Справа № 2а-433/10/0370
Суддя: Довга О.І.
Дата ухвалення: 2015-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2015 року Справа № 10128/14/876

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довга О.І.,

судді Ліщинський А.М.,

судді Запотічний І.І.

секретар судового засідання Корнієнко О.А.

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1

від відповідача Ярошик Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Державної фіскальної служби України, Луцької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Волинській області на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 16.10.2014 року про відмову у задоволенні заяви Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області про зміну способу виконання судового рішення у справі № 2а-43/10/0370 за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, що діють в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5 до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції, Державної податкової адміністрації України про визнання права на здійснення платежів без ідентифікаційного номеру, -

В С Т А Н О В И В :

Луцька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Волинській області звернулась в суд із заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, що діють в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5 до Державної податкової адміністрації України, Луцької об'єднаної державної податкової інспекції про визнання права на здійснення платежів без ідентифікаційного номера.

В обґрунтування поданої заяви заявник посилається на той факт, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2013 року скасовано постанову Волинського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2010 року та прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, що діють в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5 задоволено частково. Постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2013 року була прийнята з урахуванням норм Закону України від 22 грудня 1994 року № 320/94-ВР «Про державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів» ( Закон № 320/94), який 1 січня 2011 року втратив чинність, у зв'язку з набранням чинності Податковим кодексом України. Водночас, статтями 63, 70 Податкового кодексу України передбачено новий порядок обліку осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номеру облікової картки платника податків, зокрема такий облік ведеться в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, ім'ям, по-батькові та серією і номером паспорта без використання реєстраційного номера облікової картки. Відтак, Податковим кодексом України передбачено ведення окремого реєстру у складі Державного реєстру фізичних осіб-платників податків за прізвищем, ім'ям, по-батькові та серією і номером паспорта, а не тільки за прізвищем, ім'ям та по-батькові, датою народження та місцем проживання, оскільки останні не є унікальними. Податковим кодексом України не передбачено правових підстав вилучати інформацію з реєстру чи не вносити її щодо осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера, навіть за наявності умови проставлення відповідної відмітки у паспортах зазначених осіб про наявність у них права здійснювати будь-які платежі. З врахуванням викладеного заявник повідомляє, що у Луцької ОДПІ ГУ Міндоходів, як суб'єкта владних повноважень, відсутня можливість виконати рішення суду у порядку та спосіб, що передбачені останнім, а саме зберегти за позивачами форму обліку платника податків за прізвищем, іменем та по-батькові, роком народження та за місцем реєстрації, що була передбачена Законом № 320/94, та вилучити чи не вносити в Державний реєстр інформацію щодо позивачів. Враховуючи вищевикладене, Луцька ОДПІ просила суд змінити спосіб і порядок виконання судового рішення Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2013 року, та викласти абзац 4 резолютивної частини рішення у наступній редакції «Зобов'язати Державну податкову адміністрацію України та Луцьку об'єднану державну податкову інспекцію скасувати та виключити з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів ідентифікаційний номер ОСОБА_3 та загальні відомості про нього, що містяться у вказаному реєстрі та вести облік ОСОБА_3 в окремому реєстрі у складі Державного реєстру фізичних осіб-платників податків».

Абзац 5 резолютивної частини рішення викласти у редакції «Зобов'язати Державну податкову адміністрацію України та Луцьку об'єднану державну податкову інспекцію виключити з інформаційного Фонду Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів відомості про ОСОБА_4 яка обліковується за серією та номером паспорта громадянина України та вести облік ОСОБА_4 в окремому реєстрі у складі Державного реєстру фізичних осіб-платників податків».

Абзац 6 резолютивної частини рішення викласти у наступній редакції «Зобов'язати Державну податкову адміністрацію України та Луцьку об'єднану державну податкову інспекцію не вносити інформацію до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів та не присвоювати ідентифікаційний номер малолітній ОСОБА_5.

Абзац 7 резолютивної частини рішення викласти у наступній редакції «Зобов'язати Державну податкову адміністрацію України та Луцьку об'єднану державну податкову інспекцію здійснювати в подальшому облік ОСОБА_3, ОСОБА_4, що діють в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5 , як платників податків та інших обов'язкових платежів за формою обліку без застосування цифрового ідентифікатора (за прізвищем, ім'ям, по батькові та номером та серією паспорта)».

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 16.10.2014 року в задоволенні заяви Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області про зміну способу і порядку виконання судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, що діють в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5 до Державної податкової адміністрації України, Луцької об'єднаної державної податкової інспекції про визнання права на здійснення платежів без ідентифікаційного номера відмовлено.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції Державна фіскальна служба України, та Луцька об'єднана державна податкова інспекція ГУ Міндоходів у Волинській області подали апеляційні скарги. З посиланням на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просять ухвалу суду першої інстанції скасувати, та прийняти нову, якою позов задовольнити повністю.

Представник позивача в судовому зсіданні проти апеляційної скарги заперечує.

Представник Державної фіскальної служби України підтримує вимоги апеляційної скарги.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно ч.4 ст. 196 КАС України

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволені поданої Луцькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Волинській області заяви суд першої інстанції виходив з того, що з прохальної частини заяви про зміну способу та порядку виконання судового рішення вбачається, що Луцька ОДПІ ГУ Міндоходів фактично просить суд ухвалити нове рішення, змінивши резолютивну частину постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2013 року, та заявником не надано суду доказів існування обставин, які б свідчили про неможливість виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Аналіз резолютивної частини постанови суду Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2013 року дає підстави зробити висновок про те, що зобов'язання, покладені на відповідача цим судом, є видом захисту порушених прав позивача. Зокрема у вказаній постанову позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, що діють в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано протиправними дії Державної податкової адміністрації України та Луцької об'єднаної державної податкової інспекції щодо відмови у виключенні з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів ідентифікаційного номеру та всієї інформації про ОСОБА_3, ОСОБА_4, із збереженням за ними раніше встановленої форми обліку платників податків та інших обов'язкових платежів. Зобов'язано Державну податкову адміністрацію України та Луцьку об'єднану державну податкову інспекцію скасувати та виключити із Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів ідентифікаційний номер ОСОБА_3 та загальні відомості про нього, що містяться у вказаному реєстрі. Зобов'язано Державну податкову адміністрацію України та Луцьку об'єднану державну податкову інспекцію виключити з інформаційного Фонду Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів відомості про ОСОБА_4, яка обліковується за серією та номером паспорта громадянина України. Зобов'язано Державну податкову адміністрацію України та Луцьку об'єднану державну податкову інспекцію не вносити інформацію до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів та не присвоювати ідентифікаційний номер малолітній ОСОБА_5. Зобов'язано Державну податкову адміністрацію України та Луцьку об'єднану державну податкову інспекцію здійснювати в подальшому облік ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, як платників податків та інших обов'язкових платежів, за раніше встановленими формами обліку, без урахування ідентифікаційного номера ( за прізвищем, іменем та по-батькові).

За таких обставин заявник просив змінити не спосіб виконання постанови суду, а судове рішення по суті позовних вимог.

Водночас в адміністративному судочинстві повноваження щодо зміни постанови суду в частині задоволення позовних вимог мають тільки адміністративні суди апеляційної та касаційної інстанцій (статті 198, 223 КАС України).

Відтак суд першої інстанції, відмовляючи у зміні способу виконання рішення, вірно зазначив відмінності між позовною вимогою, як обраним судом видом захисту порушених прав позивача, від способу виконання судового рішення як одного з його заходів.

Задоволення такої заяви, змінило б постанову суду по суті за відсутності на це процесуальних повноважень у суду першої інстанції.

Крім того, частиною 1 статті 263 КАС України встановлено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї норми є обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі: ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, для зміни способу чи порядку виконання судового рішення - неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення, розстрочення виконання рішення та зміни способу його є такі підстави: для розстрочення та відстрочення - обставини, що ускладнюють виконання, а для зміни способу і порядку виконання - обставини, які роблять виконання неможливим.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 160, 196, п. 1 п.п. 1 ст. 199, ст.ст. 200,206, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги Державної фіскальної служби України, Луцької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Волинській області залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 16.10.2014 року про відмову у задоволенні заяви Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області про зміну способу виконання судового рішення у справі № 2а-43/10/0370 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Довга О.І.

Судді Ліщинський А.М.

Запотічний І.І.