Справа № 820/19803/14
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

29 січня 2015 р. № 820/19803/14

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Горшкової О.О.,

при секретарі судового засідання - Сальніковій Г.А.,

за участю представників сторін: позивач - Межирицький А.О., відповідач - Бондар Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ваго-Рев" до Західної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ваго-Рев", звернувся до суду із адміністративним позовом до Західної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення № від 25.11.2014року.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що приймаючи спірне податкове повідомлення-рішення, контролюючий орган дійшов до неправомірного висновку про порушення позивачем вимог діючого законодавства. Так, підставою для визначення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість, слугували висновки контролюючого органу про те, що правочини укладені між позивачем та контрагентами - ТОВ «ФІНАНСІНВЕСТГРУП», ТОВ «СХІДЕНЕРГОАЛЬЯНС», ТОВ « ЄВРОІНТЕРТОРГ» не спрямовані на реальне настання правових наслідків та є нікчемними. Разом з тим, оскільки у позивача наявні всі первині документи які підтверджують факт взаємовідносин із вищезазначеними контрагентами, то він мав встановлене законом право на їх віднесення до складу податкового кредиту з податку на додану вартість.

Відповідач проти позову заперечував, пославшись на те, що підставою для винесення спірного податкового повідомлення рішення слугувала інформація встановлена при перевірці контрагентів позивача. Так, відповідно до інформації, отриманої від інших податкових інспекцій було встановлена неможливість реального здійснення фінансово-господарських операцій ТОВ "Ваго-Рев", із контрагентами ТОВ «ФІНАНСІНВЕСТГРУП», ТОВ «СХІДЕНЕРГОАЛЬЯНС», ТОВ « ЄВРОІНТЕРТОРГ» через відсутність підприємств за місцезнаходженням, встановлення нікчемності договірних відносин по ланцюгу до "вигодонабувача", що в свою чергу позбавляє права ТОВ «Ваго-Рев» на формування податкового кредиту по взаємовідносинам з вищезазначеними контрагентами. Також, в обгрунтування своєї правової позиції, контролюючий орган вказанв на факт ненадання підприємством під час перевірки первинних документів, які підтверджуються транспортування та переміщення ТМЦ, що також вказує нікчемний характер договірних відносин позивача з вищезазначеними контрагентами.

У судовому засіданні 29.01.2015року представники сторін підтримали свої правові позиції по справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як було встановлено під час розгляду справи, на підставі направлення від 15.10.2014р. № 1838 та наказу від 15.10.2014р. № 2224, виданих Західною ОДПІ м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, фахівцями відповідача на підставі п.п.78.1.1, п.78.1, ст.78, п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Ваго-Рев» з питань взаємовідносин з ТОВ «ФІНАНСІНВЕСТГРУП», ТОВ«СХІДЕНЕРГОАЛЬЯНС», ТОВ« ЄВРОІНТЕРТОРГ» за липень 2014року, за результатами якої був складений акт від 11.11.2014 р. №4076/20-33-22-03-07.

Під час перевірки були встановлені порушення позивачем п. 44.1. ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, Податкового кодексу України, що призвело до заниження підприємством податку на додану вартість на загальну суму 6414498грн.

На підставі зазначеного акту перевірки, відповідачем 25.11.2014 р. було прийнято податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 8018122, 50 грн.

Позивач, не погодившись із прийнятими податковим повідомленнями-рішеннями, звернувся до суду із вищезазначеним позовом.

Відповідно до листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11 "Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України" визначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, протиправності формування витрат та податкового кредиту для цілей визначення об'єкта оподаткування належить з'ясувати, зокрема, такі обставини, як: рух активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

При розв'язанні відповідних спорів судам варто враховувати принцип офіційного з'ясування обставин справи, передбачений частинами четвертою та п'ятою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (лист Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 року №1936/11/13-11 "Щодо підтвердження даних податкового обліку").

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про необхідність перевірки під час розгляду даної справи висновків податкового органу про порушення позивачем вимог діючого законодавства, які були покладені в основу прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

Перевіряючи обґрунтованість висновків податкового органу, та як наслідок правомірність визначення позивачу суму грошового зобов'язання на підставі оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно приписів п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України, об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку або дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Згідно п. 201.1, 201.4, 201.10 ст. 201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних. Податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов'язань продавця. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Пунктом 200.1 ст. 200 згаданого Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, при складанні податкової звітності з метою правильного відображення господарської операції повинні враховуватись відповідні документи первинного обліку, а саме по зазначених операціях придбання результатів робіт (товарів) повинні бути в наявності як і акти виконаних робіт, так і результати таких виконаних робіт (товарів).

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Ваго-Рев», пройшло передбачену законодавством процедуру державної реєстрації (зареєстровано 17.08.2009 року у виконавчому комітеті Харківської міської Ради, відповідно до наявних в матеріалах справи відомостей з ЄДРПОУ), набуло правового статусу юридичної особи, включено до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України з ідентифікаційним кодом - 36623607, знаходиться на обліку як платник податків (зборів) у Західній ОДПІ м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області.

Перевіряючи правомірність формування позивачем суми податкового кредиту по взаємовідносинам із вищезазначеними контрагентами, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до частини першої ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до вимог п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 зазначеного Положення господарські операції -це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Щодо взаємовідносин з ТОВ «ФІНАНІНВЕСТГРУП».

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «ФІНАНІНВЕСТГРУП» (Постачальник) та ТОВ «Ваго-Рев» (Покупець) 28.04.2014року був укладений договір поставки № 28/04, відповідно до умов якого Постачальник зобов'язується поставити і передати у власність Покупцю матеріали та запасні частини згідно видаткових накладних, а Покупець прийти та оплатити товар.

Відповідно до п. 1.2 Договору, кількість товару, асортимент і ціна зазначені в накладних.

Термін постачання товару - квітень 2014року (п. 7.1 Договору).

Товар повинен бути цілком поставлений Покупцю відповідно до видаткових накладних.

Перехід права власності на товар відбувається в момент підписання сторонами або їх уповноваженими представниками видаткової накладної.(а. 7.2-7.3 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем в акті перевірки, на виконання умов вищезазначеного Договору, постачальником було поставлено товар, що підтверджується відповідними видатковими накладними № 14009 від 29.04.2014 року та № 14507 від 30.04.2014року (а.с. 95-97) та податковими накладними № 14009 від 29.02.2014року та № 14507 від 30.04.2014року (а.с. 98-102), сума ПДВ по яким була включена підприємством до складу податкового кредиту. Всі податкові накладні були відображені у реєстрі отриманих податкових накладних та відповідають даним податкової декларації з ПДВ за відповідний період.

Відповідно до п.2.1. Договору, загальна сума договору складає 8830704, 00грн.

Вид розрахунків-безготівковий (платіжними дорученнями, чеками, векселями та іншими способами, які не суперечать діючому законодавству України) та готівковий ( п. 3.2 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, розрахунки між суб'єктами господарювання здійснювались в безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів ТОВ «Ваго-рев» на розрахунковий рахунок постачальника, що підтверджується наданими позивачем копіями платіжних доручень № 25 від 07.05.2014р. на суму 400000 грн; № 28 від 13.05.2014р. на суму 1200000 грн; № 30 від 14.05.2014р. на суму 1100000 грн; № 39 від 16.05.2014р. на суму 300000 грн; № 43 від 22.05.2014р. на суму 150000 грн; № 81 від 28.05.2014р. на суму 100000 грн; № 83 від 29.05.2014р. на суму 50000 грн; №165 від 16.06.2014р. на суму 1000000 грн; №435 від 25.07.2014р. на суму 600000 грн; №436 від 28.07.2014р. на суму 500000 грн; №527 від 11.08.2014р. на суму 500000 грн; №548 від 13.08.2014р. на суму 1000000 грн; №553 від 13.08.2014р. на суму 1000000 грн; №568 від 14.08.2014р. на суму 930704 грн.(а.с.103-116), що не ставилось під сумнів податковим органом в акті перевірки (а.с. 20 а).

Заборгованість по розрахункам між підприємствами на момент перевірки відсутня, що також підтверджується відповідачем в акті перевірки (а.с 20а).

Як вбачається з пояснень представника позивача, ТМЦ, отримані від ТОВ «ФІНАНІНВЕСТГРУП» в квітні 2014року були оприбутковані та до цього часу знаходяться на складі підприємства. Будь-яких зауважень щодо вказаних обставин у відповідача не виникло, що підтверджується актом перевірки.

Щодо взаємовідносин з ТОВ «СХІДЕНЕРГОАЛЬЯНС».

Як вбачається з матеріалів справи між «СХІДЕНЕРГОАЛЬЯНС» (Постачальник) та ТОВ «Ваго-Рев» (Покупець) 15.05.2014року був укладений договір поставки № 15/05, відповідно до якого Постачальник зобов'язується поставити і передати у власність Покупцю матеріали та запасні частини згідно видаткових накладних, а Покупець прийти та оплатити товар.

Відповідно до п. 1.2 Договору, кількість товару, асортимент і ціна зазначені в накладних.

Термін постачання товару - травень 2014року (п. 7.1 Договору).

Товар повинен бути цілком поставлений Покупцю відповідно до видаткових накладних. Перехід права власності на товар відбувається в момент підписання сторонами або їх уповноваженими представниками видаткової накладної (п. 7.2-7.3 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем в акті перевірки, на виконання умов вищезазначеного Договору, постачальником було поставлено товар, що підтверджується відповідними видатковими накладними від 15.05.2014р. № 1 на суму 59574,36 грн;, від 16.05.2014р. № 2 на суму 59616,46 грн., від 19.05.2014р. № 3 на суму 25109 грн., від 30.05.2014р. № 26 на суму 3186960 грн., від 30.05.2014р. № 27 на суму 5007360 грн., від від 30.05.2014р. № 28 на суму 5581776 грн., від 30.05.2014р. № 29 на суму 2122548 грн. (а.с. 120-126) та податковими накладними 15.05.2014р. № 1 на суму 59574,36 грн, в т.ч. ПДВ - 9929,06 грн., від 16.05.2014р. № 2 на суму 59616,46 грн, в т.ч. ПДВ-9936.08 грн., від 19.05.2014р. № 3 на суму 25109 грн, в т.ч. ПДВ - 4184.83 грн., від 30.05.2014р. № 26 на суму 3186960 грн, в т.ч. ПДВ - 531160 грн., від 30.05.2014р. № 27 на суму 5007360 грн, в т.ч. ПДВ - 834560 грн., від 30.05.2014р. № 28 на суму 5581776 грн, в т.ч. ПДВ - 930296 грн; від 30.05.2014р. № 29 на суму 2122548 грн, в т.ч. ПДВ - 353758 грн. (а.с. 127-138), сума ПДВ по яким була включена підприємством до складу податкового кредиту. Всі податкові накладні були відображені у реєстрі отриманих податкових накладних та відповідають даним податкової декларації з ПДВ за відповідний період.

Відповідно до п.2.1. Договору, загальна сума договору складає 9033636, 00грн.

Вид розрахунків-безготівковий (платіжними дорученнями, чеками, векселями та іншими способами, які не суперечать діючому законодавству України) та готівковий ( п. 3.2 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, розрахунки між суб'єктами господарювання здійснювались в безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів ТОВ «Ваго-рев» на розрахунковий рахунок постачальника, що підтверджується наданими позивачем копіями платіжних доручень № 176 від 17.06.2014р. на суму 1000000 грн; № 235 від 25.06.2014р. на суму 600000 грн; № 237 від 26.06.2014р. на суму 500000 грн; № 253 від 01.07.2014р. на суму 250000 грн; № 260 від 02.07.2014р. на суму 300000 грн; № 300 від 07.07.2014р. на суму 150000 грн; № 324 від 10.07.2014р. на суму 500000 грн; № 332 від 10.07.2014р. на суму 500000 грн; № 338 від 11.07.2014р. на суму 700000 грн; № 341 від 14.07.2014р. на суму 800000 грн; № 361 від 15.07.2014р. на суму 800000 грн; № 378 від 16.07.2014р. на суму 1200000 грн; . № 395 від 21.07.2014р. на суму 150000 грн; № 396 від 21.07.2014р. на суму 50000 грн; № 403 від 23.07.2014р. на суму 1000000 грн; № 569 від 14.08.2014р. на суму 800000 грн; № 575 від 18.08.2014р. на суму 800000 грн; № 690 від 04.09.2014р. на суму 200000 грн; № 707 від 09.09.2014р. на суму 200000 грн; № 709 від 10.09.2014р. на суму 400000 грн; № 718 від 11.09.2014р. на суму 400000 грн; № 731 від 12.09.2014р. на суму 600000 грн; № 732 від 12.09.2014р. на суму 500000 грн; № 745 від 16.09.2014р. на суму 642943,82 грн, №4950 від 28.08.2014р. на суму 1000000 грн; №4951 від 29.08.2014р. на суму 1000000 грн; №4952 від 01.09.2014р. на суму 1000000 грн. (а.с. 140-166), що не ставилось під сумнів податковим органом в акті перевірки (а.с. 30).

