Справа № 824/3097/14-а
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/3097/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Анісімов О.В.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

05 лютого 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Загороднюка А.Г. Полотнянка Ю.П.

за участю секретаря судового засідання: Швець А.І.

представників позивача - Григорчук В.В., Охримчук В.О.,

представника відповідача - Лещенко Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 15 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ВКФ "Чернівецький деревообробний комбінат ЛТД" до Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях про визнання дій протиправними та зобо"язання вчинити певні дії ,

В С Т А Н О В И В :

06.11.2014 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю ВКФ "Чернівецький деревообробний комбінат ЛТД" звернулось до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях про визнання дій протиправними та зобо"язання вчинити певні дії.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 15.12.2014 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 15.12.2014 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

28.01.2015 року на адресу Вінницького апеляційного адміністративного суду від позивача надійшла заява із запереченнями на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, представники позивача, в свою чергу, заперечили проти апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідач зареєстрований 12.01.1994 р. як юридична особа. З матеріалів справи вбачається, що відповідач у своїй діяльності використовує працю найманих працівників, тобто є роботодавцем, а тому в розумінні Закону №1058 та Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" від 26.06.1997, № 400/97-ВР ( далі - Закон № 400) він є страхувальником та платником збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Так, на ТОВ ВКФ "ЧДК ЛТД" на посаді оздоблювача виробів із деревини працювала ОСОБА_5, якій 25.05.2009 р. призначено пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. "б" ч.1 ст.13 Закону №1788.

На момент призначення пенсії на пільгових умовах ОСОБА_5 (25.05.2009 р.), чинне законодавство України (Закони №№400,1058, Інструкція №21-1) зобов'язувало її колишнього роботодавця, яким є ТОВ ВКФ "ЧДК ЛТД", до досягнення нею пенсійного віку передбаченого ст.26 Закону №1058, відшкодовувати фактичні витрати на виплату та доставку пенсії, призначеної на пільгових умовах.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №1058 (у редакції станом на 25.05.2009 р.) жінки мають право на призначення пенсії за віком після досягнення ними 55 років та наявності страхового стажу не менше п'яти років. Аналогічна норма існувала і у Законі №1788 відповідно до ст.12 якого право на пенсію за віком мають жінки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Згідно з матеріалами справи, позивачем до 16.02.2014 р. відшкодовувались відповідачу фактичні витрати пов'язані із виплатою та доставкою пенсії, призначеної на пільгових умовах ОСОБА_5 у повному обсязі.

Однак з березня 2014 р. до моменту звернення до суду, УПФУ направляє позивачу розрахунки суми боргу по відшкодуванню витрат до УПФУ, в які включено ОСОБА_5Т, оскільки в графі дата досягнення ОСОБА_5 загальновстановленого пенсійного віку вказана дата 16.08.2016 р., хоча в розрахунках до 2014 р. вказувалась інша дата досягнення пенсійного віку, а саме 16.02.2014 р.

Підставами для збільшення строку відшкодування пільгової пенсії ОСОБА_5, на думку УПФУ, став Закон України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011, №3668-VI (далі - Закон №3668), яким збільшено пенсійний вік для жінок, що зобов'язує позивача відшкодувати пільгову пенсію протягом строку, на який збільшений пенсійний вік.

На думку позивача такі дії Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях є протиправними та порушують його законні права та охоронювані інтереси, що стало причиною звернення до суду.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Закону України " Про пенсійне забезпечення ", Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування", прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

На момент призначення пенсії на пільгових умовах ОСОБА_5 (25.05.2009 р.), чинне законодавство України (Закон України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" № 400 (далі - Закон № 400), Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"(далі - Закон №1058), Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року (далі - Інструкція № 21-1) зобов'язувало її колишнього роботодавця, яким є ТОВ ВКФ "ЧДК ЛТД", до досягнення нею пенсійного віку передбаченого ст.26 Закону №1058, відшкодовувати фактичні витрати на виплату та доставку пенсії, призначеної на пільгових умовах.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №1058 (у редакції станом на 25.05.2009 р.) жінки мають право на призначення пенсії за віком після досягнення ними 55 років та наявності страхового стажу не менше п'яти років. Аналогічна норма існувала і у Законі №1788 відповідно до ст.12 якого право на пенсію за віком мають жінки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Аналізуючи зазначені норми у своїй сукупності суд приходить до висновку, що станом на 25.05.2009 р. (день призначення пільгової пенсії ОСОБА_5Т.) ТОВ ВКФ "ЧДК ЛТД" мало відшкодовувати УПФУ фактичні витрати пов'язані із виплатою та доставкою пенсії, призначеної на пільгових умовах ОСОБА_5 до досягнення нею пенсійного віку (55 років), а саме до 16.02.2014 р.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивачем до 16.02.2014 р. відповідачу фактичні витрати пов'язані із виплатою та доставкою пенсії, призначеної на пільгових умовах ОСОБА_5 відшкодовувались у повному обсязі.

