Справа № 2а-9468/10/2/0170
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2014 року м. Київ К/9991/25600/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого: Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Бахчисарайському районі Автономної Республіки Крим Державної податкової служби

на постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 27 квітня 2011 року

та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2012 року

у справі № 2а-9468/10/2/0170

за позовом Сільськогосподарського закритого акціонерного товариства «Агрофірма «Крим»

до Державної податкової інспекції у Бахчисарайському районі Автономної Республіки Крим про визнання противоправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Сільськогосподарське закрите акціонерне товариство «Агрофірма «Крим» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Бахчисарайському районі Автономної Республіки Крим (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 18 січня 2010 року №/0, №/0, №/0, №/0, №/0, №/0, від 01 березня 2010 року №/1, №/1, №/1, №/1, №/1, №/1, від 20 травня 2010 року № /2, №/2, №/2, №/2, №/2, №/2, від 21 липня 2010 року № /3, №/3, №/3, №/3, №/3, №/3 (в редакції заяви про збільшення позовних вимог від 08 грудня 2010 року).

Постановою Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 27 квітня 2011 року позов було задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Бахчисарайському районі АР Крим №/0 від 18 січня 2010 року, №/1 від 01 березня 2010 року, №/2 від 20 травня 2010 року, №/3 від 21 липня 2010 року. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Бахчисарайському районі АР Крим №/2 від 20 травня 2010 року, №/3 від 21 липня 2010 року в частині нарахування податкового зобов'язання у сумі 4512,57 грн. та застосування штрафних санкцій в розмірі 9025,14 грн. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Бахчисарайському районі АР Крим №/0 від 18 січня 2010 року, №/1 від 01 березня 2010 року, №/2 від 20 травня 2010 року, №/3 від 21 липня 2010 року. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Бахчисарайському районі АР Крим №/0 від 18 січня 2010 року, №/1 від 01 березня 2010 року, №/2 від 20 травня 2010 року, №/3 від 21 липня 2010 року в частині нарахування податкового зобов'язання у сумі 197896,00 грн. та застосування штрафних санкцій у сумі 224438,00 грн. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Бахчисарайському районі АР Крим №/0 від 18 січня 2010 року, №/1 від 01 березня 2010 року, №/2 від 20 травня 2010 року, №/3 від 21 липня 2010 року. В іншій частині позовних вимог у позові було відмовлено.

Ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2012 року постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 27 квітня 2011 року залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у Бахчисарайському районі АР Крим, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 27 квітня 2011 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2012 року і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

ДПІ у Бахчисарайському районі АР Крим провела планову виїзну перевірку Сільськогосподарського ЗАТ «Агрофірма «Крим» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 липня 2008 року по 30 вересня 2009 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2008 року по 30 вересня 2009 року, за результатами якої був складений акт № 365/23/0759754 від 28 грудня 2009 року.

За висновками акту перевірки позивачем були порушені, зокрема: вимоги підпунктів 7.4.1, 7.4.2 пункту 7.4 статті 7, підпункту 7.5.2 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 203420,00 грн., у тому числі: за вересень 2008 року - 13419,00 грн., за лютий 2009 року - 231,00 грн., за квітень 2009 року - 71898,00 грн., за травень 2009 року - 117872,00 грн. та завищено від'ємне значення по податку на додану вартість на 79117,00 грн.; вимоги підпунктів 7.4.1, 7.4.2 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено податок на додану вартість сільськогосподарських товаровиробників на загальну суму 25490,00 грн., у тому числі: за вересень 2008 року - 23646,00 грн., за жовтень 2008 року - 664,00 грн., за листопад 2008 року - 772,00 грн., за грудень 2008 року - 408,00 грн.; вимоги пункту 11.29 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість», Порядку акумуляції та використання коштів, які нараховуються сільськогосподарськими товаровиробниками - платниками податку на додану вартість щодо операцій з продажу товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1999 року № 271, які полягали у нецільовому використанні у листопаді 2008 року коштів у сумі 100000,00 грн.; вимоги статті 2 Закону України «Про збір на розвиток виноградарства, садівництва та хмелярства», в результаті чого занижено податкове зобов'язання зі збору на розвиток виноградарства, садівництва та хмелярства в сумі 73092,00 грн., у тому числі: за 2008 рік - 19569,40 грн., за 2009 рік - 53522,60 грн.; вимоги підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», статті 7 Декрету Кабінету Міністрів України «Про місцеві податки та збори», постанови ВР АР Крим від 19 лютого 2003 року № 434-3/03 «Положення про механізм стягування і порядок сплати курортного збору в АР Крим»; вимоги пункту 1 статті 206 Земельного кодексу України, частини 2 статті 2, статті 5, частини 1 статті 15 Закону України «Про плату за землю», в результаті чого занижено податок на землю на 3633,50 грн.; вимоги підпункту 6.3.3 пункту 6.3 статті 6 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», в результаті чого донараховано податку до сплати в бюджет у загальній сумі 263,70 грн., у тому числі по періодах: червень 2008 року - 38,63 грн., липень 2008 року - 29,57 грн., серпень 2008 року - 38,63 грн., вересень 2008 року - 38,63, грн., жовтень 2008 року - 38,63 грн., листопад 2008 року - 38,63 грн., грудень 2008 року - 19,00 грн., січень 2009 року - 21,98 грн.; вимоги підпункту 4.2.9 пункту 4.2 статті 4, підпунктів 8.1.1, 8.1.2 пункту 8.1 статті 8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», в результаті чого донараховано податку до сплати в бюджет у загальній сумі 4711,32 грн., у тому числі по періодах: липень 2008 року - 590,51 грн., серпень 2008 року - 815,95 грн., вересень 2008 року - 333,18 грн., жовтень 2008 року - 254,32 грн., листопад 2008 року - 544,60 грн., грудень 2008 року - 367,17 грн., січень 2009 року - 78,51 грн., лютий 2009 року - 67,86 грн., березень 2009 року - 83,83 грн., травень 2009 року - 102,65 грн., червень 2009 року - 495,64 грн., липень 2009 року - 417,72 грн., серпень 2009 року - 99,50 грн., вересень 2009 року - 474,64 грн.

На підставі вказаного акта перевірки та з урахуванням процедури адміністративного оскарження ДПІ у Білозерському районі Херсонської області прийняла податкові повідомлення-рішення №/0 від 18 січня 2010 року, №/1 від 01 березня 2010 року, №/2 від 20 травня 2010 року, №/3 від 21 липня 2010 року, якими на підставі підпункту «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2статті 4, підпункту 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила Сільськогосподарському ЗАТ «Агрофірма «Крим» суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: збір на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства у розмірі 109638,00 грн., у тому числі: 73092,00 грн. - за основним платежем, 36546,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

На підставі вказаного акта перевірки та з урахуванням процедури адміністративного оскарження ДПІ у Білозерському районі Херсонської області прийняла податкові повідомлення-рішення №/0 від 18 січня 2010 року, №/1 від 01 березня 2010 року, №/2 від 20 травня 2010 року, №/3 від 21 липня 2010 року, якими на підставі підпункту «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2статті 4, підпункту 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила Сільськогосподарському ЗАТ «Агрофірма «Крим» суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: земельний податок у розмірі 5450,22 грн., у тому числі: 3633,48 грн. - за основним платежем, 1816,74 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

На підставі вказаного акта перевірки та з урахуванням процедури адміністративного оскарження ДПІ у Білозерському районі Херсонської області прийняла податкові повідомлення-рішення №/0 від 18 січня 2010 року, №/1 від 01 березня 2010 року, №/2 від 20 травня 2010 року, №/3 від 21 липня 2010 року, якими на підставі підпункту «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2статті 4, підпункту 17.1.1 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила Сільськогосподарському ЗАТ «Агрофірма «Крим» суму штрафних (фінансових) санкцій за платежем: курортний збір у сумі 680,00 грн.