Заборгованість по розрахункам між підприємствами на момент перевірки відсутня, що підтверджується відповідачем в акті перевірки (а.с 30).

Як вбачається з пояснень представника позивача, товарно-матеріальні цінності отримані від ТОВ «СХІДЕНЕРГОАЛЬЯНС» в травні 2014 року були оприбутковані та до цього часу знаходяться на складі підприємства. Будь-яких зауважень щодо вказаних обставин у відповідача не виникло, що підтверджується актом перевірки.

Щодо взаємовідносин з ТОВ «ЄВРОІНТЕРТОРГ».

Як вбачається з матеріалів справи між «ЄВРОІНТЕРТОРГ» (Постачальник) та ТОВ «Ваго-Рев» (Покупець) 30.07.2014року був укладений договір поставки № 30/07, відповідно до якого Постачальник зобов'язується поставити і передати у власність Покупцю матеріали та запасні частини згідно видаткових накладних, а Покупець прийти та оплатити товар.

Відповідно до п. 1.2 Договору, кількість товару, асортимент і ціна зазначені в накладних.

Термін постачання товару - липень 2014року (п. 7.1 Договору).

Товар повинен бути цілком поставлений Покупцю відповідно до видаткових накладних. Перехід права власності на товар відбувається в момент підписання сторонами або їх уповноваженими представниками видаткової накладної (п. 7.2-7.3 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем в акті перевірки, на виконання умов вищезазначеного Договору, постачальником було поставлено товар, що підтверджується відповідними видатковими накладними накладна від 30.07.2014р. № 1453 на суму 2594496 грн., від 31.07.2014р. № 1510 на суму 1499520 грн., від 31.07.2014р. № 1511 на суму 485688 грн. (а.с. 190-192) та податковими накладними № 1453 на суму 2594496 грн, в т.ч. ПДВ 432416 грн., від 31.07.2014р. № 1510 на суму 1499520 грн, в т.ч. ПДВ - 249920 грн., від 31.07.2014 року № 1511 на суму 485688, в.ч. ПДВ 80948 грн. (а.с. 193-197), сума ПДВ по яким була включена підприємством до складу податкового кредиту. Всі податкові накладні були відображені у реєстрі отриманих податкових накладних та відповідають даним податкової декларації з ПДВ за відповідний період.

Як вбачається з акту перевірки, станом на 31.07.2014року кредиторська заборгованість по розрахункам між підприємствами по рахунку 631 складає 4579 704,00грн.

З даного приводу суд зауважує, що відповідно до положень п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Виходячи із зазначених правових норм, суд дійшов висновку, що наявність у платника податку на додану вартість кредиторської заборгованості за договірними відносинами не позбавляє останнього права на віднесення сум податку на його підставі до податкового кредиту у випадку, якщо факт отримання товару/послуг був раніше, ніж факт оплати їх вартості.

Як вбачається з пояснень представника позивача, товарно-матеріальні цінності отримані від ТОВ «ЄВРОІНТЕРТОРГ» в липні 2014 року були оприбутковані та до цього часу знаходяться на складі підприємства. Будь-яких зауважень щодо вказаних обставин у відповідача не виникло, що підтверджується актом перевірки.

Окрім того, суд зазначає, що додатковим доказом, який свідчить про факт отримання позивачем товарно-матеріальних цінностей від «ФІНАНСІНВЕСТГРУП», ТОВ «СХІДЕНЕРГОАЛЬЯНС», ТОВ « ЄВРОІНТЕРТОРГ» , є надана позивачем копія реєстру виданих довіреностей на отримання ТМЦ за 2014рік.

Облік руху товару на складі підтверджується інвентаризаційним описом ТМЦ ТОВ «Ваго-Рев».

Балансова вартість власних основних засобів ТОВ «Ваго-Рев» (обладнання, устаткування, комп'ютерна техніка, прилади, інструменти та інше) станом на 01.04.2014р. становить 391 460,3 грн.

Наявність відповідного кваліфікованого персоналу підтверджується наданим позивачем штатним розкладом ТОВ «Ваго-Рев», зауважень до якого у податкового органу не виникло.

Доказів того, що отриманий від контрагентів -ТОВ «ФІНАНСІНВЕСТГРУП», ТОВ «СХІДЕНЕРГОАЛЬЯНС», ТОВ « ЄВРОІНТЕРТОРГ» товар не використовувався позивачем у власній господарській діяльності ні акт перевірки, ні матеріали даної адміністративної справи на містять.

Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Посилання відповідача на не надання підприємством під час перевірки податковому органу документів, є недоцільним, оскільки таке право, а не обов'язок, виникає у платника податку, коли посадова особа контролючого органу, яка здійснює перевірку відмовляється від врахування документів, наданих платником податків.

Також суд зазначає, що форма та зміст документів первинної бухгалтерської звітності, наданих суду на підтвердження виконання договорів поставки, відповідають вимогам закону і свідчать про реальність операцій проведених договірними сторонами. Зокрема, податкові накладні, що в силу приписів податкового закону є підставою для формування податкового кредиту, не містять недоліків форми або змісту, що зумовлюють для них втрату доказової сили в розумінні ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" або виключають можливість їх використання платником при відображенні при декларуванні та (або) підтвердженні показників податкової звітності.

Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Як вбачається з акту перевірки, контролюючий орган зауважив, що по вищезазначеним контрагентам позивачем не надано ТТН, які б підтверджували фактичне відвантаження товару на адресу покупця.

Суд вважає за доцільне зазначити, що дія наказу Міністерства транспорту України та Державного комітету статистики України № 228/253 від 07.08.96 р. "Про затвердження Інструкції про порядок виготовлення, зберігання, застосування єдиної первинної транспортної документації для перевезення вантажів автомобільним транспортом та обліку транспортної роботи" зупинена публікацією в "Урядовому кур'єрі" від 07.03.2000 р. № 43 Державним комітетом України з питань регуляторної реформи та підприємництва відповідно до Указу Президента України від 03.02.98 р. № 79/98 "Про усунення обмежень, що стримують розвиток підприємницької діяльності". Відновлення дії зазначеної Інструкції можливе лише у разі внесення змін, зазначених у рішенні Держпідприємництва від 16.10.98 р. № 17-02/10 "Про необхідність усунення порушень вимог Указу Президента України від 03.02.98 р. № 79/98 "Про усунення обмежень, що стримують розвиток підприємницької діяльності" Мінтрансом України та Держкомстатом України". Отже, дія нормативного акта, що регулює порядок застосування єдиної первинної транспортної документації для перевезення вантажів автомобільним транспортом та обліку транспортної роботи зупинена, тому застосування ТТН в будь-якому вигляді не є обов'язковим. Дані обставини свідчать про те, що твердження відповідача про обов'язковість оформлення ТТН, які виключно мають підтвердити факт поставки товарів на користь позивача, є хибними,а тому судом до уваги не приймається.

Окрім того, суд вважає за потрібне зауважити, що серед залучених до матеріалів справи документів відсутній додаток № 3 до акту перевірки, в якому має бути узагальнений перелік документів, які були використані при проведенні перевірки. Таким чином висновки контролюючого органу про відсутність факту передачі товару від продавця до покупця, у зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують факт транспортування ТМЦ, зроблені на припущеннях без дослідження необхідних доказів

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що надані позивачем документи підтверджують реальність господарських операцій у спірних правовідносинах, а понесення ТОВ «Ваго-Рев» витрат у спірних правовідносинах шляхом вибуття безготівкових коштів з власності даного суб'єкта господарювання (в оплату вартості придбаного товару) свідчить про відсутність наміру безпідставно отримати податкову вигоду.

Відповідно до положень п. 14.1.18 ст.14 ПК України, бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Згідно із приписами п.п. 14.1.181 ст.14, п.198.3, п. 198.6. ст.19 ПК України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду в тому числі у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що наявність податкових накладних, платіжних доручень щодо сплати податку на додану вартість в ціні товару хоч і є обов'язковими підставами для визначення податкового кредиту та бюджетного відшкодування, але не вичерпними, оскільки предметом доказування у даній справі є обставини, що підтверджують обґрунтованість визначення суми бюджетного відшкодування

Законом передбачено чіткий перелік підстав, які дають право на податковий кредит. Ці підстави дотримані позивачем в повному обсязі.

Листом Вищого адміністративного суду України від 20.07.2010 року № 1112/11/13-10 "Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби" зазначено, що у разі, якщо дії платника податку свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, для підтвердження права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування достатньо наявності належним чином оформлених документів, зокрема податкових накладних. При цьому не є підставою для відмови у праві на податковий кредит та бюджетне відшкодування з податку на додану вартість порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку.

Крім того, виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит не ставиться у залежність від дотримання вимог податкового законодавства та сплатою податку до бюджету іншими суб'єктами господарювання. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо декларування чи сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит з ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту. Адже, Податковий кодекс України не ставить право платника ПДВ на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності їх за місцезнаходженням, так само відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу тощо. І в разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи. Оскільки, позивач та його контрагенти є окремими суб'єктами господарювання зі статусом юридичної особи, окремими платниками податку на додану вартість, кожен з яких має свої межі юридичної відповідальності, яка є індивідуальною, виходячи з вимог ст. 61 Конституції України.

В силу ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Суд також зауважує, що чинне законодавство не покладає на платника податків обов'язку перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства та його безпосередню наявність за місцезнаходженням перед тим, як відносити відповідні суми до складу витрат, що підлягають оподаткуванню та формування суми податкового кредиту з податку на додану вартість.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що господарські операції між позивачем та його контрагентами ТОВ «ФІНАНСІНВЕСТГРУП», ТОВ «СХІДЕНЕРГОАЛЬЯНС», ТОВ « ЄВРОІНТЕРТОРГ» мали реальний характер, діяльність позивача була спрямована на отримання економічної вигоди від підприємницької діяльності, підприємства ознак фіктивності на час здійснення господарської операції не мали, що зумовлює хибність висновків податкового органу.

Відповідно до ч. 2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд звертає увагу на те, що збільшення суми грошового зобов'язання (шляхом прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень) порушує право позивача мирно володіти своїм майном, визначення якого міститься у Першому Протоколі до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20 березня 1952 року (надалі також "Протокол 1 до Конвенції"), яка є частиною національного законодавства України згідно із статтею 9 Конституції України.

Зокрема, стаття 1 Протоколу 1 до Конвенції так визначає підстави, за яких особа може бути позбавлена свого майна: "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права"

Роз'яснення цієї норми містяться в рішеннях Європейського суду з прав людини (надалі також "ЄСПЛ"). Дані рішення згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" мають в Україні значення джерела права. Більше того, ч. 2 ст.8 КАС України вимагає врахування практики ЄСПЛ при вирішенні справ.

Так, у пункті 53 рішення в справі "Булвес" АД проти Болгарії ЄСПЛ визначив поняття власності, вказавши, що "власність"може включати як існуючу власність, так і активи, включаючи вимоги стосовно яких заявник може стверджувати, що у нього чи у неї є принаймні "правомірні очікування"отримати ефективне здійснення свого майнового права.

У рішенні в справі "Щокін проти України"(п. 49) ЄСПЛ вказав, що збільшення податковим органом зобов'язання особи з податку безперечно є втручанням до майнових прав заявника, гарантованих статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції. Таке втручання за Конвенцією може бути визнане тільки якщо здійснене на умовах, передбачених законом. Так, у пп. 50-51 згаданого рішення ЄСПЛ зазначає: "Найпершою та найбільш важливою вимогою ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції є те, що будь-яке втручання державних органів у мирне володіння майном повинне бути законним: друге речення першого параграфу наділяє правом позбавляти майна лише "на умовах, передбачених законом"і другий параграф визначає, що Держава має право контролювати використання майна шляхом введення в дію "законів". Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, притаманний всім статтям Конвенції. Це поняття (поняття "закону") вимагає, перш за все, щоб заходи, що застосовуються, ґрунтувалися на національному законодавстві. Воно також посилається на якість закону, що застосовується, вимагаючи його доступності для осіб, яких він стосується, точності та передбачуваності в його застосуванні."

Таким чином, будь-які дії, спрямовані на позбавлення особи її майна є незаконними, якщо контролюючі органи діють не у відповідності до закону.

Також суд вважає за потрібне зазначити, що викладене в акті судження податкового органу про вчинення платником податків порушень закону ґрунтується лише на мотивах акту складеного ДПІ за наслідками перевірки діяльності контрагентів позивача.

Втім, з цьому приводу суд зазначає, що належними та допустимими в розумінні ст.124 Конституції України, ст.70 КАС України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (бо діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об'єктивною стороною злочинів, передбачених ст.191 КК України та ст.212 КК України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (бо наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст.ст. 207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (бо відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави та суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Проте, відповідачем не подано до суду жодних доказів порушення кримінальної справи відносно посадових (службових) осіб позивача або за викладеними у акті фактами діяльності платника податків, наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином, наявності рішення суду про визнання правочину недійсним

Також, неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в пункті 71 рішення у справі "Булвес"АД проти Болгарії"ЄСПЛ дійшов такого висновку: "... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 04.09.2014 року по справі № 820/14946/14, залишеною без змін Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.10.2014 року, адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СХІДЕНЕРГОАЛЬЯНС" до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задоволено в повному обсязі, зобов'язано ДПІ у Київському районі відновити в Інформаційній системі "Податковий блок" самостійно узгоджені Товариством з обмеженою відповідальністю "СХІДЕНЕРГОАЛЬЯНС» в податкових деклараціях за травень-червень 2014 року суми податкових зобов'язань та податкового кредиту без урахування показників податкового кредиту та податкового зобов'язання обчислених згідно з актом № 251/20-31-22-03-07/38492734 від 29.07.2014 року.

Також, матеріалами підтверджено, що Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2014року по справі № 820/14629/14, залишеною без змін Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.11.2014 року, адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСІНВЕСТГРУП" до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про визнання протиправними дій та зобов"язання вчинити певні дії задоволено в повному обсязі, визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Дзержинському районі міста Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області щодо внесення до Інформаційної системи "Податковий блок" відносно товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСІНВЕСТГРУП" змін показників податкової звітності за квітень-червень 2014 року, згідно з актом № 378/20-30-22-03/38496718 від 31.07.2014 року.

Відповідно до ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 КАС України постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення.

Згідно ст.255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, було визнано неправомірними дії податкових органів щодо внесення змін до показників податкової звітності на підставі актів перевірки № 378/20-30-22-03/38496718 від 31.07.2014 року та № 251/20-31-22-03-07/38492734 від 29.07.2014 року, то в Західної ОДПІ були відсутні правові підстави для визнання укладених між позивачем та вище зазначеним суб'єктам господарювання договорів такими, що не спрямовані на реальне настання правових наслідків з підстав та з урахуванням висновків вищезазначених актів.

Виходячи з наведеного, фактичні обставини справи об'єктивно засвідчують здійснення господарської діяльності між позивачем та контрагентами ТОВ «ФІНАНСІНВЕСТГРУП», ТОВ «СХІДЕНЕРГОАЛЬЯНС», ТОВ « ЄВРОІНТЕРТОРГ» і правомірність віднесення позивачем до складу податкового кредиту з податку на додану вартість суми витрат, відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податковим накладним, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

Частиною 2 ст.71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, будучи суб'єктом владних повноважень та заперечуючи проти адміністративного позову не виконав покладений на нього ч.2 ст.71 КАС України обов'язок та не довів юридичної та фактичної обґрунтованості мотивів винесення спірних податкових повідомлень-рішень.

Отже, проаналізувавши вищевикладене, приймаючи до уваги те, що судовим розглядом встановлений факт порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, то поданий позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень ч. 1 ст. 94 КАС України

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 94, 128, 159, 160- 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Ваго-Рев" до Західної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Західної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області № від 25.11.2014року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ваго-Рев" (61052, м. Харків, вул. Котлова, 67-А, 7) судовий збір в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили у порядку, передбаченому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 31.01.2015року.

Суддя Горшкова О.О.