Справа № 803/3/15-а
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2015-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2015 року м. ЛуцькСправа № 803/3/15-a

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого, судді Смокович В.І.,

при секретарі судового засідання Литвиненко І.П.,

за участю представників позивача Крючкова В.О., Устименко О.В.,

представника відповідача Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області Мандзирохи А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізолфа Україна» до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області, Державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Реєстраційної служби Луцького районного управління юстиції про визнання протиправним та скасування запису, визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ізолфа Україна" (далі - позивач, ТзОВ «Ізолфі Україна», підприємство) звернулося в суд з адміністративним позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі - відповідач-1, Луцька ОДПІ, інспекція), Державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Реєстраційної служби Луцького районного управління юстиції Волинської області (далі - відповідач-2, державний реєстратор) про визнання протиправним та скасування запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за №2001379 від 17 жовтня 2014 року щодо відсутності ТзОВ "Ізолфа Україна" за місцезнаходженням; визнання протиправним та скасування рішення Луцької ОДПІ ГУ Міндоходів у Волинській області №125 від 21 жовтня 2014 року про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17 жовтня 2014 року Державним реєстратором юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Реєстраційної служби Луцького районного управління юстиції до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесений запис №2001379 про відсутність за місцезнаходженням ТзОВ «Ізолфа Україна». У зв'язку з наявністю цього запису, рішенням Луцької ОДПІ від №125 від 21 жовтня 2014 року анульована реєстрація платника податку на додану вартість позивача.

Позивач вважає вищенаведений запис та рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість протиправними з тих підстав, що всупереч положенням статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» на підприємство не надходило повідомлення державного реєстратора про необхідність подання реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу. З наведених підстав просить суд визнати протиправним та скасувати запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за №2001379 від 17 жовтня 2014 року щодо відсутності ТзОВ "Ізолфа Україна" за місцезнаходженням; визнати протиправним та скасувати рішення Луцької ОДПІ ГУ Міндоходів у Волинській області №125 від 21 жовтня 2014 року про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість (а.с.7).

В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги та додатково пояснили, що підприємству за адресою його місцезнаходження (Луцький район, с. Шепель, вул. Шевченка, 39) на праві власності належать приміщення колишнього військового містечка, які приватизовані у 2007 році. На підтвердження цих обставин надали суду правовстановлюючі документи та фотографії. Вважають, що пошта безпідставно не доставляла поштові відправлення за адресою підприємства.

Представник Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області у судовому засіданні та в письмових запереченнях від 19 січня 2015 року (а.с.24-25) заперечив проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що Луцька ОДПІ не змогла вручити позивачу лист від 27 березня 2014 року №4010/10/03-18-22-03 і це стало підставою для звернення з запитом до підрозділу податкової міліції про встановлення місцезнаходження платника податків. Проте копію листа від 27 березня 2014 року №4010/10/03-18-22-03 та доказів неможливості його вручення представник інспекції суду не надав. В ході встановлення місцезнаходження позивача, оперуповноваженим податкової міліції Луцької ОДПІ В.Б. Садовником був складений рапорт, в якому зазначено, що ТзОВ «Ізолфа Україна» за адресою Луцький район, с. Шепель, вул. Шевченка, 39 не виявлено; службова особа бухгалтерії сільської ради також пояснила, що такого підприємства на території села не існує. Це стало підставою для направлення до Державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Реєстраційної служби Луцького районного управління юстиції повідомлення про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням (форма №18-ОПП). Після внесення реєстратором запису про відсутність підприємства за місцезнаходженням, Луцька ОДПІ на підставі пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України анулювала реєстрацію платником податку на додану вартість ТзОВ «Ізолфа Україна». З наведених підстав вважає рішення та дії відповідачів правомірними, просить суд відмовити у задоволенні позову.

Державний реєстратор юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Реєстраційної служби Луцького районного управління юстиції Горбач Н.П. у судовому засіданні 20 січня 2015 року заперечила проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що нею на підставі статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» після отримання повідомлення від Луцької ОДПІ, було направлено повідомлення про необхідність подання реєстраційної картки на підтвердження відомостей про юридичну особу. Вказане повідомлення повернулося з відміткою пошти «за зазначеною адресою не знаходиться», тому реєстратор вніс в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідний запис. Вважає свої дії правомірними та просила суд відмовити у задоволенні позову.