На підставі вказаного акта перевірки та з урахуванням процедури адміністративного оскарження ДПІ у Білозерському районі Херсонської області прийняла податкові повідомлення-рішення №/0 від 18 січня 2010 року, №/1 від 01 березня 2010 року, №/2 від 20 травня 2010 року, №/3 від 21 липня 2010 року, якими на підставі підпункту «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2статті 4, підпункту 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила Сільськогосподарському ЗАТ «Агрофірма «Крим» суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок на додану вартість у розмірі 430620,00 грн., у тому числі: 203420,00 грн. - за основним платежем, 227200,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

На підставі вказаного акта перевірки та з урахуванням процедури адміністративного оскарження ДПІ у Білозерському районі Херсонської області прийняла податкові повідомлення-рішення №/0 від 18 січня 2010 року, №/1 від 01 березня 2010 року, №/2 від 20 травня 2010 року, №/3 від 21 липня 2010 року, якими на підставі підпункту 17.1.8 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» зобов'язала Сільськогосподарське ЗАТ «Агрофірма «Крим» сплатити штраф у розмірі суми відчуження, визначеної за звичайними цінами, що складає 780000,00 грн.

На підставі вказаного акта перевірки та з урахуванням процедури адміністративного оскарження ДПІ у Білозерському районі Херсонської області прийняла податкові повідомлення-рішення №/0 від 18 січня 2010 року, №/1 від 01 березня 2010 року, якими на підставі підпункту «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2статті 4, підпункту 17.1.9 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила Сільськогосподарському ЗАТ «Агрофірма «Крим» суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок з доходів фізичних осіб у розмірі 15227,38 грн., у тому числі: 4975,02 грн. - за основним платежем, 9686,34 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями, 566,02 грн. - пеня.

Рішенням ДПА в АР Крим від 07 травня 2010 року № 1037/10/28-023 «Про результати розгляду повторної скарги» податкове повідомлення-рішення №/1 від 01 березня 2010 року було скасоване в частині визначення податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 263,70 грн. та 263,70 грн. штрафних (фінансових) санкцій і пені у сумі 566,02 грн.

На підставі вказаного акта перевірки та з урахуванням рішення ДПА в АР Крим від 07 травня 2010 року № 1037/10/28-023 ДПІ у Білозерському районі Херсонської області прийняла податкові повідомлення-рішення №/2 від 20 травня 2010 року, №/3 від 21 липня 2010 року, якими на підставі підпункту «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2статті 4, підпункту 17.1.9 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила Сільськогосподарському ЗАТ «Агрофірма «Крим» суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок з доходів фізичних осіб у розмірі 14133,96 грн., у тому числі: 4711,32 грн. - за основним платежем, 9422,64 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що: на дату відчуження позивачем дамби водосховища п/т «Альбатрос» № 5275/2 (яка на дату виникнення податкової застави входила до складу об'єкта за інвентарним № 2203) вказане майно було звільнене з-під податкової застави згідно наказу Господарського суду АР Крим від 12 жовтня 2005 року у справі № 2-15/25-2005; земельна ділянка, на якій розташований Дитячий оздоровчий табір «Альбатрос», звільнена від сплати земельного податку в силу положень пункту 3 частини 1 статті 12 Закону України «Про плату за землю»; позивач правомірно включив до складу податкового кредиту загальної декларації відповідного податкового періоду податок на додану вартість за податковими накладними, виписаними ВАТ «Крименерго», ЗАТ «Київстар Дж.Ес.Ем.», ТОВ «ТД Спорт сервіс Інтернешнл», Беркут ПМОН, ТОВ «Атан-Крим», Кримського республіканського СЕС, ТОВ «Гарант-опт», ТОВ «Албат», ТОЦ КУВТ МОЦ, а також за вантажною митною декларацією № 600000001/8/002009 від 08 квітня 2008 року, оскільки податкові накладні та вантажні митна декларація були оформлені із дотриманням законодавчих норм щодо їх оформлення та складені належним чином зареєстрованими платниками податку на додану вартість; у випадку нецільового використанні коштів, перерахованих сільськогосподарськими товаровиробниками на окремий рахунок, такі кошти повинні стягуватися до державного бюджету в безспірному порядку; в матеріалах справи відсутні докази того, що під час проведення розрахунків за бензин товариством здійснювалась виплата доходу іншим платникам податку, а не оплачувалась вартість придбаного ним товару; оскільки позивач не здійснював оптово-роздрібну торгівлю алкогольними напоями у період з жовтня по грудень 2009 року включно, що знайшло своє підтвердження у постанові Окружного адміністративного суду АР Крим від 25 листопада 2010 року у справі № 2а-8748/10/0170, яка набрала законної сили, він не зобов'язаний був сплачувати збір на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства. Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд виходив з того, що: інші факти порушення позивачем вимог податкового законодавства не були спростовані ним належними та допустимими доказами, податкові повідомлення-рішення №/0 від 18 січня 2010 року, №/1 від 01 березня 2010 року є відкликаними у відповідності до пункту 5.3 Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків та рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій, затвердженого наказом ДПА України від 21 червня 2001 року № 253.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до положень підпункту «в» підпункту 8.6.1 пункту 8.6 статті 8 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платник податків, активи якого перебувають у податковій заставі, здійснює вільне розпорядження ними, за винятком операцій, що підлягають письмовому узгодженню з податковим органом: а) продажу, інших видів відчуження або оренди (лізингу) нерухомого та рухомого майна, майнових чи немайнових прав, за винятком майна, майнових та немайнових прав, що використовується у підприємницькій діяльності платника податків (інших видах діяльності, які за умовами оподаткування прирівнюються до підприємницької), а саме готової продукції, товарів і товарних запасів, робіт та послуг за кошти за їх звичайними цінами; б) використання об'єктів нерухомого чи рухомого майна, майнових чи немайнових прав, а також коштів для здійснення прямих чи портфельних інвестицій, а також цінних паперів, що засвідчують відносини боргу, надання гарантій, поручительств, уступлення вимоги та переведення боргу, виплату дивідендів, розміщення депозитів або надання кредитів; в) ліквідації об'єктів нерухомого або рухомого майна, за винятком їх ліквідації внаслідок обставин непереборної дії (форс-мажорних обставин) або відповідно до рішень органів державного управління.

