Справа № 759/16503/14-а
Суддя: Лопатюк Н. Г.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

пр. № 2-а/759/15/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2015 Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді Лопатюк Н.Г.,

при секретарі Фещук Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Святошинського районної в м. Києві державноїадміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, а саме просив суд визнати протиправними дії відповідача-1 щодо застосування ним під час нарахування (перерахунку) йому щорічної допомоги на оздоровлення, за період з 01 жовтня 2002 року і до моменту розгляду даної справи, положень Бюджетних законів, а також підзаконних нормативно-правових актів, якими в порушення Конституції України та інших законів, визначено розміри вказаних компенсаційних виплат для осіб, які постраждали внаслідок ЧАЕС, значно менші, ніж передбачено ст.48 Закону №796 для відповідної категорії громадян; визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо нарухвання (перерахунку) та виплати йому неотриманих та недоотриманих сум щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої ст.48 Закону №796, за період з 01 жовтня 2002 року і до моменту розгляду даної справи; зобов'язати відповідача-1 зробити нарахування та перерахунок суми щорічної допомоги на оздоровлення на підставі, в порядку та розмірах, встановлених Законом №796 та пов'язаних інших законів, а саме в розмірі 5 мінімальних заробітніх плат, за період з 01 жовтня 2002 року і до моменту розгляду справи, з урахуванням раніше виплачених сум; зобов'язати відповідача-2 зробити виплату йому, ОСОБА_1, суми щорічної допомоги на оздоровлення на підставі, в порядку та розмірах, встановлених Законом №796 та пов'язаних інших законів, а саме в розмірі 5 мінімальних заробітніх плат, за період з 01 жовтня 2002 року і до моменту розгляду справи, з урахуванням раніше виплачених сум,а також стягути з відповідачів на його користь суму боргу за компенсаційними виплатами, що виникла за весь період порушення та невиконання відповідачами вимог Конституції України та інших законів.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, ІІ-ї категорії.

Він перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Святошинської РДА в м. Києвіз 01 жовтня 2002 року.

У зв'язку з виникненням сумнівів щодо правильності нарахування його щорічної допомоги, він звернувся до відповідача-1 з відповідною письмовою заявою від 15 серпня 2014 року, в якій просив надати розгорнуту довідку про розміри нарахованих і виплачених йому, починаючи з 01 січня 1996 року і до моменту розгляду заяви, сум щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої Законом №796.

На вказану заяву відповідачем-1, 19 серпня 2014 року було надано відповідь, в якій зазначено, що щорічна допомога на оздоровлення призначена у відповідності до чинного законодавства України, а тому підстав для перерахунку та виплати щорічної допомоги в іншому розмірі не вбачається.

Він не погоджується з таким вирішенням порушених ним питань та вважає, що відповідачами при нарахуванні та виплаті щорічної допомоги на оздоровлення застосовуються правові акти - Постанови Кабінету Міністрів України, які за своєю природою взагалі не можуть встановлювати розмір доплат, пільг, пенсій, компенсацій, інших виплат, передбачених як Законом №796, так і іншими законами України, що визначають соціальні гарантії громадян.

Враховуючи вищевикладене, його щорічна допомога на оздоровлення має бути нарахована (перерахована) відповідачем-1 та виплачена відповідачем-2 виключно в порядку, на підставі та відповідно до вимог Конституції України та Закону №796.

На підставі наведеного, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить винести постанову, якою задовольнити його позов в повному обсязі.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року, було відкрито провадження по даній справі, розгляд справи призначено в судове засідання, а позовні вимоги ОСОБА_1 за період з 01.10.2002 року по 2013 рік, включно - залишено без розгляду.

В судове засідання позивач не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, в прохальній частині адміністративного позову просив слухати справу у його відсутності та зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а тому суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності.

Представник відповідача-1 в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду свої письмові заперечення проти позову, а тому суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі.

Вислухавши пояснення представника відповідача-2, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши та дослідивши письмові докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов до висновку про відсутність законних підстав для задоволення даного позову, зважаючи на наступне.

Частиною першою статті 69 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В ході судового розгляду встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році та віднесений до ІІ-ї категорії, що підтверджується посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році Серії НОМЕР_1. Вказане посвідчення видане безстроково (а.с.9 - копія посвідчення).

Крім того, ОСОБА_1 має посвідчення Серії НОМЕР_2, з якого вбачається, що вид пенсії позивача - по віку ЧАЕС (а.с.9 - копія посвідчення).

Як зазначено позивачем в позові, у зв'язку з виникненням сумнівів щодо правильності нарахування його щорічної допомоги, він звернувся до відповідача-1 з відповідною письмовою заявою від 15 серпня 2014 року, в якій просив надати розгорнуту довідку про розміри нарахованих і виплачених йому, починаючи з 01 січня 1996 року і до моменту розгляду заяви, сум щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої Законом №796.

19 серпня 2014 року на вищезазначену заяву відповідачем-1 було надано відповідь, в якій зазначено, що щорічна допомога на оздоровлення призначена у відповідності до чинного законодавства України, а тому відсутні підстави для перерахунку та виплати позивачу щорічної допомоги в іншому розмірі.

Отже, відмовляючи позивачу в задоволенні позову, суд виходив з наступного.

Виходячи зі змісту ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Як зазначено в письмових запереченнях відповідача-1, Управлінням не було порушено прав позивача, оскільки щорічна допомога на оздоровлення нараховувалась останньому саме у розмірі, встановленому ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У відповідності до ч.3 ст.116 Конституції України, Кабінет Міністрів України забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування.

Статтею 117 Конституції України визначено, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено гарантований мінімальний розмір розрахункової величини для видів виплат, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зміни до вищевказаної постанови в частині збільшення сум компенсації не вносились, внаслідок чого розмір щорічної допомоги залишився незмінним.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до п.5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України. Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік (рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012, справа №1-11/20).

У відповідності до ч.2 ст.95 Конституції України, будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, їх розмір і цільове спрямування визначаються виключно законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Статтею 87 Бюджетного кодексу України визначено, зокрема, що до видатків, які здійснюються з Державного бюджету України, належать, зокрема, видатки на державні програми з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції України та законів України, виходячи з фінансових можливостей держави.

Як вбачається з письмових заперечень відповідача-2, ОСОБА_1, згідно його заяви від 01.10.2002 року, в березні кожного року призначається щорічна допомога як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 ІІ категорії ІІІ групи інвалідності, у відповідності до ст.48 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чином, в ході судового розгляду не встановлено протиправність дій відповідачів, які полягали у відмові позивачу в проведенні нарахувань, перерахунку та виплати сум щорічної допомоги на оздоровлення в іншому розмірі, ніж визначено Конституцією України, Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік, натомість, з урахуванням письмових заперечень відповідачів та проведеного системного аналізу законодавства України, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення даного позову.

На підставі наведеного та керуючись Конституцією України, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», правовою позицією Конституційного Суду України в рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012, ст.ст. 6, 7, 8, 9, 10, 11, 69-71, 86, 158-163, 167, 185, 186 КАС України,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Святошинського районної в м. Києві державноїадміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Лопатюк Н.Г.