Справа № 185/7157/14-а
Суддя: Бабій С. О.
Дата ухвалення: 2014-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 185/7157/14-а
Провадження № 2-а/185/182/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2014 року суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Бабій С.О., розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визнання дій незаконними, зобов'язання перерахувати, нарахувати та виплатити недотриману допомогу при народженні дитини, -

В С Т А Н О В И В:

14 липня 2014 року позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, в якому просить суд визнати дії неправомірними відповідача; зобов'язати відповідача перерахувати, нарахувати та виплатити недоотриману державну допомогу при народженні дитини за період з 01.02.2014р. та до закінчення строку передбаченої Законом України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" виплати щомісячно з урахуванням проведених виплат.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона є матір'ю ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2. Вона звернулась до відповідача для призначення допомоги при народженні дитини. ЇЇ було призначено допомогу в розмірі 10 320грн.- як на першу дитину. Для цього вона отримала витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження для виплати допомоги у зв'язку з народженням дитини. В ньому було зазначено, що у неї народилася третя дитина. З питанням, чому при народженні позивачці сплачувалась допомога, як за першу дитину, а не третю, вона звернулась до відповідача. Але відповідач відмовив їй, мотивуючи тим, що її старші діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають та зареєстровані з її колишнім чоловіком, їхнім батьком у селі Вербки Павлоградського району Дніпропетровської області, що підтверджується довідкою з сільської ради. Позивачка не відмовлялася від виховання своїх старших дітей, не позбавлена відносно них батьківських прав, тому остання вважає, що відмова відповідача у призначенні державної допомоги при народженні дитини є незаконною та неправомірною. Посилаючись на наведені обставини та їх правове обґрунтування, позивач вважає, що відповідачем суттєво порушені її конституційні права на гарантований державою рівень матеріальної підтримки сім'ї з дітьми.

Згідно вимог статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України даний позов підлягає розгляду та вирішенню в порядку скороченого провадження одноособово без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть учать у справі.

Відповідач належним чином повідомлений, заперечення на позовну заяву суду не надав.

Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, встановлено наявність достатніх підстав для прийняття рішення та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що позивачка двічі перебувала в шлюбі.

Від першого шлюбу позивач має сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7) та доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8)

Від другого шлюбу - сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6)

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" одним із видів державної допомоги сім'ям з дітьми є допомога при народженні дитини.

Згідно із статтею 12 Закону допомога при народженні дитини нараховується виходячи з розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років, установленого на день народження дитини.

Допомога при народженні дитини надається у сумі, кратній 30 розмірам прожиткового мінімуму, - на першу дитину; кратній 60 розмірам прожиткового мінімуму, - на другу дитину; кратній 120 розмірам прожиткового мінімуму, - на третю і кожну наступну дитину. Виплата допомоги здійснюється одноразово у десятикратному розмірі прожиткового мінімуму при народженні дитини, решта суми допомоги на першу дитину виплачується протягом наступних 24 місяців, на другу дитину - 48 місяців, на третю і кожну наступну дитину - 72 місяців рівними частинами у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Абзацом 6 пункту 13 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751, встановлено, що розмір та строк виплати допомоги, яка призначається одному з батьків дитини, визначається з урахуванням кількості живонароджених та усиновлених дітей (враховуючи померлих), які до народження дитини перебували на утриманні особи, якій призначається допомога, її чоловіка (дружини), крім дітей, від виховання яких зазначена особа (її чоловік, дружина) відмовилась, а також дітей, які передані на виховання іншій особі, та повнолітньої дочки (повнолітнього сина) чоловіка, які не були усиновлені дружиною. У разі народження двійні або більшої кількості дітей кожна дитина з їх числа вважається наступною.

В лютому 2014 року позивач звернулася до відповідача з заявою про призначення їй допомоги при народженні третьої дитини.

21 березня 2014 року відповідач призначив допомогу при народженні дитини в розмірі 10320 гривень, тобто в сумі, яка виплачується при народженні першої дитини.

Підставою для прийняття такого рішення відповідачем стали ті обставини, що її старші діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають та зареєстровані з її колишнім чоловіком, їхнім батьком у селі Вербки Павлоградського району Дніпропетровської області, що підтверджується довідкою з сільської ради. Такі обставини на думку відповідача свідчать про те, що діти перебувають на утриманні та вихованні її батька, а не матері, а тому підстави для виплати їй допомоги при народженні третьої дитини відсутні. / а.с. 18/.

Позивач з такими висновками відповідача не погоджується, оскільки не відмовлялася від виховання дітей, не позбавлена щодо них батьківських прав, в примусовому порядку діти у неї не відбиралася та не передавалися на виховання іншім особам, а місце їх проживання вирішено за їх спільною згодою з батьком дітей та за згодою останніх, що відповідає вимогам ст.160 СК України. А тільки лише сам факт проживання їх з батьком не є підставою для відмови відповідачем в нарахуванні та виплаті допомоги по народженню саме третьої, а не першої дитини.

Суд звертає увагу на те, що діюче законодавство України (Сімейний, Цивільний Кодекси України тощо) не містить чіткого визначення поняття "утримання". Разом з тим з систематичного аналізу положень чинного законодавства вбачається, що утриманням є одержання особою допомоги, яка є для неї постійним і основним джерелом засобів існування.

Зі змісту положень Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" та Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми вбачається, що, вирішуючи питання про призначення допомоги, слід виходити з того, скільки живонароджених та усиновлених дітей (враховуючи померлих) до народження дитини перебували на утриманні особи.

Так, утримання означає відсутність у дитини інших джерел існування, окрім допомоги матері, а якщо, крім допомоги, що надавалася матір'ю, дитина мала інші джерела, то слід встановити, чи є допомога матері постійним і основним джерелом засобів для існування дитини. Постійний характер допомоги означає, що така була не одноразовою, а надавалася систематично. Основне значення допомоги слід з'ясувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку матері та інших джерел утримання. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо. Ні отримання дитиною утримання з інших джерел, ні окреме проживання від матері, не може бути перешкодою для визнання факту перебування на її (позивача) утриманні.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження доводів знаходження старших дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на її утриманні позивача, останнім не надано суду належних доказів, а тому така допомога не може вважатися постійною й систематичною, а отже й основним джерелом засобів існування старших дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та не свідчить про їх перебування на утриманні матері.

Як зазначалось вище, син позивачки ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто до його народження, що відповідно до абзацу 6 пункту 13 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751, є визначальною обставиною для врахування кількості дітей, які перебували на утриманні особи, якій призначається допомога, позивачка не надала суду належних доказів утримання старших дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що не може вважатися постійним і основним джерелом засобів існування

З огляду на вказані обставини суд вважає, що старші діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до народження у позивачки ІНФОРМАЦІЯ_2 сина ОСОБА_2 на утриманні останньої не знаходилися, у зв'язку з чим підстави для нарахування їй допомоги сім'ям з дітьми як при народженні третьої дитини в розмірі, передбаченому статтею 12 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" відсутні.

Отже, відсутні підстави й для задоволення позову з огляду на недоведеність позивачкою факту перебування старших дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на її утриманні, що, в свою чергу, з врахуванням наведених вище обставин справи й приписів Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" та Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми є підставою для призначення й виплати їй допомоги при народженні дитини - сина ОСОБА_2 в розмірі, передбаченому для особи при народженні другої дитини.

За таких обставин суд дійшов висновку, що в позові слід відмовити повністю.

Відповідно до статті 94 КАС України, судові витрати на користь позивача не стягуються.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 11, 17, 104, 159, 160, 161, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визнання дій незаконними, зобов'язання перерахувати, нарахувати та виплатити недоотриману допомогу при народженні дитини -відмовити повністю.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами, також іншими особами у зв'язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов'язки в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на постанову суду, прийняту у скороченому провадженні, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови.

Суддя: С. О. Бабій