Підпунктом 17.1.8 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що у разі коли платник податків, активи якого перебувають у податковій заставі, відчужив такі активи без попередньої згоди податкового органу, якщо отримання такої згоди є обов'язковим згідно з цим Законом, платник податків додатково сплачує штраф у розмірі ста відсотків суми податкового боргу, щодо якого виникло право податкової застави.

Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, визначальною підставою для застосування до платника податків штрафних санкцій є встановлення факту відчуження таким платником податків активів, які перебувають у податковій заставі.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, на дату відчуження позивачем дамби водосховища п/т «Альбатрос» № 5275/2 (яка на дату виникнення податкової застави входила до складу об'єкта за інвентарним № 2203) вказане майно було звільнене з-під податкової застави згідно наказу Господарського суду АР Крим від 12 жовтня 2005 року у справі № 2-15/25-2005 (т.1 арк. справи 110-119).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про неправомірність оспорюваних податкових повідомлень-рішень №/0 від 18 січня 2010 року, №/1 від 01 березня 2010 року, №/2 від 20 травня 2010 року, №/3 від 21 липня 2010 року та наявність підстав для їх скасування.

Відповідно до положень частин 1, 2 статті 2 Закону України «Про плату за землю» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Розміри податку за земельні ділянки, грошову оцінку яких не встановлено, визначаються до її встановлення в порядку, визначеному цим Законом. Власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, крім орендарів та інвесторів - учасників угоди про розподіл продукції, сплачують земельний податок.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про плату за землю» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) об'єктом плати за землю є земельна ділянка, а також земельна частка (пай), яка перебуває у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди. Суб'єктом плати за землю (платником) є власник земельної ділянки, земельної частки (паю) і землекористувач, у тому числі орендар.

