Справа № 2а/0270/430/12
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

04 лютого 2015 р. Справа № 2а/0270/430/12

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Богоноса М.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання: Боровської Т.А.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача: не прибув;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці

про: визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення коштів за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся позивач - ОСОБА_1 (ОСОБА_1.) з адміністративним позовом до відповідача - управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці. У позовній заяві з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив:

- визнати протиправними рішення суб'єкта владних повноважень (наказ № 112 о/с від 19 грудня 2011 року) щодо звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ з посади оперуповноваженого ДСБЕЗ на станції Вапнярка;

- скасувати наказ начальника управління МВС України на Одеській залізниці № 112 о/с від 19 грудня 2011 року;

- поновити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаді оперуповноваженого ДСБЕЗ ЛВ на ст. Вапнярка;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у сумі 4544,90 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зіслався на те, що його звільнено з органів внутрішніх справ на підставі наказу начальника управління МВС на Одеській залізниці № 112 о/с від 19 грудня 2011 року. Зазначений Наказ, на думку позивача, є протиправним, оскільки відповідно до п. 47 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 (далі - Положення) при звільненні з органів внутрішніх справ проводиться атестація. При цьому особа яка атестується має право участі у засіданні атестаційної комісії. Проте, позивач зазначає, що про засідання атестаційної комісії його не повідомлено, а із матеріалами атестації - не ознайомлено.

Крім того, наказ про звільнення ОСОБА_1 датований 19 грудня 2011 року, тобто у період, перебування на лікарняному. На думку позивача факт його звільнення під час перебування на лікарняному свідчить про порушення встановлених ст. 40 КЗпП України гарантій.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 23.03.2012 року залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 31.05.2012 року, у задоволенні вимог адміністративного позову відмовлено. Рішення судів першої та апеляційної інстанції мотивовані тим, що при звільненні позивача не було порушено норм чинного законодавства. При цьому судами констатовано також і наявність фактичних підстав для звільнення позивача.

Вищий адміністративний суд України, розглянувши справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 23.03.2012 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 31.05.2012 року касаційну скаргу задовольнив частково, постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 23 березня 2012 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2012 року скасував, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставою для прийняття ухвали від 04.11.2014 року касаційним судом стало не дослідження судами попередніх інстанцій окремих доказів, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги. Зокрема, як зазначено Вищим адміністративним судом України, у рішенні від 04.11.2014 року, суди не перевірили та не здійснили звірку копій листків непрацездатності на ім'я позивача, на предмет відповідності часу перебування його на лікарняному під час проведення атестації відносно нього 21 жовтня 2011 року.

Крім того, Вищий адміністративний суд України зазначив, що суди не надали належної оцінки доводам позивача про незаконність його звільнення під час перебування на лікарняному.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 20.11.2014 року прийнято справу до провадження та призначено її досудового розгляду.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

При цьому позивач акцентував увагу суду на тому, що при обґрунтуванні позовних вимог ним не ставляться під сумнів фактичні підстави, які були покладені в основу прийняття оскаржуваного наказу № 112 о/с від 19 грудня 2011 року. Водночас позивач звернув увагу суду на порушення відповідачем процедури його звільнення, а саме роботодавцем не забезпечено позивачу право на участь у атестації, а звільнення мало місце під час перебування на лікарняному.

Представник позивача у судовому засіданні пояснив, що звільнення ОСОБА_1 проведено із грубими порушеннями вимог трудового законодавства.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву за вх. № 1548 про розгляд справи його без участі.

Водночас, 20.01.2015 року відповідачем подано заперечення, в яких вказано, що звільнення ОСОБА_1 відбулося згідно вимог чинного законодавства, а тому підстави для скасування наказу начальника управління МВС України на Одеській залізниці №112 о/с від 19 грудня 2011 року відсутні (а.с. 214-217). При цьому, як на підставу заперечень, відповідач зіслався на те, що днем звільнення позивача є не 19.12.2011 року, як зазначив ОСОБА_1, а 30.12.2011 року, про що чітко зазначено в оскаржуваному Наказі. Щодо атестації ОСОБА_1, то про її проведення останній повідомлявся, проте на засідання атестаційної комісії не прибув.

