Справа № 2а-8194/09/1370
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2015-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" січня 2015 р. м. Київ К/9991/70282/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.08.2011 по справі №2а-8194/09/1370 (№88/11/9104) за позовом суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Сихівському районі міста Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 25.11.2010 позовні вимоги суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Сихівському районі міста Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень - задоволено. Визнано протиправними податкові повідомлення-рішення від 20.03.2009 №/3, від 20.03.2009 №/3, від 20.03.2009 №/3.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.08.2011 постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25.11.2010 скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1 22.10.2011 звернулась з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 08.11.2011 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.08.2011 та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема, підпункту «б» підпункту 6.4.1 пункту 6.4 статті 6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», пунктів 1.4, 1.7 статті 1, підпункту 3.2.5 пункту 3.2 статті 3, підпункту 7.3.1 пункту 7.3, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», статей 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», частини першої статті 159, статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, та які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами за відсутності сторін.

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Державною податковою інспекцією у Сихівському районі міста Львова було проведено позапланову документальну перевірку фінансово-господарської діяльності суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2006 по 31.03.2009.

Перевіркою встановлено порушення позивачем підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до заниження податку на додану вартість за листопад-грудень 2007 року на суму 86960,00грн.

За результатами перевірки Державною податковою інспекцією у Сихівському районі міста Львова було складено акт від 04.08.2008 №296/17-215/НОМЕР_1 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.08.2008 №/0, яким визначено податкове зобов'язання з ПДВ на суму 161051,00грн. (основний платіж - 87642,00грн., штрафна (фінансова) санкція - 73409,00грн.)

Згідно з рішенням відповідача про результати розгляду первинної скарги податкове повідомлення-рішення від 15.08.2008 №/0 скасовано в частині штрафної (фінансової) санкції в сумі 11354,50грн. та збільшено на 11137,50грн. штрафну санкцію з ПДВ. Унаслідок цього відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.10.2008 №/1, яким визначено податкове зобов'язання з ПДВ в сумі 149696,50грн. (основний платіж - 87642,00 грн., штрафна (фінансова) санкція - 62054,50 грн.) та податкове повідомлення-рішення від 15.12.2008 №/1, яким визначено штрафні санкції з ПДВ сумі 11137,50грн.

Рішенням Державної податкової інспекції у місті Львові про результати розгляду повторної скарги скасовано податкове повідомлення-рішення від 15.08.2008 №/0 з врахування рішення Державної податкової інспекції у Сихівському районі міста Львова про результати розгляду первинної скарги в частині 340,00грн. штрафної (фінансової) санкції та в частині 32280,00грн. штрафної (фінансової) санкції, та застосовано штрафну(фінансову) санкцію у сумі 32280,00грн.

У зв'язку з цим відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 31.12.2008 №572219172/2, яким визначено податкове зобов'язання з ПДВ в сумі 117076,50грн. (основний платіж - 87642,00грн., штрафна (фінансова) санкція - 29434,50грн.) та податкове повідомлення-рішення від 12.02.2009 №/2, яким визначено штрафні санкції з ПДВ в сумі 32280,00грн.

Рішенням Державної податкової адміністрації у Львівській області про результати розгляду повторної скарги скасовано повідомлення-рішення від 15.08.2008 № /0 з врахування рішення Державної податкової інспекції у Сихівському районі міста Львова про результати розгляду первинної скарги, рішення Державної податкової інспекції у місті Львові про результати розгляду повторної скарги в частині 16903,00грн. штрафної (фінансової) санкції, та в частині 170,00грн. штрафної (фінансової) санкції, донараховано основний платіж по податку на додану вартість в сумі 22927,00грн. На підставі цього відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 20.03.2009 №/3 на суму 22927,00грн., №/3 на суму 32280,00грн., №572219172/3 на суму 100003,50грн.

Підставою для висновків про порушення позивачем вимог підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» і прийняття зазначених податкових повідомлень-рішень стало те, що в ході перевірки податковим органом було встановлено нарахування податкового зобов'язання за листопад 2007 року 131850,00грн., за грудень 2007 року 99833,00грн., що в сумі за ІV квартал 2007 року становить 231683,00грн. Тоді, як в поданій позивачем декларації за ІV квартал 2007 року відображено податкове зобов'язання в сумі 144848,00грн. Різниця в сумі ПДВ становить 86960,00грн.

Окрім того, за висновками податкового органу, в порушення підпункту 7.8.2 пункту.7.8. 7статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» позивач не перейшла на місячний податковий період, а перевищивши обсяг оподатковуваних операцій починаючи з січня 2008 року подала квартальну податкову декларацію, тому податкові накладні за січень, лютий 2008 року є не поданими.

Крім того, відповідачем зроблено висновок про протиправність включення позивачем до складу податкового кредиту суму 807,00грн. за оренду торгових точок на ринках «Шувар» та «Привокзальний» з огляду на те, що позивач на даних точках не торгує, відомостей про найманих працівників у останньої немає, а відтак, включення даної суми до податкового кредиту є незаконним, внаслідок чого нараховане податкове зобов'язання на суму 22987,00грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено проведення між позивачем та його контрагентами господарських операцій з купівлі-продажу товарів, а тому висновок про порушення фізичною особою ОСОБА_1 вимог податкового законодавства є необґрунтованим.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем не доведено відсутності порушення нею вимог податкового законодавства.

Суд касаційної інстанції не може визнати законними і обґрунтованими судові рішення попередніх інстанцій оскільки останні ухвалені без повного та всебічного з'ясування обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення, та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов'язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з'ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 7, частин четвертої та п'ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до змісту якого суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

При цьому, відповідно до вимог статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Натомість, судами попередніх інстанцій зазначене залишено поза увагою та не встановлено дійсних обставин справи щодо того чи проводилися фізичною особою ОСОБА_1 у періоді, що перевірявся, оподатковувані операції з поставки товарів чи укладалися договори позики.

В тому числі, судами не з'ясовано належним чином питання щодо проведення зустрічних перевірок контрагентів позивача, зокрема, чи були проведені такі перевірки та їх результати. Судами також не вжито заходів щодо з'ясування яким чином спірні операції відображалися в обліку контрагентів позивача (як операції з купівлі товарів чи як отримання коштів за договорами позики).

Окрім того, для правильного вирішення справи необхідно було встановити чи пов'язана оренда торгових точок на ринках «Шувар» та «Привокзальний» з господарською діяльністю позивача, що судами залишено поза увагою.

Відповідно до частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливлюють встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки встановлення нових обставин вимагає дослідження доказів, що знаходиться поза межами касаційного розгляду справи, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції із скасуванням ухвалених судових рішень судів попередніх інстанцій як таких, що не відповідають статті 159 цього Кодексу.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, повно і всебічно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Керуючись статтями 160, 210, 220, 221, 223, 227, 230, 231, частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25.11.2010 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.08.2011 по справі №2а-8194/09/1370 (№88/11/9104) скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв