Справа № 2а-3471/12/1370
Суддя: Судова-Хомюк Н.М.
Дата ухвалення: 2015-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 р. Справа № 125004/12/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гуляка В.В. та Коваля Р.Й.,

за участі секретаря судового засідання Омеляновська Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовківському районі Львівської області Державної податкової служби на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07.06.2012р. у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Жовківському районі Львівської області Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

23.04.2012 року позивач Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (надалі - ФОП ОСОБА_2.) звернувся до суду з адміністративним позовом та просив визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення за №140/17-0/1105/НОМЕР_1 від 12.04.2012 р.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що органу державної податкової служби до перевірки було представлено первинні бухгалтерські документи, які відповідали вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та податковому законодавству, дані документи засвідчують факт господарських операції з ТзОВ «Лугпромстройсантехмонтаж» та ПП «Ардея-Тех», що не суперечать актам цивільного законодавства, відповідачем в акті не надано доказів, які б свідчили про те, що проведені операції не відповідають дійсним намірам сторін та спрямовані на штучне заниження зобов'язання по податку на додану вартість, відсутні докази, які б підтверджували вину сторін правочину, яка полягає в намірі порушити публічний порядок.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 07.06.2012р. позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано прийняте Державною податковою інспекцією у Жовківському районі Львівської області Державної податкової служби, податкове повідомлення-рішення за №140/17-0/1105/НОМЕР_1 від 12.04.2012р..

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що дана постанова прийнята з неправильним та неповним дослідженням доказів і встановленням обставин у справі та неправильним застосуванням норм права, як матеріального так і процесуального, є незаконною та необґрунтованою. Просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити з підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Зокрема, звертає увагу на те, що на підставі використаних документів встановлена відсутність у підприємства необхідних умов для здійснення господарської діяльності в частині купівлі, продажу, зберігання та відвантаження товарно-матеріальних цінностей та надання послуг чи здійснення робіт в силу відсутності відповідного персоналу, транспортних засобів, приміщень та матеріальних ресурсів, при значних обсягах купівлі та реалізації товарів (робіт, послуг).

Вважає, що такі обставини свідчать про неможливість реального здійснення фінансово- господарських операцій ФОП ОСОБА_2 та ведення господарської діяльності у порядку, передбаченому приписами діючого законодавства України.

На стадії апеляційного розгляду проведено заміну назви відповідача з Державної податкової інспекції у Жовківському районі Львівської області Державної податкової служби на Державну податкову інспекцію у Жовківському районі Головного управління ДФС у Львівській області, в порядку статті 55 КАС України

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення. При цьому колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, державною податковою інспекцією було проведено документальну виїзну перевірку фізичної-особи підприємця (далі- ФОП) ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП ОСОБА_2 за період з 01.01.2009р. по 31.12.2011р., за результатами якої складено акт від 02.04.2012р. № 50/17-20/НОМЕР_1.

Зі змісту акта вбачається, встановлено порушення позивачем п.177.1, 177.2 ПК України в частині заниження оподатковуваного доходу за період, що перевірявся в результаті чого підлягає донарахуванню 12803,85 грн. податку з доходів фізичних осіб; п.185.1, 187.1 ПК України в частині заниження податкового зобов'язання по податку на додану вартість, в результаті чого підлягає донарахуванню за період, що перевірявся 189 980,67 грн. податку на додану вартість; п.177.10 ПК України в частині неведення книги обліку доходів і витрат.

За порушення позивачем п.185.1, 187.1 ПК України та на підставі акта перевірки, відповідачем винесено податкове повідомлення - рішення від 12.04.2012р. №140/17-0/1105/НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 237 475,84 грн., в тому числі 189 980,67 грн. за основним платежем та 47495,17 грн. за штрафними санкціями.

При цьому, висновки податкового органу про порушення позивачем вимог п.185.1, 187.1 ПК України обґрунтовуються тим, що операції між позивачем та контрагентом ТзОВ «Лугпромстройсантехмонтаж» не здійснювались і не могли бути здійснені, оскільки вчинені особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності та не спрямовані на реальне настання правових наслідків, а отже є нікчемними. Такі висновки податкового органу ґрунтуються на висновках акта планової документальної невиїзної перевірки ТзОВ «Лугпромстройсантехмонтаж» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за період з 01.12.2010р. по 30.09.2011р. №803/23-35554567 від 11.11.2011р., якою встановлено, що контрагент позивача має стан 3 ( прийнято рішення про припинення), здійснено вихід за юридичною адресою підприємства та встановлено відсутність підприємства за податковою адресою, за ним не зареєстровано будь-яких транспортних засобів, об'єктів нерухомого майна на території м. Луганська. Стосовно правовідносин між позивачем та контрагентом ПП «Ардея -Тех», то відповідачем на підставі акта перевірки №325/236-37156768 від 10.02.2012р., складеного Алчевською ОДПІ у Луганській області за результатами позапланової документальної невиїзної перевірки ПП «Ардея -Тех»з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за період з 01.04.2011р. по 30.09.2011р., яким зафіксовано, що основним видом діяльності підприємства є оптова торгівля, товар, що зазначений в податкових накладних відсутній у залишку підприємства, відтак вважають, що позивач даний товар реалізовано третім особам та не включено до податкових зобов'язань по податку на додану вартість.

Таким чином, податковим органом встановлено заниження позивачем податку на додану вартість на суму 189 980,67 грн. а саме: за лютий 2011 року на суму 50 000 грн., за квітень 2011 року на суму 50 000 грн., за травень 2011 року на суму 89 980,67 грн., чим порушено п.185.1,187.1 ПК України.

Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що позивачем було надано первинні бухгалтерські документи в підтвердження обставин реальності господарських операцій позивача з ТзОВ «Лугпромстройсантехмонтаж» та ПП «Ардея -Тех». Такими є договори, податкові накладні, рахунки, накладні, експертні висновки, товарно-транспортні накладні, виписки з банку, ВМД, складені за результатами проведених операцій, є первинними документами у розумінні ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до ч. 1. ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996 від 16.07.1999 р., підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

З огляду на викладене аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового-бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Відповідно до ст. 185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є, крім іншого, операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Статтею 187 Податкового кодексу України встановлено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Так, аналізуючи пп. 7.2.3. 7.2.4 ті. 7.2. пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», колегія суддів зазначає, що податкова накладна, як звітний податковий документ, що є підставою для включення покупцем в податковому обліку до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених (нарахованих) у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), що підлягають використанню в його господарській діяльності, має таке юридичне значення при обов'язковій умові нарахування податку та виписування податкової накладної особою, яка зареєстрована як платник податку на додану вартість в порядку, встановленому статтею 9 Закону України «Про податок на додану вартість».

Матеріалами справи підтверджується фактичне здійснення господарських операцій ФОП ОСОБА_2. На підтвердження господарських операцій позивачем представлено ряд документів, які, як зазначив суд першої інстанції і з цим погоджується колегія суддів, відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Особливу увагу слід звернути на припис акта цивільного законодавства України, викладений в частині 1 статті 204 Цивільного кодексу України, згідно з яким правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності). Головною підставою вважати правочин нікчемним являється його недійсність, встановлена законом, а не актами податкової перевірки. Вказані ж в актах податкових органів недоліки, допущені суб'єктами господарювання при укладенні та виконанні договорів, не є підставою для визнання правочинів нікчемними, оскільки чинне законодавство не встановлює таких підстав нікчемності правочину. Виходячи із положень статті 10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» державні податкові інспекції наділені повноваженнями подавати до судів позови до підприємств, установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними за такими угодами, а в інших випадках - коштів, одержаних без установлених законом підстав, а також про стягнення заборгованості перед бюджетом і державними цільовими фондами за рахунок їх майна.

Цивільний кодекс України статтею 215 визначає підстави для визнання правочину недійсним. Серед іншого, вказаною нормою передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Між тим, як вбачається із матеріалів справи, підстав, з якими закон пов'язує визнання договору недійсним, контролюючим органом зазначено та доведено не було, а отже, твердження податкового органу про нікчемність правочинів є безпідставними. Відповідачем, також, не надано доказів, що вказані правочини визнані недійсними в судовому порядку.

Згідно статті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок якщо він спрямований на порушення конституційних прав людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Із аналізу вищенаведених норм цивільного кодексу вбачається, що для визнання договору недійним є наявність умислу в обох сторін або однієї із них.

Відсутність наявності в діях хоча б однієї зі сторін угоди умислу на її укладання з метою, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства, зумовлює відсутність підстав для висновку щодо нікчемності договору поставки та як наслідок відсутність встановлених перевіркою порушень податкового законодавства позивачем.

Висновок відповідача про нікчемність правочинів та безтоварністю операцій за цими правочинами, не відповідає фактичним обставинам і спростовується зібраними по справі доказами.