В силу положень пункту 3 частини 1 статті 12 Закону України «Про плату за землю» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) від земельного податку звільняються, зокрема, дитячі санаторно-курортні та оздоровчі заклади України.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, на земельній ділянці у с. Піщане по вул. Набережна, 16, загальною площею 3,4 га розташований Дитячий оздоровчий табір «Альбатрос», який знаходиться на балансі позивача та належить йому на праві колективної власності (т.2 арк. справи 100-102).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про неправомірність оспорюваних податкових повідомлень-рішень №/0 від 18 січня 2010 року, №/1 від 01 березня 2010 року, №/2 від 20 травня 2010 року, №/3 від 21 липня 2010 року та наявність підстав для їх скасування.

Відповідно до підпункту 4.2.9 пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до складу загального місячного оподатковуваного доходу включається, зокрема, дохід, отриманий платником податку від його працедавця як додаткове благо (за винятками, передбаченими пунктом 4.3 цієї статті).

Згідно з підпунктом 8.1.1 пункту 8.1 статті 8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах статті 7 цього Закону.

Положеннями підпункту 8.1.2 пункту 8.1 статті 8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що податок підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, в процесі розгляду справи податковим органом не було надано доказів того, що під час проведення розрахунків за бензин (т.2 арк. справи 165-171) товариством здійснювалась виплата доходу іншим платникам податку, а не оплачувалась вартість придбаного ним товару.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про неправомірність оспорюваних податкових повідомлень-рішень №/2 від 20 травня 2010 року, №/3 від 21 липня 2010 року в частині визначення позивачу податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у сумі 4512,57 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 9025,14 грн. та наявність підстав для їх скасування у зазначеній частині.

Відповідно до положень статей 1, 2 Закону України «Про збір на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платниками збору на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства є суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності та підпорядкування, які реалізують у оптово-роздрібній торговельній мережі алкогольні напої та пиво. Об'єктом оподаткування є виручка, одержувана від реалізації у оптово-роздрібній торговельній мережі алкогольних напоїв та пива.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Окружного адміністративного суду АР Крим від 25 листопада 2010 року у справі № 2а-8748/10/0170, яка набрала законної сили, було встановлено, що у період з жовтня по грудень 2009 року не являвся платником збору на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства, з огляду на відсутність доказів здійснення ним реалізації алкогольних напоїв та пива у оптово-роздрібній торгівельній мережі (т.2 арк. справи 14-20).

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про неправомірність оспорюваних податкових повідомлень-рішень №/0 від 18 січня 2010 року, №/1 від 01 березня 2010 року, №/2 від 20 травня 2010 року, №/3 від 21 липня 2010 року та наявність підстав для їх скасування.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з абзацом 1 підпункту 7.4.2 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) якщо платник податку придбаває (виготовляє) товари (послуги) та основні фонди, які призначаються для їх використання в операціях, які не є об'єктом оподаткування згідно зі статтею 3 цього Закону або звільняються від оподаткування згідно зі статтею 5 та пунктом 11.44 статті 11 цього Закону, то суми податку, сплачені у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включаються до складу податкового кредиту такого платника.

Положеннями підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, податок на додану вартість згідно податкових накладних, виписаних ВАТ «Крименерго», ЗАТ «Київстар Дж.Ес.Ем.», ТОВ «ТД Спорт сервіс Інтернешнл», Беркут ПМОН, ТОВ «Атан-Крим», Кримського республіканського СЕС, ТОВ «Гарант-опт», ТОВ «Албат», ТОЦ КУВТ МОЦ, а також згідно вантажної митної декларації № 600000001/8/002009 від 08 квітня 2008 року, був сплачений ним до бюджету у складі вартості придбаних товарів (робіт, послуг), податкові накладні та вантажна митна декларація були оформлені із дотриманням законодавчих норм щодо їх оформлення (т.1 арк. справи 208-233) та складені належним чином зареєстрованими платниками податку на додану вартість, суми податку на додану вартість були включені позивачем до податкового кредиту у звітному періоді отримання таких податкових накладних та вантажної митної декларації (т.1 арк. справи 195-207, т.2 арк. справи 5-13)в межах 1095 днів. Факт проведення позивачем розрахунків із вказаними контрагентами податковим органом не заперечувався.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивач правомірно сформував податковий кредит за господарськими операціями з вказаними контрагентами.

Відповідно до положень пункту 11.29 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до 01 січня 2009 року було зупинено дію пункту 7.7 статті 7, пунктів 10.1 і 10.2 статті 10 цього Закону в частині сплати до бюджету податку на додану вартість щодо операцій з поставки товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, за винятком операцій з поставки переробним підприємствам молока та м'яса живою вагою, що здійснюються сільськогосподарськими товаровиробниками незалежно від організаційно-правової форми та форми власності, в яких сума, одержана від поставки сільськогосподарської продукції власного виробництва та продуктів її переробки за попередній звітний (податковий) рік, становить не менше 50 відсотків загальної суми валового доходу підприємства. Зазначені кошти залишаються в розпорядженні сільськогосподарських товаровиробників і використовуються ними на придбання матеріально-технічних ресурсів виробничого призначення. У разі нецільового використання акумульованих коштів вони стягуються до Державного бюджету України в безспірному порядку. Порядок акумуляції та використання зазначених коштів визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно положень абзаців 1, 2 пункту 4 Порядку акумуляції та використання коштів, які нараховуються сільськогосподарськими товаровиробниками - платниками податку на додану вартість щодо операцій з продажу товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1999 року № 271 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), на підставі даних бухгалтерського та податкового обліку сільськогосподарський товаровиробник складає декларацію з податку на додану вартість з реалізованої продукції, товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, крім операцій з продажу переробним підприємствам молока та м'яса живою вагою, і в терміни, передбачені законодавством для звітності, подають її до органів державної податкової служби. Одночасно з декларацією з податку на додану вартість за відповідний звітний період сільськогосподарські товаровиробники подають до органу державної податкової служби за місцем реєстрації довідку про цільове використання сум податку на додану вартість за попередній звітний період, форма та зміст якої визначається Державною податковою адміністрацією за погодженням із Міністерством аграрної політики. Залишок податкових зобов'язань відповідно до декларації з податку на додану вартість з реалізованої продукції, товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, тобто різниця між сумою податку на додану вартість, одержаною сільськогосподарськими товаровиробниками від покупців, та сумою податку на додану вартість, сплаченою ними постачальникам, перераховується сільськогосподарськими товаровиробниками з поточного рахунка на окремий рахунок у терміни, передбачені для перерахування суми податку на додану вартість до бюджету. Не перераховані на окремий рахунок зазначені кошти вважаються такими, що використовуються не за цільовим призначенням, і підлягають стягненню до державного бюджету у безспірному порядку.

За приписами абзацу 1 пункту 5 Порядку акумуляції та використання коштів, які нараховуються сільськогосподарськими товаровиробниками - платниками податку на додану вартість щодо операцій з продажу товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1999 року № 271 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), кошти, перераховані сільськогосподарськими товаровиробниками на окремий рахунок, використовуються ними для придбання матеріально-технічних ресурсів виробничого призначення. У разі нецільового використання кошти стягуються до державного бюджету в безспірному порядку.

Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, колегія суддів колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що наслідком нецільового використання таких коштів, є саме стягнення таких коштів до державного бюджету шляхом їх визначення податковим органом сільськогосподарському товаровиробнику до стягнення у рішенні.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, ДПІ у Бахчисарайському районі АР Крим не приймала рішень щодо стягнення з Сільськогосподарського ЗАТ «Агрофірма «Крим» у безспірному порядку коштів, використаних не за цільовим призначенням.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про неправомірність оспорюваних податкових повідомлень-рішень №/0 від 18 січня 2010 року, №/1 від 01 березня 2010 року, №/2 від 20 травня 2010 року, №/3 від 21 липня 2010 року в частині нарахування податкового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 197896,00 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 224438,00 грн. та наявність підстав для їх скасування у зазначеній частині.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

З огляду на те, що касаційна скарга не містить посилань на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а судом касаційної інстанції не встановлено таких порушень згідно положень частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення судів попередніх інстанцій підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга ДПІ у Бахчисарайському районі АР Крим підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 27 квітня 2011 року та ухвала Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2012 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Бахчисарайському районі Автономної Республіки Крим Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 27 квітня 2011 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна