Справа № 804/1874/15
Суддя: Власенко Денис Олександрович
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2015 р. Справа № 804/1874/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Власенко Д.О.
при секретарі: Пасічнику Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОДАК» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІРОН» до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про визнання незаконною постанови та зобов'язання вчинити дії,-
Товариство з обмеженою відповідальністю «КОДАК» (далі - позивач або ТОВ «КОДАК) та Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІРОН» (далі - позивач або ТОВ «ВІРОН») звернулись до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про визнання незаконною постанови та зобов'язання вчинити дії.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачі намагались укласти договір оренди нерухомого майна, яке належить ТОВ «КОДАК», проте приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 було відмовлено в реєстрації цього договору у зв'язку з тим, що ТОВ «КОДАК» не було надано витягу про реєстрацію права власності на підставі рішення суду. Позивачі вважають дану відмову приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу незаконною та такою, що порушує їх права.
Представники позивачів до судового засідання надали через канцелярію суду заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримали.
Приватний нотаріус ОСОБА_1 до судового надала клопотання про розгляд справи без її участі та зазначила, що первинна реєстрація права власності не була проведена і, як наслідок, відсутній Витяг з Державного реєстру речових прав про реєстрацію права власності, питання належності цього майна власнику повинно вирішуватися у судовому порядку.
Суд, встановивши відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, керуючись частинами 4, 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що 19 січня 2015 року ТОВ «КОДАК» та ТОВ «ВІРОН» звернулись до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 з метою посвідчити договір оренди нерухомого майна та провести необхідні реєстраційні дії.
За умовами даного договору оренди, ТОВ «КОДАК» передає, а ТОВ «ВІРОН» приймає у користування нерухоме майно.
Постановою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 від 19 січня 2015 року позивачам було відмовлено в реєстрації права власності на нерухоме майно та відповідно посвідченні договору оренди нерухомого майна.
Дана постанова мотивована неможливістю посвідчити договір оренди за відсутності реєстрації рішення суду у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки це є порушенням вимог ст.49 Закону України «Про нотаріат», п.1.7 глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.
Позивачі вважають дану постанову протиправною, у зв'язку з чим оскаржили її в судовому порядку.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту, стаж юридичної роботи не менш як два роки. У випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.
Згідно частини 9 статті 15 вказаного Закону державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.
Згідно ч.3 п.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.
Згідно Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013 р. №868, у разі проведення державної реєстрації речового права на нерухоме майно, що є похідним від права власності, одночасно з проведенням державної реєстрації права власності на таке майно заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію права власності на таке майно та заяву про державну реєстрацію речового права, що є похідним від права власності.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі:
1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом;
2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих
відповідно до вимог цього Закону;
3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді;
4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом;
5) рішень судів, що набрали законної сили;
6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід,
припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної
реєстрації прав разом із заявою.
Підстави відмови у вчиненні нотаріальних дій передбачені статтею 49 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року №3425-ХII.
Так, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі,пов'язані з її вчиненням; 9) в інших випадках, передбачених цим Законом.
Згідно пункту 3 глави 13 розділу I Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У постанові про відмову зазначаються: дата винесення постанови; прізвище, ініціали нотаріуса, який виніс постанову, найменування та місцезнаходження державної нотаріальної контори або найменування нотаріального округу та адреса розташування робочого місця приватного нотаріуса; прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, місце її проживання або найменування і місцезнаходження юридичної особи; про вчинення якої нотаріальної дії просила особа, що звернулася до нотаріуса (короткий зміст прохання); причини відмови у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на чинне законодавство; порядок і строки оскарження відмови з посиланням на норми цивільного процесуального законодавства.
При цьому відповідно до частини 3 статті 49 Закону України «Про нотаріат» та пункту 4 глави 13 розділу Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.
В ході розгляду справи судом встановлено, що ТОВ «КОДАК» на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.10.2014 року набув права власності на нерухоме майно - будівлі та споруди: нежитлова будівля літ.Б-1, загальною площею 256,4 кв.м., основною площею 245,7 кв.м.; будівля магазину літ.В1-1, загальною площею 121,4 кв.м., основною площею 109,2 кв.м.;ганки літ.в, в1,в2,в3,в4,в5,в6,в7, павільйон літ.Г1-1 загальною площею 178,6 кв.м., основною площею 178,6 кв.м., лабораторія літ.Д-1, загальною площею 34,2 кв.м., основною площею 27,5 кв.м., павільйон літ.Д1-1 загальною площею 289,0 кв.м., основною площею 289,0 кв.м., будівля магазину літ.Е-1, загальною площею 83,2 кв.м., основною площею 67,0 кв.м., павільйон літ.Е1-1 загальною площею 178,6 кв.м., основною площею 178,6 кв.м., будівля магазину літ.Є1-1, загальною площею 255,3 кв.м., основною площею 249,0 кв.м., павільйон літ.Ж-1, загальною площею 22,7 кв.м., основною площею 22,7 кв.м., павільйон літ.Ж1-1, загальною площею 288,0 кв.м., основною площею 288,0 кв.м., будівля кафе літ.З-1 загальною площею 100,1 кв.м., основною площею 94,6 кв.м., ганки літ.з,з1,з2, будівля магазину літ.З1-1, загальною площею 63,2 кв.м., основною площею 63,2 кв.м., ганки літ. з3,з4,з5,з6, павільйон літ. И-1 загальною площею 22,2 кв.м., основною площею 20,1 кв.м., павільйон літ. И1-1 загальною площею 119,9 кв.м., основною площею 119,9 кв.м.,будівля магазину літ. Л1-1, загальною площею 5,9 кв.м., основною площею 5,9 кв.м., павільйон літ. М-1, загальною площею 104,1 кв.м., основною площею 104,1 кв.м., нежитлова будівля літ. Н-1, загальною площею 205,8 кв.м., основною площею 146,2 кв.м., будівля кафе літ. Н1-1, загальною площею 233,7 кв.м., основною площею 174,1 кв.м., павільйон літ.О-1, загальною площею 32,7 кв.м., основною площею 32,7 кв.м., павільйон літ. П-1, загальною площею 35,6 кв.м., основною площею 35,6 кв.м, будівля магазину літ. Р1-1, загальною площею 35,4 кв.м., основною площею 35,4 кв.м., будівля магазину літ.С-1, загальною площею 113,9 кв.м., основною площею 113,9 кв.м., ганки літ.с, с1, с2, с3, с4, с5, будівля магазину літ. С1-1, , загальною площею 29,3 кв.м., основною площею 25,2 кв.м., ганок літ с6, павільйон літ.Т-1, загальною площею 121,0 кв.м., основною площею 115,6 кв.м., павільйон літ. У-1, загальною площею 106,5 кв.м., основною площею 106,5 кв.м., павільйон літ. Ц-1, загальною площею 73,2 кв.м., основною площею 73,2 кв.м., павільйон літ.Ч-1, загальною площею 33,9 кв.м., основною площею 33,9 кв.м., павільйон літ. Ю-1, загальною площею 39,6 кв.м., основною площею 39,6 кв.м., навіси літ. Ш, Щ, Я, споруди замощення № 1-12,І, які розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, пр.Героїв, буд. 3.
Судом також встановлено, що позивачі при зверненні з заявою до відповідача для вчинення відповідних дій надали ряд документів, зокрема: копію рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.10.2014 року, копії документів ТОВ «КОДАК», копії документів ТОВ «ВІРОН».
Надання позивачами даного переліку документів відповідачу, підтверджено самою постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій, тобто посилання в оскаржуваній постанові на ст. 49 Закону України «Про нотаріат», п.1.7 глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України України суд вважає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.
Зазначені вище норми діючого законодавства, вказують на те, що під час реєстрації похідного від права власності права, яким є право оренди, нотаріус є державним реєстратором, який реєструє одночасно право власності та право оренди на підставі правовстановлюючого документу, яким є в тому числі, рішення суду Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 06.10.2014 року, яке набрало чинності 17.10.2014 р. про визнання права власності. При цьому у реєстратора відсутні повноваженя просити під час проведення нотаріальної дії додаткові документи та, відповідно, у разі їх відсутності відмовляти у проведенні зазначеної вище дії.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади (до яких належать органи державної податкової служби) та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Разом з тим, відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Заперечуючи проти позову, відповідач, який за визначенням Кодексу адміністративного судочинства України є суб'єктом владних повноважень, правомірність прийнятого рішення належним чином не довів.
Згідно частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).
Оскільки в матеріалах справи містяться докази понесених позивачами судових витрат у розмірі 73,08 грн. сплаченого судового збору, суд вважає за необхідне стягнути зазначену суму з Державного бюджету України на користь позивачів. Визначення поняттю солідарна вимога кредиторів надано у ст. 542 Цивільного кодексу України, у якій зазначено, що в разі солідарної вимоги кредиторів (солідарних кредиторів) кожний із кредиторів має право пред'явити боржникові вимогу у повному обсязі. Виконання боржником свого обов'язку одному із солідарних кредиторів у повному обсязі звільняє боржника від виконання решті солідарних кредиторів. Солідарний кредитор, який одержав виконання від боржника, зобов'язаний передати належне кожному з решти солідарних кредиторів у рівній частці, якщо інше не встановлено договором між ними.
З огляду на викладене, суд роз'яснює, що ТОВ «КОДАК» та ТОВ «ВІРОН» мають рівноцінне право на звернення до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області з вимогою про перерахування на їх користь у повному обсязі суми сплаченого судового збору у розмірі 73,08 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОДАК», Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІРОН» до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про визнання незаконною постанови та зобов'язання вчинити дії - задовольнити у повному обсязі.
Визнати протиправною постанову приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_1 про відмову у вчинені нотаріальних дій від 19.01.2015 р.
Зобов'язати приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_1 повторно розглянути документи, надані згідно постанови від 19.01.2015 р.
Стягнути з державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОДАК» , Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІРОН» судові витрати у розмірі 73,08 грн (сімдесят три гривні 08 копійок).
Апеляційна скарга на постанову суду подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Д.О. Власенко