Факт виконання договорів суб'єктом господарювання - платником ПДВ може підтверджуватись видатковою накладною, рахунком-фактурою, актами приймання виконаних робіт за вказаними договорами, банківськими виписками, із відповідними штампами банку про проведення операцій.

Висновки органу ДПІ про безтоварність операцій суб'єкта господарювання-платника ПДВ з контрагентом, можуть ґрунтуватися на твердженні про неспроможність здійснити контрагентом ті господарські операції, які відображені в обліку суб'єкта господарювання - платника ПДВ, які, в свою чергу базується на тому, що у контрагента відсутні трудові ресурси та виробничі потужності, основні фонди та інші активи.

Разом із цим, відсутність трудових ресурсів, певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування тощо не можуть бути доказом неспроможності контрагента платника ПДВ виконати операції із надання поставок, з огляду на відсутність законодавчого обмеження щодо використання у господарській діяльності лише власних основних засобів, транспортних засобів, як і найманої праці шляхом укладення трудових, а не цивільно-правових договорів.

Сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Крім того, такі обставини не можуть бути підставою для висновків про порушення вимог податкового законодавства суб'єкта господарювання - платника ПДВ, позаяк не залежать від волі останнього.

Порушення платником податків певних правил оподаткування тягне за собою відповідальність, передбачену податковим законодавством, і само по собі не може бути виключною підставою для висновку про укладення угоди з метою, суперечною інтересам держави і суспільства як і такої, що порушує публічний порядок.

Колегія суддів вважає, що на доведення факту виконання договору поставки з ПП «Ардея -Тех» №20/04/11 за період квітня 2011 року-травня 2011 року було здійснено поставку м'ясної продукції (сала свинного мороженого, шкіри свинної мороженої), що підтверджується копіями рахунків, накладних та відповідних їм податкових накладних (сума ПДВ 127 075,67 грн.). Отримані ТМЦ були оплачені ПП «Ардея -Тех», згідно наявних в матеріалах справи виписок з особового рахунку позивача, про що також вказується у акті перевірки.

Окрім цього, реальність поставки підтверджується долученими до матеріалів справи копіями вантажно-митних декларацій, які підтверджують факт ввезення ФОП ОСОБА_2 м'ясної продукції на митну територію України від іноземних контрагентів.

Щодо доказів на підтвердження виконання договору № 04 від 18.02.2011 року, який укладено між позивачем (постачальник) та ТзОВ «Лугпромстройсантехмонтаж» (покупець), до матеріалів справи долучені копії вантажно-митних декларацій, які підтверджують факт ввезення ФОП ОСОБА_2 м'ясної продукції на митну територію України від іноземних контрагентів. При чому, відповідачем не надано зауважень до оформлення первинних документів.

З матеріалів справи вбачається, що ФОП ОСОБА_2 на момент виписки податкових накладних для ТзОВ «Лугпромстройсантехмонтаж» був платником ПДВ, а зміст господарської операції між ним та ТзОВ «Лугпромстройсантехмонтаж» не суперечить виду його господарської діяльності - оптова торгівля м'ясом та м'ясопродуктами. Факт транспортування товару від позивача до контрагентів підтверджується наявними в матеріалах справи копіями товарно -транспортних накладних.

Наявні у позивача ФОП ОСОБА_2 документи, зокрема договори, податкові накладні, рахунки, накладні, експертні висновки, товарно-транспортні накладні, ВМД, складені за результатами проведених операцій, є первинними документами у розумінні ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Розрахунок ТзОВ «Лугпромстройсантехмонтаж» та ПП «Ардея -Тех» з позивачем за придбані товари здійснено через банківську установу, що підтверджується наявними у матеріалах справи виписок банку.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що у позивача наявні усі документи, передбачені правилами ведення податкового обліку, що підтверджує реальність здійснення господарських операцій з ТзОВ «Лугпромстройсантехмонтаж» та ПП «Ардея -Тех», що свідчить про помилковість висновку податкового органу про безтоварність операцій.

Реальність, товарність господарських операцій між позивачем та його контрагентами підтверджена матеріалами справи, які всебічно та належним чином проаналізовані судом першої інстанції та їм надана відповідна оцінка у взаємозв'язку із зазначеним основним видом діяльності позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідач суду не надав.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. В супереч наведеним вимогам, відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності його дій.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись, ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовківському районі Львівської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07.06.2012р. у справі № 2а-3471/12/1370 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н.М. Судова-Хомюк

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль