службовцями.

Як вбачається з особової справи ОСОБА_3, остання є державним службовцем і 02.02.1999 року прийняла Присягу державного службовця (а.с. 11), відтак, суд першої інстанції обгрутовано до спірних правовідносин застосував приписи загальних засад трудового законодавства, які не суперечать нормам спеціального закону.

Так, зокрема, статтею 4 Закону України "Про відпустки" від 15.11.1996 року №504/96-ВР визначено, що до переліку встановлених видів відпусток, належать щорічна основна відпустка та соціальна додаткова відпустка працівникам, які мають дітей.

Згідно з ч. 1 ст. 35 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723-XII, державним службовцям надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законодавством не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою допомоги для оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Частинами 4-5 статті 79 Кодексу законів про працю України, частинами 10-11 статті 10 Закону України "Про відпустки" від 15.11.1996 року передбачено, що черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку. Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Частиною 7 статті 79 Кодексу законів про працю України, частиною 2 статті 12 Закону України "Про відпустки" від 15.11.1996 року визначено, що невикористана частина щорічної відпустки має бути надана працівнику, як правило, до кінця робочого року, але не пізніше 12 місяців після закінчення робочого року, за який надається відпустка.

Згідно з ч. 1 ст. 182-1 Кодексу законів про працю України, ч. 1 ст. 19 Закону України "Про відпустки" від 15.11.1996 року №504/96-ВР, жінці, яка працює і є одинокою матір'ю, надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).

Частиною 3 статті 182-1 Кодексу законів про працю України, частиною 7 статті 19 Закону України "Про відпустки" від 15.11.1996 року №504/96-ВР передбачено, що додаткові соціальні відпустки одиноким матерям надаються понад щорічні основні та додаткові відпустки, а також понад щорічні відпустки, встановлені іншими законами та нормативно-правовими актами, і переносяться на інший період або продовжуються у порядку, визначеному статтями 80 цього Кодексу та статтею 11 цього Закону.

В свою чергу, відповідно до п.1 Положення про управління державної виконавчої служби головних управлінь юстиції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що затверджене наказом Міністерства юстиції України від 10.04.2012 року №549/5, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 10.04.2012 року за №547/20860, управління державної виконавчої служби головних управлінь юстиції в областях є структурним підрозділом головного управління юстиції в області, яке забезпечує реалізацію повноважень Державної виконавчої служби України.

Згідно з пп. 5.3 п. 5 Положення про Головні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, що затверджене наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2011 року №1707/5, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 23.06.2011 року за №759/19497, головне управління юстиції в області з метою організації своєї діяльності організовує роботу з кадрами в структурних підрозділах, які забезпечують реалізацію повноважень Державної виконавчої служби України.

Підпунктами 1.1, 1.4 пункту 1 наказу Міністерства юстиції України "Про роботу з керівним складом структурних підрозділів територіальних органів Міністерства юстиції України, що забезпечують реалізацію повноважень Державної виконавчої служби України" від 12.09.2011 року №863/7 передбачено, що на начальників головних управлінь юстиції в областях покладено обов'язок з затвердження графіків відпусток, надання та обліку відпусток начальникам управлінь державної виконавчої служби головних управлінь юстиції в областях, за погодженням з головою Державної виконавчої служби України (а.с. 75-79).

Отже, повноваження щодо надання відпусток начальникам управлінь державної виконавчої служби головних управлінь юстиції в областях, належать безпосередньо до повноважень начальників головних управлінь юстиції в областях.

В контексті вказаного наказу Міністерства юстиції України визначено повноваження голови Державної виконавчої служби України, які полягають, зокрема, у вчиненні ним конкретних дій - погодженні надання начальникам управлінь державної виконавчої служби головних управлінь юстиції в областях відпустки або відмови у наданні такого погодження.

Суд першої інстанції, на думку колегії суддів, правильно вказав, що з листів відповідача від 19.09.2014 року №14-0-33-1024/6.1 та від 13.10.2014 року №1-14152/6.1 не вбачається наявність однозначних висновків щодо надання відповідачем погодження або відмови у погодженні надання позивачеві відпустки.

Щодо посилань відповідача на те, що вказані листи не є відмовою у наданні позивачеві відпустки, а лише проінформовано позивача про наявність підстав для перенесення її відпустки , то суд першої інстанції правильно зазначив, що вказані листи не можуть вважатись належним виконанням відповідачем вимог наказу Міністерства юстиції України "Про роботу з керівним складом структурних підрозділів територіальних органів Міністерства юстиції України, що забезпечують реалізацію повноважень Державної виконавчої служби України" від 12.09.2011 року №863/7, оскільки не містять чіткого вирішення питання, з яким звернулась позивач і в останнійх жодним чином не зазначено про погодження надання позивачеві відпустки. Крім того, має місце невірне застосування відповідачем норм законодавства, покладених в основу висновків про неможливість надання позивачеві відпустки.

Так, листом Державної виконавчої служби України від 26.03.2014 року №7-19/7/349 начальників головних управлінь юстиції в області зобов'язано невідкладно інформувати Державну виконавчу службу України про тимчасову непрацездатність начальників управлінь державної виконавчої служби головних управлінь юстиції в області та надавати копії листків непрацездатності цих осіб (а.с. 92).

На виконання вимог вказаного листа, Головним управлінням юстиції у Рівненській області проінформовано Державну виконавчу службу України про тимчасову непрацездатність ОСОБА_3, починаючи з 22.08.2014 року (а.с. 40).

Таким чином, на дату написання позивачем заяви про надання відпустки від 08.09.2014 року остання була тимчасово непрацездатною.

Пунктом 1 частини 2 статті 80 Кодексу законів про працю України, пунктом 1 частини 2 статті 11 Закону України "Про відпустки" від 15.11.1996 року №504/96-ВР визначено, що щорічна відпустка повинна бути перенесена на інший період або продовжена в разі тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку.

Частиною 4 статті 80 Кодексу законів про працю України, частиною 4 статті 11 Закону України "Про відпустки" від 15.11.1996 року №504/96-ВР встановлено, що в разі перенесення щорічної відпустки новий термін її надання встановлюється за згодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом. Якщо причини, що зумовили перенесення відпустки на інший період, настали під час її використання, то невикористана частина щорічної відпустки надається після закінчення дії причин, які її перервали, або за згодою сторін переноситься на інший період з додержанням вимог статті 12 цього Закону.

Наведені випадки визначають обов'язкові підстави для перенесення відпустки, проте, таке перенесення відбувається за згодою між працівником і роботодавцем.

Суд першої інстанції цілком обґрунтовано вказав, що за відсутності у Державної виконавчої служби України повноважень щодо надання позивачеві відпусток, остання не повинна була підміняти в цій частині повноваження Головного управління юстиції у Рівненській області та вирішувати питання про необхідність перенесення відпустки позивача, які не віднесені до її компетенції. Крім того, на відсутності у голови Державної виконавчої служби України обов'язку виконувати функції роботодавця в частині надання позивачеві відпусток наголошував також сам відповідач у своєму листі від 13.10.2014 року №1-14152/6.1 та його представник у судовому засіданні 27.11.2014 року, що знайшло відображення у письмових запереченнях останнього на адміністративний позов.

Щодо визначення статусу позивача як одинокої матері, то суд першої інстанції правильно виходив з приписів п. 5 ч. 13 ст. 10 Закону України "Про відпустки" від 15.11.1996 року №504/96-ВР, яким передбачено, що одинокою матір'ю є матір, яка виховує дитину без батька.

З урахуванням роз'яснень, викладених у листах Міністерства праці та соціальної політики України від 04.06.2007 року №132/13/133-07, від 06.07.2006 року №247/13/116-06, від 20.04.2005 року №36-152, до категорії одиноких матерів, які мають право на додаткову соціальну відпустку відносяться: жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдова; жінка, яка виховує дитину без батька (в тому числі і розлучена жінка, яка виховує дитину без батька, незважаючи на факт отримання аліментів, і жінка, яка вийшла заміж, але її дитина новим чоловіком не усиновлена).

З матеріалів особової справи ОСОБА_3 вбачається, що остання має трьох дітей віком до 18-ти років, сімейний стан зазначено як "розлучена".

Тому, твердження відповідача щодо відсутності у матеріалах особової справи позивача документів, які б підтверджували її право на надання додаткової соціальної відпустки як одинокій матері цілком обґрунтовано відхилено судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не впливають на правильність прийнятого судового рішення. Постанову прийнято з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної виконавчої служби України залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "28" листопада 2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кузьменко

судді: Л.О. Зарудяна

Т.В. Іваненко

Повний текст cудового рішення виготовлено "05" лютого 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: Начальник Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_3 вул.Замкова,22-а,м.Рівне,33028

3- відповідачу Голова Державної виконавчої служби України Сторожук Дмитро Анатолійович вул.Артема,73,м.Київ,04053

4-третій особі: Головне управління юстиції в Рівненській області - вул.Замкова,22-А,м.Рівне,33028,