Справа № 754/19898/14-а
Суддя: Сорочко Є.О.
Дата ухвалення: 2015-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

09 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Сорочко Є.О.

Суддів: Горбань Н.І.

Межевич М.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про перерахунок щорічної допомоги, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання протиправними дій щодо не здійснення нарахування і виплати щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов'язання здійснити такі виплати з 01.08.2000 року.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року позов в частині вимог за період з 2000-2013 року залишено без розгляду.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року позов задоволено частково, визнано неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо нарахування та виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у 2014 році в розмірах менших, ніж визначено ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та зобов'язано здійснити позивачу нарахування та виплату таких коштів за 2014 рік в розмірі 5 мінімальних заробітних плат, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». В іншій частині позову відмовлено.

На вказану постанову Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації подало апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Згідно ст. 183-2 КАС України, справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи і віднесена до 1-ї категорії та є інвалідом 2 групи.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щорічна допомога на оздоровлення особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у зв'язку з чим є інвалідами 2 групи виплачується в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат.

Однак, Конституційний Суд України в рішенні від 25.01.2012 р. №3-рп/2012 зазначив, що відповідно до конституційних повноважень Верховна Рада України як єдиний орган законодавчої влади в Україні виключно законами України закріплює права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, а також встановлює, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків (пункти 1, 6 частини першої статті 92, частина друга статті 95 Конституції України).

Законом України «Про державний бюджет України на 2014 рік» в редакції Закону України від 03.08.2014 р. №1622-18, встановлено, що норми і положення, зокрема ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік. Вказана норма набрала законної сили з 16.08.2014 р.

Як вбачається з матеріалів справи, щорічну допомогу за 2014 рік позивачу нараховано в листопаді 2014 року.

Разом з тим, Кабінетом Міністрів України не було реалізовано у 2014 році вказані повноваження та не прийнято відповідного нормативно-правового акту, в якому було б закріплено абсолютні суми щорічної допомоги на оздоровлення у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

При цьому, постанова Кабінету Міністрів України «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 17.07.2005 р. №562, на яку посилався відповідач, була прийнята у 2005 році, а тому у ній не враховано та не могло бути враховано межі бюджетних асигнувань, що мали місце у 2014 році.

Рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012 р. №3-рп/2012 дано тлумачення, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України під час вирішення-справ про соціальний захист підлягають застосуванню тоді, коли вони видані у межах його компетенції на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що нарахування та виплата позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік підлягає здійсненню в розмірі, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позову частково, а тому апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації необхідно залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року - без змін, оскільки вона ухвалена з дотриманням норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 183-2, 197, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та відповідно до ст. 183-2 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Сорочко Є.О.

Судді: Горбань Н.І.

Межевич М.В.

Головуючий суддя Сорочко Є.О.

Судді: Межевич М.В.

Горбань Н.І.