Справа № 2а-8257/10/1370
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" січня 2015 р. м. Київ К/800/33384/14

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівГончар Л. Я.,
Черпіцької Л. Т.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2014 року у справі за позовом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області до ОСОБА_4, третя особа: Стрийська міська рада про зобов'язання виконати припис,

встановив:

Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області звернулась з позовом до ОСОБА_4 про зобов'язання виконати вимоги припису № 7/44 від 10 листопада 2009 року, а саме: демонтувати добудову до квартири АДРЕСА_1.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2010 року позов задоволено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2014 року скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2010 року та прийнято нове рішення про відмову в позові.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся з касаційною скаргою, в яких просив його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заперечень на скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судами встановлено, що Інспекцією ДАБК у Львівській області 09 листопада 2009 року проведено перевірку з питань дотримання вимог законодавства у сфері архітектури та будівництва з приводу добудови в дворі спільного користування за адресою:квартира АДРЕСА_1.

В результаті проведеної перевірки встановлено факт здійснення відповідачем добудови до квартири АДРЕСА_1, - на земельній ділянці, яка належить до земель міста і не передана в користування відповідачу, без проектної документації та дозволу інспекції ДАБК, що є порушенням ст. ст. 24, 29 Закону України «Про планування і забудову територій», ст. ст. 9, 27 Закону України «Про архітектурну діяльність» та п. 9.1 ДБН А.2.2-3-2004 «Склад, порядок розроблення, погодження, затвердження проектної документації для будівництва».

За результатами перевірки складено акт № 7/20 від 09 листопада 2009 року; протокол № 7/14 від 09 листопада 2009 року; припис № 7/ 44 від 10 листопада 2009 року про демонтаж добудови до квартири АДРЕСА_1.

11 листопада 2009 року заступником начальника інспекції ДАБК у Львівській області винесено постанову № 7/46 про накладення штрафу за адміністративне правопорушення на відповідача у розмірі 187,00 грн.

23 грудня 2009 року інспекцією ДАБК у Львівській області проведено позапланову перевірку на виконання вимог припису № 7/44 від 10 листопада 2009 року про демонтаж добудови до вказаної квартири.

За результатами позапланової перевірки складено акт № 7/51 від 23 грудня 2009 року, яким зафіксовано факт невиконання відповідачем припису № 7/44 про демонтаж прибудови.

Враховуючи невиконання відповідачем припису № 7/44 від 10 листопада 2009 року, позивач заявив цей позов.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем вимоги припису не виконано, доказів погодженої проектної документації на добудову до квартири не надано. При цьому суд встановив порушення приписів Закону України «Про планування і забудову територій», Закону України «Про архітектурну діяльність» та вимог ДБН А.2.2-3-2004.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив, окрім того, що за відповідачем визнано право власності на спірне приміщення, з тих обставин, що знесення об'єкту самочинного будівництва є крайньою мірою.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає висновок суду апеляційної інстанції передчасним.

Згідно із ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про архітектурну діяльність" будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному статтею 24 Закону України "Про планування і забудову територій".

Положеннями ст. 24 Закону України «Про планування і забудову територій» від 20 квітня 2000 року № 1699-III (далі - Закон № 1699-III ) встановлено, що фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об'єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов'язані отримати від виконавчих органів відповідних рад, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, у разі делегування їм таких повноважень відповідними радами, дозвіл на будівництво відповідного об'єкта містобудування.

За приписами ст. 29 Закону № 1699-III замовник має право виконувати будівельні роботи після отримання відповідного дозволу на виконання будівельних робіт. Здійснення будівельних робіт на об'єктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт або його перереєстрації, а також здійснення не зазначених у дозволі будівельних робіт вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

Згідно із ст. 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників.

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.

Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України від 20 квітня 2000 року № 1699-III дозвільний документ, що дає право виконувати будівельні роботи саме того об'єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі.

Таким чином, наявність однієї із умов, визначених у ст. 376 ЦК України, є підставою для ствердження, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції мотивував свої висновки рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 січня 2011 року, яким визнано права власності на самочинну добудову та прибудову за відповідачем.

Між тим, суд апеляційної інстанції всупереч положень ст. 11 КАС України не з'ясував, чи досліджувались Стрийським міськрайонним судом Львівської області обставини щодо умов, визначених у ст. 376 ЦК України, тоді як він лише констатував сам факт існування такого рішення.

Окрім того, суд апеляційної інтенції, вказуючи, що, суд може прийняти рішення про зобов'язання особи, яка здійснила самочинне будівництво, знести самочинно збудований об'єкт в тих випадках, коли неможлива перебудова такого об'єкту з метою усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб чи істотного порушення будівельних норм, сам ці обставини не перевірив.

Логічним буде висновок, що знесення самочинного будівництва, як крайньої міри, можливо, зокрема за умови, якщо цим будівництвом порушуються права третіх осіб, а перебудова не призведе до усунення їх порушених прав, а також у разі, якщо перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, неможливо, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Відхилення від проекту забудови об'єкта нерухомості або від вимог будівельних норм і правил, зокрема, відхилення у житловому будинку від внутрішнього планування зі збереженням чи незначним відхиленням від установленого проектом розміру житлової площі, незначна зміна його зовнішніх габаритів, місця розташування тощо також можуть бути підставою для задоволення вимог про перебудову чи про знесення об'єкта нерухомості.

При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку з'ясовувати, зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

Конституційний Суд України у рішенні від 02 березня 2004 року

N 4-рп/2004 зазначив, що згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, а отже у їхню власність, як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв тощо) державного житлового фонду. Закон врегульовує також відносини, пов'язані з виникненням, оформленням та набуттям права приватної власності на квартири та інші об'єкти приватизації державного житлового фонду.

Допоміжні приміщення, відповідно до пункту 2 статті 10 цього Закону, стають об'єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир, що засвідчується єдиним документом - свідоцтвом про право власності на квартиру. Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій. Власникам квартир немає необхідності створювати з цією метою об'єднання співвласників багатоквартирного будинку.

Не встановлення цих обставин свідчить про поверхневий розгляд спору судом апеляційної інстанції та порушення приписів ст. 159 КАС України, за якою судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Вказані порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому судове рішення підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: