Справа № 810/1856/14
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/1856/14 Головуючий у 1-й інстанції: Журавель В.О. Суддя-доповідач: Аліменко В.О.
У Х В А Л А

Іменем України

29 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду в складі:

Головуючого судді Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

при секретарі Таран А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Міндоходів у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2014 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства завод «Цегла Трипілля» до Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2014 року Публічне акціонерне товариство завод «Цегла Трипілля» звернулося до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Міндоходів у Київській області, в якому просили суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18 грудня 2013 року № /1344.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2014 року адміністративний позов - задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить Постанову суду першої інстанції скасувати та постановити по справі нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити. Свої вимоги апелянт аргументує тим, що судом першої інстанції було не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у справі доказами, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що посадовими особами Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Міндоходів у Київській області підставі направлень №324, №329, №328, №348, №349 і наказу від 25.06.2013 №333 та відповідно до плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання проведено планову виїзну перевірку публічного акціонерного товариства заводу «Цегла Трипілля» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2011 по 31.12.2012, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2011 по 31.12.2012.

За результатами перевірки складено акт від 27.08.2013 №203/2201/05474949, згідно з яким зроблено висновок про порушення позивачем вимог ПК України.

Не погодившись з висновками акту перевірки позивач подав до податкового органу заперечення, за результатами якого висновки акту перевірки залишено без змін, а в подальшому податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 11.09.2013 №1/287.

Не погодившись з податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його в адміністративному порядку, однак рішенням ГУ Міндоходів у Київській області від 22.11.2013 частково скасовано податкове повідомлення-рішення від 11.09.2013 №1/287. Цим рішенням було зменшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 113012 грн. та зменшено частково штрафні фінансові санкції на суму 28253 грн. В іншій частині податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу без - задоволення.

Позивач оскаржив податкове повідомлення-рішення до суду і постановою Київського окружного адміністративного суду від 17.12.2013 в адміністративній справі №810/6749/13-а адміністративний позов ПАТ завод «Цегла Трипілля» задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 11.09.2013 №1/287, яким збільшеного грошове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 652597,50 грн. Вказана постанова суду набрала законної сили. Цим судовим рішенням визнано спростованим твердження відповідача про те, що виписані ТОВ «Трипільська колота цегла» податкові накладні оформлено з порушенням норм чинного законодавства (не розмежовано послуги, які надавалась контрагентом, а саме: операції з продажу піску, його транспортування та навантаження, зазначені як навантаження та перевезення піску), а відтак, позивач не мав права на формування податкового кредиту на підставі таких накладних.

18 грудня 2013 року податковим органом на підставі акту перевірки від 27.08.2013 №203/2201/054474949 винесено податкове повідомлення-рішення від 18.12.2013 №/1344, яким збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 652597,50 грн., у т.ч. за основним платежем - на суму 522078 грн. та накладено штрафні фінансові санкції в розмірі 130519,50 грн.

В акті перевірки податковим органом зазначено, що в період з 01.07.2011 по 31.12.2012 ПАТ «Завод «Цегла Трипілля» здійснювало придбання піску у контрагентів для виготовлення власної продукції. Взаємовідносини між підприємствами оформлено договором поставки. Згідно з наданими до перевірки податковими накладними встановлено, що сума відвантаженого піску, транспортування та наданих послуг з навантажування піску не розділено. В рядку накладних «назва і сорт товару» вказано «транспортування та навантаження піску».

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність донарахування позивачу суми податку на додану вартість і застосування штрафних (фінансових) санкцій спірним податковим повідомленням-рішенням, оскільки встановлено реальне здійснення господарських операцій та їх зв'язок з господарською діяльністю позивача, що підтверджено належним чином оформленими первинними документами, а також недоведене податковим органом необхідності розділяти послуги по навантаженню та перевезенню у податковій звітності.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ВАТ завод «Цегла Трипілля» (покупець) укладено договір купівлі-продажу №Ц-1/16-06 від 03.01.2006 з ТОВ «Трипільська колота цегла» (продавець) товару - піску. До договору укладено два протоколи погодження договірної ціни на пісок. Крім того, ВАТ завод «Цегла Трипілля» (покупець) укладено договір купівлі-продажу №К-1/2-12 від 03.01.2012 з ТОВ «Трипільська колота цегла» (продавець) товару (пісок). Факт виконання цих договорів оформлювався податковими, видатковими накладними та товарно-транспортними накладними. Всі документи мають заповнені реквізити, підписувались уповноваженими особами вказаного контрагента та позивача. При дослідженні цих податкових накладних судом встановлено, що їх виписано на підставі договорів купівлі-продажу від 03.01.2006 №К-9/1-06 та від 03.01.2012 №К-1/2-12. Оплата по цих операціях здійснювалось позивачем у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунки контрагента - ТОВ «Трипільська колота цегла», що підтверджується платіжними документами, в яких зазначено призначення платежу: за пісок.

Також позивачем (замовник) з ТОВ «Трипільська колота цегла» (виконавець) укладено договір №К-3/4-11 про надання послуг від 04.01.2011. Предметом цього договору є надання послуг по навантаженню піску в кар'єрі та доставка його до заводу, перевезення інших вантажів, а також надання послуг іншими механізмами виконавця. До цього договору сторонами укладено протокол погодження договірної ціни на послуги по навантаженню та перевезенню піску. Факт виконання цього договору оформлювався податковими накладними, актами здачі-приймання робіт та товарно-транспортними накладними на перевезення піску. При дослідженні податкових накладних судом встановлено, що дійсно в графі «номенклатура товарів/послуг продавця» зазначено про навантаження та перевезення піску. Також суд зазначає, що ці податкові накладні виписано на підставі договору про надання послуг від 04.01.2011 №К-3/4-11. При дослідженні актів здачі-приймання робіт судом встановлено, що ці акти складені по те, що виконавцем було проведено роботи по договору №К-3/4-11 від 04.01.2011, а саме навантаження та перевезення піску. Ці документи мають заповнені реквізити, підписувались уповноваженими особами вказаного контрагента та позивача.

Оплата по цих операціях здійснювалось позивачем у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунки контрагента - ТОВ «Трипільська колота цегла», що підтверджується платіжними документами, в яких зазначено призначення платежу: перерахування за послуги по навантаженню та перевезенню піску.

Відповідно до пп. «а» п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пп. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкові накладні які містяться в матеріалах справи повністю відповідають вимогам, встановлених до первинних документів, які пред'являються п.2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п.2 Положення про документальне - забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до п. 201.6 ст. 206 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Разом з цим, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне відзначити, що позиція відповідача фактично ґрунтується на твердженні про те, що в податкових накладних необхідно було розділяти вартість піску та його навантаження і перевезення.

Однак, матеріалами справи підтверджується правомірність дій Публічного акціонерного товариства завод «Цегла Трипілля» при здійсненні господарської діяльності, а тому колегія суддів, вказане твердження позивача, вважає необґрунтованим та таким, що не ґрунтується на належних доказах, а тому розцінює критично та до уваги не приймає.

Крім того, суд апеляційної інстанції також враховує постанову Київського окружного адміністративного суду від 17.12.2013 в адміністративній справі №810/6749/13-а за позовом ПАТ завод «Цегла Трипілля» до того ж відповідача, якою встановлено факт належного оформлення бухгалтерських документів і податкових накладних по господарських операціях як з купівлі-продажу позивачем піску, так і з надання послуг по його навантаженню, розвантаженню і транспортуванню, а також реальність цих господарських операцій та відсутність підстав для тверджень податкового органу про необхідність іншого оформлення податкових накладених по цих операціях.

Таким чином, судова колегія, погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки документально підтверджено, що спільні дії сторін при укладені та виконанні договорів, були направлені на набуття прав та обов'язків, які випливають саме з договорів по придбанню піску, навантаженню та перевезенню піску, а тому договір не має ознак фіктивності.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем правомірно заявлено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за перевіряємий період.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята судом відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Міндоходів у Київській області на Постанову Київського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2014 року - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення Ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма

(Повний текст Ухвали виготовлений 03 лютого 2015 року)

.

Головуючий суддя Аліменко В.О.

Судді: Безименна Н.В.

Кучма А.Ю.