Відповідно до загальнотеоретичних правил правозастосування, правовідносини між особами врегульовуються тієї нормою матеріального права, яка діє на момент виникнення, припинення, зміни цих правовідносин, якщо інше не передбачено законом.

Призначення 25.05.2009 р. пільгової пенсії ОСОБА_5 породило виникнення правовідносин між УПФУ та ТОВ ВКФ "ЧДК ЛТД" щодо відшкодування витрат пов'язаних із виплатою та доставкою пільгової пенсії. Дані правовідносини, на момент їх виникнення були врегульовані Законами №№1058,400 та Інструкцією №21-1, в редакціях чинних на той час.

Дані нормативно-правові акти передбачали, що позивач зобов'язаний відшкодовувати УПФУ фактичні витрати пов'язані із виплатою та доставкою пільговій пенсії ОСОБА_5 до досягнення нею 55 річного віку, а саме до 16.02.2014 р.

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, суд не може погодитись з доводами відповідача про те, що з 01.10.2011 р. підлягає застосуванню Закон України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011, №3668-VI, яким до ст.26 Закону №1058 внесено зміни.

Зокрема відповідно до ч.1 ст.26 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що положення Закону №3668, яким до ст.26 Закону №1058 внесено зміни, не можуть бути застосовані до правовідносин, які виникли 25.05.2009 р. між ТОВ ВКФ "ЧДК ЛТД" та УПФУ щодо відшкодування витрат пов'язаних із виплатою та доставкою пільгової пенсії ОСОБА_5, оскільки на той час вони були врегульовані іншими нормативно-правовим актами (Законами №№1058,400 та Інструкцією №21-1, в редакціях чинних на той час).

Закон №3668 не містить норм, які передбачають його зворотну дію в часі.

Окрім цього, безпідставність вимог Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях щодо відшкодування витрат пов'язаних із виплатою та доставкою пенсії, призначеної на пільгових умовах ОСОБА_5 після 16.02.2014 р. підтверджена рішеннями судів адміністративної юрисдикції, які набрали законної сили, у справах за позовом УПФУ до ТОВ ВКФ "ЧДК ЛТД" про стягнення заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгової пенсії ОСОБА_5, зокрема: постановами Чернівецького окружного адміністративного суду від 12.08.2014 р. у справі № 824/1867/14-а, від 26.09.2014 р. у справі № 824/2293/14-а, від 22.08.2014 р. у справі № 824/2542/14-а, від 07.10.2014 р. у справі № 824/2696/14-а, від 14.10.2014 року у справі № 824/2872/14-а.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що позовні вимоги щодо визнання протиправними дії УПФУ щодо щомісячного нарахування після 16.02.2014 р. позивачу зобов'язання за березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2014 р. з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсії призначеної на пільгових умовах громадянці ОСОБА_5 є обгрунтованими.

При цьому, суд першої інстанції вірно врахував те, що необхідною умовою для звернення особи до суду з адміністративним позовом є обов"язкова наявність порушення прав, свобод чи інтересів цієї особи у сфері публічно-правових відносин. Якщо за результатами справи факту такого порушення не встановлено, у адміністративного суду немає правових підстав для задоволення позову. При цьому колегія суддів зазначає, що оскільки правовою підставою для звернення до адміністративного суду є захист порушених прав, свобод чи інтересів, то право на позов у особи виникає лише після порушення відповідачем її права, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні та прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог щодо зобов'язання утриматися від вчинення протиправних дій з нарахування після 16.02.2014 р. позивачеві зобов'язання з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсії призначеної на пільгових умовах громадянці ОСОБА_5

З урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини сторін, та встановлених обставин даної справи, колегія суддів дійшла висновку про обгрунтованість частини заявлених позивачем вимог, які правомірно частково задоволені судом першої інстанції.

Апелянтом не надано достатніх доказів в підтвердження доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим остання задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 15 грудня 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Загороднюк А.Г.

Полотнянко Ю.П.