Справа № 814/1950/14
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 р.м.ОдесаСправа № 814/1950/14

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді -Шевчук О.А.,

суддів: Зуєвої Л.Є., Федусика А.Г.,

при секретарі Берекет Н.В.,

за участю представника апелянта - Масюка А.М.,

представника позивача - Буряченко Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2014 року по справі за адміністративним позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Миколаївське підприємство "Ера" до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2014 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 24 березня 2014 року №. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем було проведено перевірку підприємства, складено акт, на підставі якого прийнято спірне податкове повідомлення-рішення. Позивач вважає, що воно прийнято з порушенням норм податкового законодавства, а тому звернувся до суду про його скасування.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2014 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 34-39 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Товариство з додатковою відповідальністю "Миколаївське підприємство "Ера" є юридичною особою (ідентифікаційний код - 14307475). Підприємство зареєстровано платником податків та зборів і знаходиться на обліку в Державній податковій інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області.

З 19.02.14 р. по 04.03.14 р. посадовими особами ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області на підставі Наказу ДПІ Центральному районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області від 18.02.14 № 169, повідомлення від 18.02.14 № 101/14-03-22-08 та на виконання статті 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 статті 75, пп. 78.1.1 п. 78.1 статті 78, ст. 79, п. 82.2 статті 82 Податкового кодексу України, було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТДВ "Миколаївське підприємство "Ера", за результатами якої було складено акт від 04.03.14 р. № 166/14-03-22-08/14307475 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТДВ "Миколаївське підприємство "Ера" з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за період червень 2013 року по взаємовідносинам з платником податків контрагентом-постачальником ТОВ «Універсал Люкс» та контрагентами-покупцями. Згідно висновків акту перевіркою встановлено порушення п. 198.1, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, внаслідок чого підприємством ТДВ «МП «Ера» занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в розмірі ПДВ 109977,53 грн., в т.ч. за червень 2013 року - 109977,53 грн.

На підставі акту перевірки ДПІ прийнято податкове повідомлення - рішення від 24 березня 2014 року №, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 164967,00 грн., з яких за основним платежем у сумі 109978,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 54989,00 грн.

Не погодившись із вищезазначеним податковим повідомленням-рішенням від 24 березня 2014 року №, ТДВ "Миколаївське підприємство "Ера" звернулись до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання його протиправним та скасування.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено суду правомірність та обґрунтованість оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, в той час як позивач довів протиправність рішення відповідача, а тому позов Товариства з додатковою відповідальністю "Миколаївське підприємство "Ера" підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ст. 75 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби. Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи органу державної податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом. Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні органу державної податкової служби.

Згідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Крім того, п. 138. 2 ст. 138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, видаткові накладні, податкові накладні, акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Необхідною умовою для цього є факт придбання товарів (послуг) із метою їх використання в господарській діяльності. За відсутності факту придбання товарів (послуг) відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. Визначальною має бути подія, підтверджена документально. При цьому, документи мають бути складені особою, діяльність якої, безумовно, здійснюється в межах правової відповідальності, яку можливо ідентифікувати, відповідальною за здійснення господарської операції та під час здійснення господарської операції.

Відповідно до положень ст. 9 Закону України, від 16.07.1999, № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що між ТДВ "МП "Ера" (далі-«Замовник») та ТОВ «Універсал Люкс» (далі-«Постачальник») було укладено договір поставки № 19/06-13 від 12 червня 2013 р., за умовами якого ТОВ «Універсал Люкс» зобов'язується передати у власність покупцю - ТДВ «МП Ера» та оплатити товар згідно специфікації, яка є невід'ємною частиною договору (а.с. 40-41).

Здійснення господарської операції підтверджується первинними документами, а саме: специфікацією (а.с. 42-45), видатковою накладною (а.с. 46-48), товарно-транспортною накладною (а.с. 49), податковою накладною (а.с. 50-56), реєстр виданих та отриманих податкових накладних (а.с. 57-66), виписками по рахунку (а.с. 67, 68, 69), прибутковими ордерами (а.с. 70-71, 72), вимогами (73, 74, 75, 76, 77-78, 79-80). Позивач надавав пояснення на лист податкової інспекції (а.с. 38) від 28.02.2014, де зазначив, що товар був отриманий директором, тому довіреність не видавалась.

Позивач також надав суду прибутковий ордер, що підтверджує оприбуткування придбаного товару у ТОВ «Універсал Люкс» на складі та вимоги про видачу товару зі складу.

Між ПАТ «Херсонський суднобудівний завод» (далі-«Замовник») та ТДВ "МП "Ера" (далі-«Підрядник») було укладено договір № RST27-ЭМР (2) від 10 серпня 2012 р. (а.с. 137-140), за умовами якого підрядник бере на себе зобов`язання виконати монтаж електрообладнання та кабелю в обсязі та по документації згідно переліку, поставити і встановити електрослюсарне насищення. Електромонтажні роботи виконуються у відповідності до Переліку. Здійснення господарської операції підтверджується первинними документами, а саме: специфікацією матеріалів (а.с. 141), специфікацією електрослюсарного насищення (а.с. 142), переліком (деталізоване розділення робіт) (а.с. 143-148), переліком креслень (а.с. 149-152).

Між ПАТ «Херсонський суднобудівний завод» (далі-«Замовник») та ТДВ "МП "Ера" (далі-«Підрядник») було укладено договір № RST27-ЭМР (3) від 26 листопада 2012 р. (а.с. 153-156), за умовами якого підрядник бере на себе зобов`язання виконати монтаж електрообладнання та кабелю в обсязі та по документації згідно переліку, поставити і встановити електрослюсарне насищення. Електромонтажні роботи виконуються у відповідності до Переліку. Здійснення господарської операції підтверджується первинними документами, а саме: специфікацією матеріалів (а.с. 156 оборотна строна-157), специфікацією електрослюсарного насищення (а.с. 157 оборотна сторона-158), актами виконаних робіт (а.с. 159, 160, 161), переліком (деталізоване розділення робіт) (а.с.162-167).

Між ПАТ «Чорноморський суднобудівний завод» (далі-«Замовник») та ТДВ "МП "Ера" (далі-«Виконавець») було укладено договір №G07BL-ЭМР/9097 від 25.01.2013 р. за умовами якого Виконавець бере на себе зобов`язання виконати електромонтажні роботи (а.с. 168-169). Здійснення господарської операції підтверджується первинними документами, а саме: переліками виконувальних робіт (а.с. 170, 171-172), переліком матеріалів для електромонтажних робіт (а.с. 173-179), калькуляцією (а.с. 180), актом прийому-передачі виконаних робіт (а.с. 181, 182, 183, 184), податковою декларацією з податку на додану вартість (а.с. 185-186) з додатками (а.с. 187-202).

Крім того, судом встановлено, що у витязі станом на 17.07.2014 відомості щодо відсутності ТОВ «Універсал Люкс», м. Київ, вул. Заболотного, 118 за його місцезнаходженням у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців не містяться. У витязі одним із видів діяльності за кодом КВЕД 46.49 - є оптова торгівля іншими товарами господарського призначення.

Довідка з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій позивача свідчить, що види діяльності позивача зазначено: 33.2- установлення та монтаж машин і устаткування, 27.12 виробництво електророзподільної та контрольної апаратури, 33.14 ремонт і технічне обслуговування електричного устаткування, 33.15 ремонт і технічне обслуговування суден і човнів.

Відповідач в акті перевірки робить висновок про нереальність угоди, укладеної між позивачем та ТОВ «Універсал Люкс», на підставі того, що в акті від 22.11.2013 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «Універсал Люкс» зазначено, що ТОВ «Універсал Люкс» не знаходиться за юридичною адресою. Але витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців спростовує цей висновок податкової інспекції, а також зазначає, що до видів діяльності Товариства віднесено не тільки оптова торгівля молочними продуктами, а також оптова торгівля іншими товарами господарського призначення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що угода, яка була укладена між позивачем та ТОВ «Універсал Люкс» спрямована на реальне настання наслідків,зумовлених ними, виконана сторонами в повному обсязі та відповідає

положенням вільного, господарського і податкового законодавства. Товар, який придбавався позивачем притаманний його господарській діяльності та використовувався ним для здійснення господарської діяльності.

Судом не встановлено жодного фактичного порушення позивачем вимог податкового законодавства, за наслідками здійснення господарських операцій з його контрагентом ТОВ «Універсал Люкс».

Таким чином, первинні документи, що підтверджують реальність господарських операцій залучені до матеріалів справи та підтверджують реальність господарських операцій позивача з визначеними в акті перевірки контрагентами.

Згідно висновків акту перевірки правочини, вчинені позивачем, відповідач кваліфікує як такі, що не направлені на реальне настання правових наслідків, а отже визнає їх нікчемними. Проте, за приписами ст. 234 ЦК України правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, є фіктивним. Фіктивний правочин визнається недійсним судом. Між тим, відповідачем не наведено посилань на судові рішення щодо недійсності вчинених позивачем правочинів як фіктивних або інших доказів щодо фіктивності здійснюваної позивачем діяльності. Таким чином, відповідач невірно застосовує норми чинного законодавства України в частині кваліфікації вчинених позивачем правочинів.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вказані в акті перевірки висновки про нікчемність укладених позивачем правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, є безпідставними, оскільки вони не підтверджені належними доказами, носять характер припущення і є суб'єктивною думкою відповідача.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені вище документи первинного бухгалтерського та податкового обліку, складені у відповідності до приписів діючого законодавства, мають всі необхідні для цього реквізити, а тому відповідають критеріям належного доказу, відповідачем не доведено правомірність винесення оскаржуваного податкового повідомлення - рішення, а позивач довів суду ті обставини, на які посилався в обґрунтування позовних вимог, тому позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю "Миколаївське підприємство "Ера" підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що постанова Миколаївського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі.

Повний текст рішення виготовлено 05.02.2015 року.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: А.Г. Федусик