У судове засідання 30 січня 2015 року відповідач-2 не з'явилась, однак у заяві від 20 січня 2015 року просить суд розглядати справу за її відсутності та відмовити у задоволенні позову (а.с.61).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити повністю, з наступних підстав.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Ізолфа Україна» 25 грудня 2002 року зареєстроване як юридична особа Луцькою районною державною адміністрацією Волинської області. Адресою місцезнаходження підприємства є Волинська область, Луцький район, с. Шепель, вул. Шевченка, буд.39, а засобами зв'язку зазначені телефонні номери , , та електронна пошта . Вказані відомості підтверджуються спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.11-12).

Як встановлено судом Луцькою ОДПІ ГУ Міндоходів у Волинській області 16 квітня 2014 року за №283 був складений запит до податкової міліції на встановлення місцезнаходження платника податків - ТзОВ «Ізолфа Україна». Підставою для складання запиту стала неможливість вручення листа №4010/10/03-18-22-03 від 27 березня 2014 року (а.с.26).

На вимогу суду представник інспекції не зміг надати копію листа №4010/10/03-18-22-03 від 27 березня 2014 року, а також докази його невручення позивачу. При цьому, судом не беруться до уваги пояснення представника Луцької ОДПІ, що працівник, який був відповідальний за відправлення листа №4010/10/03-18-22-03 від 27 березня 2014 року наразі не працює в органах ДФС, оскільки зазначені обставини не звільняють відповідача, як суб'єкта владних повноважень, від тягаря доказування правомірності своїх рішень та дій.

З рапорту оперуповноваженого штабу Луцької ОДПІ ГУ Міндоходів у Волинській області лейтенанта податкової міліції В.Б. Садовника слідує, що на виконання запиту від 16 квітня 2014 року №223 ним 18 вересня 2014 року здійснено виїзд за адресою реєстрації ТзОВ «Ізолфа Україна»: Луцький район, с. Шепель, вул. Шевченка, буд.39. Підприємство за адресою реєстрації не виявлено. Потім він відправився до сільської ради с. Шепель, де вдалося поспілкуватися зі службовою особою відділу бухгалтерії ради, яка розповіла, що підприємство ТзОВ «Ізолфа Україна» в с. Шепель не знаходиться (а.с.31).

На підставі цього рапорту, оперативним управління Луцької ОДПІ складена довідка №2123 від 19 вересня 2014 року про не встановлення фактичного місцезнаходження (місця проживання) платника податків (а.с.27).

В подальшому, відповідачем-1 направлено Державному реєстратору юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Реєстраційної служби Луцького районного управління юстиції повідомлення про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням (форма №18-ОПП) від 26 вересня 2014 року №14411/10/03-18-18-02 стосовно ТзОВ «Ізолфа Україна. Вказане повідомлення надійшло до реєстратора 29 вересня 2014 року за вх.№124 (а.с.37).

На виконання вимог частини дванадцятої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» та у зв'язку з отриманням від державної податкової інспекції повідомлення про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням (форма №18-ОПП), відповідачем-2 01 жовтня 2014 року за вих.№02-3.9/847 направлено на адресу ТзОВ «Ізолфа Україна» повідомлення щодо необхідності подання державному реєстратору реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу (а.с.38).

Вищенаведене повідомлення було направлено поштою рекомендованим листом №216, який 14 жовтня 2014 року повернувся на адресу реєстратора з відміткою пошти «за зазначеною адресою не проживає» (а.с.36, 39).

При цьому, зі змісту інформації, яка надана Волинською дирекцією Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» у листах від 05 січня 2015 року №16-02-02, від 16 січня 2015 року №16-02-10, від 27 січня 2015 року №07-09-70 слідує, що рекомендовані поштові відправлення, в тому числі №216, не вручалися позивачу у зв'язку з відсутністю будинку №39 по вул. Шевченка у с. Шепель Луцького району, а також через відсутність договору про доставку кореспонденції між ТзОВ «Ізолфа Україна» та відділенням поштового зв'язку (а.с.56, 57, 63).

Як встановлено під час судового розгляду, саме повернення поштового відправлення без вручення позивачу стало підставою для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запису №2001379 від 17 жовтня 2014 року про відсутність за місцезнаходженням ТзОВ «Ізолфа Україна».

У зв'язку з внесенням цього запису, рішенням Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області №125 від 21 жовтня 2014 анульована реєстрація позивача як платника податку на додану вартість (а.с.9). Як слідує з пояснень представників сторін наданих у судовому засіданні, вказане рішення було отримано представником підприємства наручно 04 грудня 2014 року, а поштою надіслано лише 12 грудня 2014 року. Вказану затримку представник Луцької ОДПІ пояснив недостатнім фінансуванням. Враховуючи ту обставину, що строки звернення до суду становлять шість місяців, вказані обставини, хоча свідчать про допущені порушення з боку податкового органу, але вони не впливають на дотримання позивачем строків звернення до суду, оскільки між датою винесення рішення (21 жовтня 2014 року) та датою звернення до суду (05 січня 2015 року) пройшло менше шести місяців.

Надаючи правову оцінку діям та рішенням відповідачів, суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 12.3, 12.4, 12.5 Порядку обліку платників податків і зборів, який затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2011 року №1588 (далі - Порядок №1688), у разі неможливості вручення платнику податків довідки, свідоцтва, листа чи будь-якого іншого документа, надісланого контролюючим органом, у зв'язку з відсутністю платника податків за місцезнаходженням (місцем проживання) замість акта перевірки місцезнаходження (місця проживання) платника податків оформляється довідка про неможливість вручення документа платнику податків із зазначенням причин та додаванням відповідних документів (за наявності). Заміна акта довідкою не проводиться, якщо іншими нормативно-правовими актами передбачено складання акта.

Щодо кожного платника податків, стосовно якого виявлена відсутність його за місцезнаходженням (місцем проживання) та не з'ясоване його фактичне місцезнаходження (місце проживання), підрозділ контролюючого органу, який з'ясував зазначений факт, готує та передає підрозділам податкової міліції запит на встановлення місцезнаходження (місця проживання) платника податків за встановленою формою.

Якщо за результатами заходів щодо встановлення фактичного місцезнаходження юридичної особи підрозділами податкової міліції буде підтверджено відсутність такої особи за місцезнаходженням або встановлено, що фактичне місцезнаходження юридичної особи не відповідає зареєстрованому місцезнаходженню, керівник (заступник керівника) контролюючого органу протягом трьох робочих днів приймає рішення про надсилання до відповідного державного реєстратора повідомлення про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням за формою N 18-ОПП (додаток 24) для вжиття заходів, передбачених частиною дванадцятою статті 19 Закону.

З аналізу вищезазначених положень Порядку №1588 слідує, що першочерговою підставою для вжиття податковими органами заходів, для встановлення фактичного місцезнаходження платника податків є неможливість вручення кореспонденції поштою.

У розглядуваному випадку, першочерговою підставою для формування Луцькою ОДПІ запиту на встановлення місцезнаходження ТзОВ «Ізолфа Україна» стала неможливість вручення листа №4010/10/03-18-22-03 від 27 березня 2014 року (а.с.26).

Однак, на вимогу суду представник інспекції не зміг надати копію цього листа, а також докази його невручення позивачу. При цьому, судом не беруться до уваги пояснення представника Луцької ОДПІ, що працівник, який був відповідальний за відправлення листа №4010/10/03-18-22-03 від 27 березня 2014 року наразі не працює в органах ДФС, оскільки зазначені обставини не звільняють відповідача, як суб'єкта владних повноважень, від тягаря доказування правомірності своїх рішень та дій.

Крім того, відповідно до підпункту 3.1.1 пункту 3.1 Положення про організацію взаємодії підрозділів податкової міліції з іншими структурними підрозділами органів державної податкової служби для встановлення місцезнаходження платника податків, яке затверджено Наказом Державної податкової адміністрації України від 17 травня 2010 року №336 (далі - Положення №336), щодо кожного платника податків, який відсутній за місцезнаходженням (місцем проживання) та місцезнаходження (місце проживання) якого не з'ясовано, структурні підрозділи органу ДПС проводять такі заходи: шляхом спілкування (телефон, пошта, факс, виїзд за місцезнаходженням тощо) із платником податків з'ясовує його фактичне місцезнаходження (місце проживання).

В даному випадку, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців містяться вичерпні засоби зв'язку з підприємством, а саме телефонні номери , , та електронна пошта (а.с.11-12).

Представник податкового органу не зміг пояснити суду, чи вживалися заходи щодо встановлення місцезнаходження ТзОВ «Ізолфа Україна» шляхом спілкування телефоном, телеграммами або електронною поштою.

Разом з тим, як слідує з пояснень представника позивача Устименко О.В., яка працює бухгалтером підприємства, спілкування з інспектором Луцької ОДПІ відповідального за облік ТзОВ «Ізолфа Україна» завжди проводилося в телефонному режимі. На підтвердження цих обставин представник підприємства надала листи та повідомлення податкового органу за період з березня по липень 2014 року, які поштою не надсилалися, а забиралися наручно представником підприємства після дзвінка з Луцької ОДПІ (а.с.66-74). Зазначені обставини, на думку суду, підтверджують той факт, що встановлення місцезнаходження ТзОВ «Ізолфа Україна» можливо було здійснити шляхом спілкування телефоном.

Отже, з наявних матеріалів справи слідує, що у Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області не було достатніх правових підстав для направлення оперативному підрозділу запиту на встановлення місцезнаходження ТзОВ «Ізолфа Україна» (листа з відміткою пошти про неможливість його вручення), а також не вжито вичерпних заходів для встановлення місцезнаходження позивача шляхом спілкування телефоном, телеграмами або електронною поштою.

Щодо подальших дій оперативного підрозділу (податкової міліції) Луцької ОДПІ, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4.2 Положення №336, підрозділ податкової міліції при прийнятті рішення про організацію заходів із встановлення місцезнаходження платника податків обов'язково здійснює вихід за його адресою.

У разі незнаходження за адресою платника податків необхідно:

якщо платник податків зареєстрований за адресою жилого приміщення (квартири), опитати власника такого приміщення (квартири) (за згодою) щодо місцезнаходження за вказаною адресою платника податків, а також місцезнаходження посадових осіб платника податків, та оформити відповідно такі заходи (пояснення або рапорт);

якщо платник податків зареєстрований за адресою приміщення, в якому розташовано виробництво, офіси тощо, необхідно опитати власника приміщення-орендодавця (за згодою) щодо оренди та місцезнаходження платника податків, вказаного у запиті (пояснення або рапорт).

В даному випадку, як зазначено у рапорті представника податкової міліції, відповідального за встановлення місцезнаходження ТзОВ «Ізолфа Україна», ним здійснено виїзд у с. Шепель Луцького району та опитано працівника відділу бухгалтерії сільської ради, який пояснив, що такого підприємства на території села не має (а.с.31).

Однак вказані пояснення не узгоджуються з фактичними обставинами справи.

Зокрема, як слідує з рішення виконавчого комітету Шепельської сільської ради Луцького району Волинської області від 23 лютого 2007 року №5, за адресою місцезнаходження ТзОВ «Ізолфа Україна» (с. Шепель, вул. Шевченка, 39) знаходиться нерухоме майно колишнього військового містечка. Частину будівель цього містечка за літерами «а», «б», «в», «г», «д» передано у власність позивача (а.с.41). Факт реєстрації права власності на ці будівлі підтверджується витягами з Державного реєстру права власності на нерухоме майно (а.с.42-46). Розміщення у цих будівлях офісних та виробничих приміщень ТзОВ «Ізолфа Україна» підтверджується відповідними фотографіями (а.с.47-55).

Отже, службовим особам сільської ради с. Шепель повинно було достовірно відомо, що ТзОВ «Ізолфа Україна» є власником частини будівель колишнього військового містечка за адресою вул. Шевченка, 39, оскільки ці будівлі надавалися у власність саме сільською радою. З врахуванням того, що в рапорті від 18 вересня 2014 року не зазначено прізвища, імені та по батькові службової особи сільської ради, з яким спілкувався працівник податкової міліції, це, на думку суду, ставить під сумнів факт такого спілкування та виїзду в с. Шепель (а.с.31).

Крім того, суд вжив заходи, необхідні для офіційного з'ясування всіх обставин у справі відповідно до статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом виклику в судове засідання 30 січня 2015 року оперуповноваженого штабу Луцької ОДПІ ГУ Міндоходів у Волинській області лейтенанта податкової міліції В.Б. Садовник для дачі пояснень та з'ясування прізвища, імені та по батькові службової особи сільської ради, з якою він спілкувався. Забезпечення явки свідка було покладено на представника відповідача-1. Однак в судове засідання вказаний працівник податкової міліції не з'явився, а надані представником Луцької ОДПІ письмові пояснення не були долучені до матеріалів справи, оскільки вони були підписані не безпосередньо В.Б. Садовником, а його начальником і дублювали обставини зазначені в рапорті.

Крім того, слід зазначити, що у пункті 4.5 Положення №36 передбачено, що за встановленими адресами здійснюються виїзди та опитуються засновники і керівники платника податків (за згодою) щодо фактичного місцезнаходження платника податків та документів фінансово-господарської діяльності (заходи оформити поясненням або рапортом).

Проте, в матеріалах справи відсутні докази того, що працівником податкової міліції здійснювалися виїзди за адресами місця проживання засновників (керівників) ТзОВ «Ізолфа Україна».

На необхідності вжиття податковим органом вичерпних заходів передбачених Порядком №1688 та Положенням №336 для встановлення фактичного місцезнаходження юридичної особи звертає увагу Верховний суд України у постанові від 15 квітня 2014 року №21-4а14, яка в силу вимог статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковою для всіх судів України (а.с.77-78).

Підсумовуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що Луцькою ОДПІ не було вжито вичерпних заходів для встановлення фактичного місцезнаходження ТзОВ «Ізолфа Україна», а висновки про відсутність підприємства за місцем реєстрації суперечать письмовим матеріалам справи та фактично зроблені лише на підставі не перевірених та не підтверджених свідчень невідомої особи. Отже подальші дії податкового органу стосовно направлення державному реєстратору повідомлення про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням (форма №18-ОПП) від 26 вересня 2014 року №14411/10/03-18-18-02, є протиправними.

Стосовно дій Державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Реєстраційної служби Луцького районного управління юстиції та службових осіб Волинської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта», суд зазначає наступне.

Відповідно до частини дванадцятої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», у разі надходження (поштовим відправленням або в електронному вигляді в порядку взаємообміну) державному реєстратору від органу доходів і зборів повідомлення встановленого зразка про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням державний реєстратор зобов'язаний надіслати поштовим відправленням протягом п'яти робочих днів з дати надходження зазначеного повідомлення юридичній особі повідомлення щодо необхідності подання державному реєстратору реєстраційної картки.

В даному випадку, державний реєстратор отримав від Луцької ОДПІ повідомлення за формою №18-ОПП та направив підприємству повідомлення про необхідність подання реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу (а.с.37-38). В ході судового розгляду з'ясовано, що пошта не вручила повідомлення державного реєстратора у зв'язку з відсутністю будинку №39 по вул. Шевченка в с. Шепель, а також у зв'язку з відсутністю договору про доставку поштової кореспонденції.

Проте суд вважає неправомірними дії працівників Волинської дирекції УДППЗ «Укрпошта», оскільки, як вже зазначалось, за адресою місцезнаходження ТзОВ «Ізолфа Україна» (с. Шепель, вул. Шевченка, 39) знаходиться нерухоме майно колишнього військового містечка. Частину будівель цього містечка за літерами «а», «б», «в», «г», «д» передано у власність позивача (а.с.41). Факт реєстрації права власності на ці будівлі підтверджується витягами з Державного реєстру права власності на нерухоме майно (а.с.42-46). Отже, з матеріалів справи чітко слідує, що за адресою Луцький район, с. Шепель, вул. Шевченка, 39 знаходяться будівлі, які належать ТзОВ «Ізолфа Україна», а пояснення Волинської дирекції УДППЗ «Укрпошта», що будинку за цією адресою не існує, є безпідставними.

Також, відповідно до пункту 94 Правил надання послуг поштового зв'язку, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, прості та рекомендовані поштові відправлення, повідомлення про надходження поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичні друковані видання, адресовані юридичним особам, можуть доставлятися з використанням абонентських поштових скриньок, що встановлюються на перших поверхах приміщень чи інших доступних для цього місцях або у канцелярії, експедиції тощо, розміщені на перших поверхах приміщень, чи видаватися в приміщеннях об'єкта поштового зв'язку представникам юридичних осіб, уповноваженим на одержання пошти.

У разі відсутності або несправності абонентської поштової скриньки, невиконання вимог щодо її встановлення, відсутності договору юридичної особи з оператором поштового зв'язку про доставку пошти оператор поштового зв'язку зобов'язаний письмово повідомити користувача послуг поштового зв'язку про свою відмову від доставки адресованих йому поштових відправлень, періодичних друкованих видань.

З аналізу вищезазначених положень Правил надання послуг поштового зв'язку слідує, що поштова кореспонденція юридичній особі може доставлятися і без відсутності договору, але за умови наявності абонентської поштової скриньки, що встановлюється на першому поверсі приміщення або канцелярії.

В розглядуваному випадку, пошта не доставила рекомендоване відправлення від державного реєстратора до ТзОВ «Ізолфа Україна» лише з тих мотивів, що будинок 39 по вул. Шевченка у с. Шепель Луцького району відсутній. Оскільки зазначена обставина спростована під час судового розгляду справи, а інших пояснень з приводу невручення пошти Волинська дирекція УДППЗ «Укрпошта» не надала, тому суд дійшов висновку, що рекомендоване поштове відправлення 216 безпідставно не вручено позивачу, а отже не може бути достатньою підставою для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запису №2001379 від 17 жовтня 2014 року щодо відсутності Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізолфа Україна» за місцезнаходженням, а такий запис є протиправним.

Відповідно до підпункту "ж" пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України, реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку і відбувається у разі якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців наявний запис про відсутність юридичної особи або фізичної особи за її місцезнаходженням (місцем проживання) або запис про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу.

Оскільки запис про відсутність за місцезнаходженням ТзОВ «Ізолфа Україна» є протиправним, і як наслідок неправомірним є рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області №125 від 21 жовтня 2014 року про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізолфа Україна».

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачі, Луцька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Волинській області та Державний реєстратор юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Реєстраційної служби Луцького районного управління юстиції не довели суду обґрунтованість та правомірність запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців №2001379 від 17 жовтня 2014 року щодо відсутності Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізолфа Україна» за місцезнаходженням, а також рішення №125 від 21 жовтня 2014 року про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість позивача.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши дії Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області щодо встановлення місцезнаходження позивача, рішення №125 від 21 жовтня 2014 року про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість позивача, а також запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців №2001379 від 17 жовтня 2014 року щодо відсутності Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізолфа Україна» за місцезнаходженням, суд дійшов висновку, що податкова інспекція не вжила всіх необхідних заходів, передбачених Порядком №1688 та Положенням №336, що призвело до передчасного та безпідставного направлення державному реєстратору повідомлення (форма №18-ОПП) про відсутність позивача за місцезнаходженням.

Оскільки Луцька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Волинській області не надала суду доказів невручення листа, який став першочерговою підставою для проведення заходів щодо встановлення місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізолфа Україна»; не надала суду доказів вжиття вичерпних заходів встановлення місцезнаходження платника податків, в тому числі шляхом спілкування засобами телефонного зв'язку та електронної пошти, або виїзду за адресою місця проживання засновників (керівників) підприємства; під час судового розгляду були спростовані висновки оперативного підрозділу (податкової міліції) Луцької ОДПІ, а також Волинської дирекції УДППЗ «Укрпошта» про відсутність за місцезнаходженням позивача та підтверджено місцезнаходження підприємства саме за адресою Волинська область, Луцький район, с. Шепель, вул. Шевченка, 39 де знаходяться належні ТзОВ «Ізолфа Україна» офісні та виробничі приміщення, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю шляхом винесення постанови якою:

- визнати протиправним та скасувати запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців №2001379 від 17 жовтня 2014 року щодо відсутності Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізолфа Україна» за місцезнаходженням;

- визнати протиправним та скасувати рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області №125 від 21 жовтня 2014 року про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізолфа Україна».

Керуючись частиною третьою статті 160, статтями 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», Правил надання послуг поштового зв'язку, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізолфа Україна» до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області, Державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Реєстраційної служби Луцького районного управління юстиції про визнання протиправним та скасування запису, визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців №2001379 від 17 жовтня 2014 року щодо відсутності Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізолфа Україна» за місцезнаходженням.

Визнати протиправним та скасувати рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області №125 від 21 жовтня 2014 року про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізолфа Україна».

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.І. Смокович

Повний текст постанови виготовлений 04 лютого 2015 року.