Справа № 1170/2а-4719/11
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2015-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"15" січня 2015 р.справа № 1170/2а-4719/11

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Ясенової Т.І.

суддів: Головко О.В. Суховарова А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2013 року у справі №1170/2а-4719/11 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Кіровоградської об'єднаної держаної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів України в Кіровоградській області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Товариство з обмеженою відповідальністю „Ідеал" про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми „Р", -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кіровоградської об'єднаної держаної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів України в Кіровоградській області (далі за текстом - Кіровоградська ОДПІ), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Товариство з обмеженою відповідальністю „Ідеал" (далі за текстом - ТОВ „Ідеал"), в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми „Р" №001542А20 від 18 жовтня 2011 року, яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість за основним платежем на 64470, 00 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями 16633, 50 грн.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2013 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми „Р" №001542А20 від 18 жовтня 2011 року в частині накладення штрафної санкції в сумі 516,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржувану постанову в частині відмови в задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

На підстав ч.1 ст.196 КАС України, п.2 ч.1 ст.197 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що Кіровоградською ОДПІ проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 року по 22.07.2011 року.

За результатами проведеної перевірки складено акт №473/17-20/НОМЕР_1 від 04.10.2011 року, відповідно до висновків якого позивачем порушено вимоги:

- ст.1 Указу Президента України від 03.07.1998 року №727/98 „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" в редакції Указу Президента України від 06.1999 року №746/99;

- ст.1, ст.5 Указу Президента України від 03.07.1998 року №727/98 „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" в редакції Указу Президента України від 06.1999 року №746/99 - перевищено обсяг виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) 500,00 грн.;

- п.4 ст.14 ДКМУ „Про прибутковий податок з громадян" №13-92 від 26.12.1992 року (зі змінами та доповненнями) та ч.„б" пп.4.1.1 п.4.1 ст.4 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" №2181-ІІІ від 21.12.2000 року (зі змінами та доповненнями) та п.177.11 ст. 177 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями) неподання декларацій про доходи за ІІІ-IV квартали 2010 року, 1 півріччя 2011 року;

- ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України „Про прибутковий податок з громадян" від 26.12.1992 року (зі змінами та доповненнями) та п.13 Інструкції „Про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю" затвердженою Наказом державної податкової інспекції України від 21.04.1993 року № 12 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 09.06.1993 року №64) та п.177.1, 177.2 ст.177 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями), заниження чистого доходу 58023,60 грн., в т.ч. за 3- квартал 2010 року в сумі 23823,60 грн., за 1 півріччя 2011 року в сумі 34200 грн.;

- п.п. 2.3.1 п.2.3 ст.2, п.п. 7.3.1 п.7.3 ст.7, ч.2 п.9.4, п.п. „а" п.9.6 ст.9 Закону України від 03.04.1997 року №168/97 -ВР „Про податок на додану вартість" (зі змінами та доповненнями) та п.187.1 ст.187, п.198.3 ст.198 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями) занижено податкове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 64470,00 грн.

- п.п. 7.2.8 п.7.2 ст. 7 Закону України від 03.04.1997 року №168/97 -ВР „Про податок на додану вартість" (зі змінами та доповненнями) та п.201.15 ст.215 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями).

Перевіркою встановлено заниження позивачем обсягу виручки від реалізації товарів (надання послуг) на суму 578334 грн. Зокрема, за 2010 рік на суму 406744 грн. та за І півріччя 2011 року - 171590 грн. На думку ревізорів, позивач не задекларував валовий дохід у сумі 386824 грн. (за ІІІ квартал 2010 року - 19824 грн.; за IV квартал 2010 року - 139000 грн.; І півріччя 2011 року - 228000 грн.).

Окрім того, ревізори встановили, що 28 вересня 2010 року позивач досягнув граничного розміру виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) у сумі 500000 грн. З цього часу позивач не подав до податкового органу заяву про одержання свідоцтва платника податку на додану вартість.

На підставі зазначеного акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення форми „Р" №001542А20 від 18 жовтня 2011 року, яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість за основним платежем на 64470, 00 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями 16633, 50 грн. Сума основного грошового зобов'язання обчислювалась як шоста частина від розміру незадекларованого валового доходу в сумі 386824 грн. Штрафна санкція складається з двох величин: 16117,50 грн. (25 % від суми основного зобов'язання) і 516 грн. (штрафна санкція за не подання декларацій з податку на додану вартість за період з жовтня 2010 року по червень 2011 року).

Судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги посилання позивача на те, що ним не було одержано коштів у касі Товариства за перевіряємий період з огляду на те, що рішенням господарського суду Одеської області від 29 травня 2013 року за позовом ФОП ОСОБА_1 до Товариства, яке набрало законної сили, встановлено факт одержання ФОП ОСОБА_1 у касі Товариства коштів в рахунок сплати орендної плати у сумі 583374 грн. впродовж з 15 січня 2010 року по 14 червня 2011 року.

Частиною першою статті 72 КАС України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на викладене, висновок податкового органу про перевищення позивачем 28 вересня 2010 року обсягу виручки (500000 грн.), який дозволяє здійснювати підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування є обґрунтованим.

Пунктом 3.1 статті 2 Закону України „Про податок на додану вартість", дійсного до 01 січня 2011 року, передбачено, що коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 грн. (без урахування податку на додану вартість), то особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку на додану вартість. Пункт 1 статті 181 Податкового кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2011 року, містить аналогічну норму.

Відповідно до п.п. „а" п.9.6 ст.9 Закону України „Про податок на додану вартість", з урахуванням положень пункту 9.5 цієї статті заява про реєстрацію має бути подана (надіслана) податковому органу особами, що підлягають реєстрації згідно з підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не пізніше двадцятого календарного дня з моменту досягнення суми оподатковуваних операцій, визначеної зазначеним пунктом.

Судом встановлено, що всупереч зазначеним нормам позивачем не було цього вчинено.

Згідно абзаца 4 пункту 4 статті 9 зазначеного Закону, якщо особа не надсилає таку заяву, то вона несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування. Пункт 10 статті 183 Податкового кодексу України кореспондується з зазначеною нормою.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у позивача виник обов'язок сплати податок на додану вартість з незадекларованого валового доходу у сумі 386824 грн. за період з ІІІ кварталу 2010 року по І півріччя 2011 року. Величина податку складає шосту частину від цієї суми - 64470 грн. Таким чином, відповідачем вірно визначено суму грошового зобов'язання.

Крім того, податковим органом також вірно, згідно вимогам пункту 1 статті 123 Податкового кодексу України і пункту 7 підрозділу 1 розділу ХХ „Перехідні положення" цього ж Кодексу, визначено і одну із сум штрафних санкцій (16117,50 грн.), яка обчислена у розмірі 25 % від суми грошового зобов'язання.

В іншій частині рішення суду не оскаржено.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.197, п.1 ч.1 ст.198, ст.ст.200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2013 року у справі №1170/2а-4719/11 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: Т.І. Ясенова

Суддя: О.В. Головко

Суддя: А.В. Суховаров