Заслухавши пояснення позивача, надавши оцінку іншим доказам, що знаходяться у матеріалах справи, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення вимог адміністративного позову з огляду на наступне.

Як встановлено судом, 30.07.2007 року наказом № 52 ОСОБА_1 прийнятий на службу в органи внутрішніх справ на посаду оперуповноваженого ДСБЕЗ ЛВ на ст. Вапнярка.

За результатами проведеного працівниками ЛВ на ст. Котовськ 12.08.2011 року службового розслідування, згідно п. 8 наказу ЛВ на ст. Котовськ від 17.08.2011 року № 226 прийнято рішення клопотати перед керівництвом управління про звільнення з ОВС ОСОБА_1 за порушення статтей 1, 2, 3, 4, 5, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України від 22.02.2006 р. № 3460-VI, за вкрай неналежне виконання своїх функціональних обов'язків, відсутність результатів роботи в оперативно-службовій діяльності за 6 місяців поточного року та систематичне невиконання вказівок керівництва ЛВ на ст. Вапнярка, ЛВ на ст. Котовськ.

За порушення службової дисципліни ОСОБА_1 притягувався до дисциплінарної відповідальності дев'ять разів в тому числі у 2011 році. Зокрема Наказом ЛВ на ст. Котовськ від 07.04.2011 р. № 122 ОСОБА_1 оголошено сувору догану, наказом ЛВ на ст. Котовськ від 11.05.2011 р. № 149 його попереджено про неповну посадову відповідальність Зазначене підтверджується послужним списком позивача (а.с. 40-46).

28.09.2011 року до управління з ЛВ на ст. Котовськ надійшли матеріали щодо звільнення з ОВС ОСОБА_1 за систематичні порушення службової дисципліни.

30.09.2011 року управлінням Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці прийнятий наказ № 722 про систематичні порушення службової дисципліни оперуповноваженим ДСБЕЗ ЛВ на ст. Вапнярка старшим лейтенантом міліції ОСОБА_1 та покарання винних, яким позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення ст.ст. 1,2,3,4,5,7 Дисциплінарного статуту органу внутрішніх справ, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460 у вигляді звільнення його з органів внутрішніх справ України за п. 64 "е" (за порушення дисципліни).

Наказом ЛВ на ст. Котовськ № 277 від 19.10.2011 року, з метою вдосконалення діяльності органів внутрішніх справ, підвищення ефективності їх роботи та підвищення професійного рівня працівників, в. о. начальника ЛВ на ст. Котовськ майором міліції Комаром І.В. прийнято рішення 21 жовтня 2011 року провести атестування оперуповноваженого СДСБЕЗ ЛВ на ст. Вапнярка ЛВ на ст. Котовськ УМВС України на Одеській залізниці старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 з метою оцінки його ділових, професійних особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівня, визначення відповідності посаді, яку він обіймає.

Службовою телефонограмою № 11 від 19.10.2011 року начальнику ЛВ на ст. Вапнярка надано вказівку щодо забезпечення прибуття 20.10.2011 року до лінвідділу на ст. Котовськ ОСОБА_1 для ознайомлення з наказом про проведення атестації відносно нього, текстом атестаційного листа та проведення 21.10.2011 р. об 11:00 атестації.

Керівництвом лінвідділення 19.10.2011 року надано вказівку черговому щодо доведення змісту вищевказаної телефонограми до позивача. Того ж дня о 18:00 черговий в телефонному режимі повідомив позивача про зміст телефонограми щодо часу проведення атестування.

Проте, ОСОБА_1 на засідання комісії не з'явився, причини своєї відсутності не повідомив.

За результатом проведеного засідання атестаційної комісії складено Атестаційний лист (за період з жовтня 2010 року по жовтень 2011 року) у розділі II «Висновок старшого начальника» якого зазначено: «Займаній посаді не відповідає». Розділом III «Результати атестування» зазначено: «Займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню з ОВС за п. 64 «є» Положення про проходження служби».

На підставі наказу УМВС України на Одеській залізниці від 30 вересня 2011 року № 722, Управлінням Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці прийнято 19 грудня 2011 року Наказ № 112 о/с., яким старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 виконуючого обов'язки оперуповноваженого державної служби боротьби з економічною злочинністю лінійного відділення на станції Вапнярка лінійного відділу на станції Котовськ УМВС України на Одеській залізниці, відповідно до Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) з 30 грудня 2011 року.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 23.03.2012 року залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 31.05.2012 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Рішення судів першої та апеляційної інстанції мотивовані тим, що підстави для скасування наказу №112 о/с від 19.12.2011 року відсутні, оскільки йому передувало проведення службового розслідування, притягнення до дисциплінарної відповідальності, тобто встановлення факту порушення дисципліни. Також суди першої та апеляційної інстанції вважали звільнення таким, що проведено із дотриманням встановленої процедури.

Вищий адміністративний суд України, розглянувши справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 23.03.2012 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 31.05.2012 року касаційну скаргу задовольнив частково, постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 23 березня 2012 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2012 року скасував, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вищий адміністративний суд України скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції зіслався на не дослідження судами листків тимчасової непрацездатності позивача, що призвело до передчасних висновків про те, що позивач під час проведення атестації щодо його відповідності займаній посаді не з'явився на засідання без поважних причин.

Також суд касаційної інстанції зіслався на те, що при новому розгляді справи слід з'ясувати, чи дотримано відповідачем гарантій відносно заборони звільнення працівника (позивача у справі) під час перебування на лікарняному (а.с. 192-192).

Розглядаючи справу, після направлення її Вищим адміністративним судом України на новий розгляд, суд першої інстанції бере до уваги, що в силу ч. 5 ст. 227 КАС України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, в контексті висновків та мотивів скасування судових рішень Вищим адміністративним судом України, суд звертає увагу на таке.

В силу підпункту "є" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Поняття службової дисципліни, дисциплінарного проступку і підстави звільнення з органів внутрішніх справ наведені в Дисциплінарному статуті органів внутрішніх справ України, затвердженому Законом України від 22.02.2006 р. № 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до статей 1 і 2 Дисциплінарного статуту (в редакції закону на момент виникнення спірних правовідносин) службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України. Дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Згідно ст.7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Одним із видів дисциплінарних стягнень, яке може накладатися на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни, є звільнення з органів внутрішніх справ (стаття 12 Дисциплінарного статуту).

Із змісту оскаржуваного Наказу від 19.12.2011 року про звільнення позивача за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) встановлено, що підставою для його прийняття слугував наказ УМВС України на Одеській залізниці від 30.09.2011 року.

Як зазначалося, 30 вересня 2011 року управлінням Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці прийнятий наказ № 722 про систематичні порушення службової дисципліни оперуповноваженим ДСБЕЗ ЛВ на ст. Вапнярка старшим лейтенантом міліції ОСОБА_1 та покарання винних, яким позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення ст.ст. 1,2,3,4,5,7 Дисциплінарного статуту органу внутрішніх справ, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № , 3460 у вигляді звільнення його з органів внутрішніх справ України за п. 64 «е» (за порушення дисципліни) (а.с. 37).

Суд звертає увагу на те, що позивачем ані фактичні підстави для прийняття Наказу № 722 від 30.09.20011 року, ані обставини його прийняття не оспорювались. Водночас при обґрунтування позовних вимог позивачем зроблено акцент на порушенні процедури звільнення (проведення атестації без його участі та звільненні під час перебування на лікарняному).

Надаючи оцінку доводам позивача про позбавлення його права участі у атестації, яка проводилась відносно нього та передувала звільненню, суд звертає увагу на таке.

Із матеріалів справи встановлено, що у період із 23.08.2011 року по 25.12.2011 року позивач перебував у стані тимчасової непрацездатності. Вказане підтверджується наступними доказами:

листок непрацездатності серія АВУ № 322001 виданий 23 серпня 2011 року період непрацездатності із 23.08.2011 року по 30.08.2011 року (а.с. 10);

довідка № 2379 про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу ОВС видана 31.08.2011 року із зазначенням періоду непрацездатності із 31.08.2011 року по 19.10.2011 року (а.с. 11);

листок непрацездатності серія АВУ № 322550 виданий 04.11.2011 року період непрацездатності із 20.10.2011 року по 04.11.2011 року (а.с. 12);

листок непрацездатності серія АВУ № 322639 виданий 07.11.2011 року період непрацездатності із 05.11.2011 року по 29.11.2011 року (а.с. 12);

листок непрацездатності серія АВУ № 142904 виданий 23.12.2011 року період непрацездатності із 30.11.2011 року по 24.12.2011 року (а.с. 13).

Як зазначалося вище, Наказом ЛВ на ст. Котовськ № 277 від 19.10.2011 року, майором міліції Комаром І.В. прийнято рішення 21 жовтня 2011 року провести атестування оперуповноваженого СДСБЕЗ ЛВ на ст. Вапнярка ЛВ на ст. Котовськ УМВС України на Одеській залізниці старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 з метою оцінки його ділових, професійних особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівня, визначення відповідності посаді, яку він обіймає (а.с. 51).

На підставі зазначеного Наказу № 277 від 19.10.2011 року підготовлено службову телеграму від 19.10.2011 року з метою інформування позивача про заплановану об 11 год. 00 хв. 21 жовтня 2011 року атестацію (а.с. 52).

Як видно із наявного у матеріалах справи рапорту (а.с. 53) позивачу доведено до відома зміст телеграми, тим самим повідомлено про дату, час та місце запланованої атестації. При цьому, слід звернути увагу, що у судовому засіданні позивач не заперечив факту його повідомлення та пояснив, що протягом часу перебування на лікарняному постійно підтримував телефонний зв'язок із колегами по службі.

Проте, ОСОБА_1 на засідання атестаційної комісії не з'явився, причини своєї відсутності не повідомив, про що зазначено у протоколі № 1 засідання атестаційної комісії від 21.10.2011 року (а.с. 54).

За результатом проведеного засідання атестаційної комісії складено Атестаційний лист (за період з жовтня 2010 року по жовтень 2011 року) у розділі II «Висновок старшого начальника» якого зазначено: «Займаній посаді не відповідає». Розділом III «Результати атестування» зазначено: «Займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню з ОВС за п. 64 «є» Положення про проходження служби».

З'ясовуючи питання щодо дотримання атестаційною комісією порядку проведення атестації суд зазначає, що такий врегульовано Інструкцією про порядок проведення атестування особового складу органів внутрішніх справ України, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22 березня 2005 р. № 181 (далі Інструкція № 181).

Згідно п. 1.1. Інструкції № 181, атестування проводиться з метою вдосконалення діяльності органів внутрішніх справ, підвищення ефективності їх роботи та підтвердження професійного рівня працівників відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114, із змінами.

Пунктом 1.4. Інструкції № 181 передбачено, що атестування осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу проводиться, в тому числі, при звільненні з органів внутрішніх справ (крім випадків звільнення за віком, через хворобу, через обмежений стан здоров'я, за власним бажанням та у зв'язку з переходом на роботу до інших органів виконавчої влади).

В силу п. 4.7, при атестуванні слід дотримуватися такого порядку:

працівник, який атестується, заздалегідь попереджається про час та місце засідання атестаційної комісії;

атестаційний лист розглядається на засіданні атестаційної комісії у присутності працівника. Атестаційна комісія має право робити запити про надання необхідних матеріалів і документів, що стосуються службової діяльності особи, яка атестується;

якщо особа рядового і начальницького складу, яка атестується, не з'явилася на засідання атестаційної комісії без поважних причин, то комісія може провести атестування за її відсутності, про що робиться відповідний запис у протоколі засідання атестаційної комісії та атестаційному листі.

Обґрунтовуючи поважність причин неприбуття на засідання атестаційної комісії позивач зазначив, що на момент проведення атестації членам атестаційній комісії було відомо про його хворобу, оскільки інформація про перебування його на амбулаторному лікуванні містилася у листі № 20/2-253 від 18.10.2011 року. У вказаному листі зазначено про хворобу ОСОБА_1 із 31.08.2011 року по 19.10.2011 року (а.с. 118). Такий лист було направлено Начальникові відділу кадрового забезпечення МВС України управління МВС України на Одеській залізниці Іванову В.О.

Крім цього, позивач зіслався на рапорт на ім'я Іванова В.О. від 25.08.2011 року, яким доведено до відома, що з 23.08.2011 року він перебуває на лікуванні.

Суд критично оцінює вказані доводи виходячи із наступного.

Як зазначалося про засідання атестаційної комісії позивач повідомлявся, про що свідчить службова телеграма та рапорт (а.с. 52-53).

Посилання позивача на лист № 20/2-253 від 18.10.2011 року, у якому зазначено про хворобу ОСОБА_1 із 31.08.2011 року по 19.10.2011 року, суд не бере до уваги, оскільки атестація проводилась 21.10.2011 року, а згідно листа позивач хворів по 19.10.2011 року. При цьому позивач будучи повідомленим про засідання атестаційної комісії мав можливість додатково проінформувати безпосередньо комісію з питань атестації про поважність причин неприбуття на засідання. Натомість, за фактичних обставин які склалися, на момент проведення атестування у комісії були відсутні підстави вважати, що позивач не з'явився на засідання атестаційної комісії із поважних причин.

Отже, засідання атестаційної комісії проведено у відповідності до вимог Інструкції № 181, що свідчить про необґрунтованість доводів позивача щодо протиправності висновків його атестації.

Також суд звертає увагу, що згідно розділу 3 Інструкції, на осіб, які проходять атестацію складаються атестаційні листи.

У матеріалах справи наявний атестаційний лист складений на ОСОБА_1 за період служби від жовтня 2010 року по жовтень 2010 року (а.с. 55-56). У атестаційному листі міститься висновок про невідповідність позивача займаній посаді.

Згідно п. 4.4 Інструкції, у разі незгоди з відомостями, відображеними в атестаційному листі, особа, яка атестується, негайно викладає свої мотивовані заперечення в окремому рапорті. У таких випадках керівник безпосереднього начальника протягом 10 днів організовує додаткову перевірку і готує висновок по суті цих заперечень, з яким ознайомлюється працівник, який атестується.

Із вказаної норми видно, що основною метою участі службовця під час засідання атестаційної комісії, є забезпечення йому можливості висловити свої заперечення у випадку їх наявності та надання пояснень із підстав заперечень.

Так, у судовому засіданні суд намагався встановити із якими висновками атестаційного листа від 24.10.2011 року та Протоколу № 1 засідання атестаційної комісії позивач не погоджується. З цією метою судом поставлено питання позивачу із якими саме положеннями атестаційного листа він не погоджується, та якими доказами позивач міг би спростувати висновок про свою невідповідність займаній посаді за умови участі у засіданні атестаційної комісії. Проте позивач пояснив, що зміст атестаційного листа ним не оспорюється та звернув увагу суду лише на сам факт проведення засідання атестаційної комісії без його участі.

Тому суд дійшов висновку, що навіть у випадку присутності позивача на засіданні атестаційної комісії, висновки атестації залишились би не спростованими.

Крім того, суд звертає увагу і на те, що рішення атестаційної комісії викладене у формі протоколу № 1 від 21.10.2011 року не було єдиною підставою для звільнення позивача. Так, в оскаржуваному Наказі від 19.12.2011 року № 112 о/с рішення атестаційної комісії як підстава для звільнення позивача взагалі не значиться. Натомість зазначений Наказ від 19.12.2011 року № 112 о/с прийнято на підставі дисциплінарного Наказу від 30.09.2011 року № 722 законність якого позивачем не оспорено. Таким чином, рішення за наслідками атестації позивача при його звільненні фактично носило рекомендаційний характер, оскільки безпосередньо оскаржуваний наказ на висновках протоколу № 1 від 21.10.2011 року не ґрунтувався.

Висновок про рекомендаційний характер рішення атестаційної комісії узгоджується із практикою Верховного Суду України, що знайшла своє відображення зокрема у постанові від 11 березня 2014 року у справі № 21-13а14.

Крім того, суд звертає увагу, що обов'язковою вимогою Дисциплінарного статуту органу внутрішніх справ, затвердженого Законом України від 22.02.2006 р. № 3460 при звільненні з органів внутрішніх справ України за п. 64 «е» (за порушення дисципліни) є проведення службового розслідування, факт проведення та результати якого, як і Наказ від 30.09.2011 року № 722 позивачем не оспорювались.

Щодо доводів позивача про звільнення його під час перебування на лікарняному, суд оцінює їх критично з наступних мотивів.

Згідно рапорту від 26.12.2011 року позивач повідомив керівника про лікування та просив дозволу стати до виконання службових обов'язків (а.с. 9).

Зазначений рапорт від 26.12.2011 року та додані до нього листки непрацездатності стали підставою для прийняття Наказу від 29.12.2011 року № 114 о/с По особовому складу, згідно якого вирішено вважати ОСОБА_1 на лікарняному з 31.08.2011 року по 24.12.2011 року (а.с. 31).

Наказом від 19.12.2011 року № 112 о/с ОСОБА_1 звільнено із органів внутрішніх справ із 30.12.2011 року (а.с. 32). Також судом досліджено копію трудової книжки позивача із змісту якої встановлено, що позивача звільнено саме із 30.12.2011 року (а.с. 8 зворот).

Відповідно до ч. 1 та 5 ст. 241-1 КЗпП України, строки виникнення і припинення трудових прав та обов'язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк.

Суд зазначає, що норми Кодексу законів про працю України підлягають застосуванню при вирішенні даного питання, оскільки ані Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, ані Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України його не врегульовують (про це зазначено також Вищим адміністративним судом в ухвалі від 04.11.2014 року у даній справі).

Отже, виходячи із того, що в наказі про звільнення зазначено «звільнити з 30 грудня 2011 року», позивач вважатиметься звільненим з наступного дня після того дня, з якого починається строк звільнення.

Цей висновок повністю узгоджується із п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом від 29.07.1993 р. № 58, у якому прямо зазначається, що днем звільнення вважається останній день роботи. Тобто день звільнення - це останній день, коли позивач перебував на службі, а саме 30 грудня 2011 року.

Тому є необґрунтованими доводи позивача про звільнення його 19 грудня 2011 року (день прийняття наказу), оскільки підстави для ототожнення дати прийняття наказу із датою звільнення відсутні. Більше того, у самому оскаржуваному наказі від 19.12.2011 року № 112 о/с чітко зазначено день звільнення (30.12.2011 року), що в контексті наведених вище норм трудового законодавства виключає можливість неоднозначного трактування.

Таким чином, дослідивши наявні у матеріалах справи лікарняні листки (а.с. 10-13) які підтверджують факт перебування позивача на лікарняному по 24.12.2011 року включно, та співставивши час перебування позивача на лікарняному із датою звільнення - 30.12.2011 року, суд дійшов висновку про помилковість доводів позивача про звільнення його саме у період тимчасової непрацездатності.

Отже, суд дійшов висновку, що приймаючи оскаржуваний наказ № 112 о/с від 19 грудня 2011 року щодо звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ відповідач діяв на підставі і в межах наданих повноважень, та у спосіб визначений законом оскільки на момент прийняття наказу існували фактичні обставини для його прийняття. Крім цього, відповідачем дотримано передбачену процедуру притягнення особи до дисциплінарної відповідальності. Тому, у задоволенні вимог адміністративного позову про скасування наказу № 112 о/с від 19 грудня 2011 року слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні вимог адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Богоніс Михайло Богданович