Справа № 872/18013/13
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 року

справа № 804/8998/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередниченко В.Є.,

суддів: Коршуна А.О., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-інвест» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2013 року у справі №804/8998/13-а за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-інвест» до Дніпропетровської митниці ДФС, Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та скасування податкової вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ-інвест» 25 червня 2013 року звернулось до суду з позовом до Дніпропетровської митниці, правонаступником якої є Дніпропетровська митниця ДФС (далі - відповідач-1), Дніпропетровської міжрайонної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби, правонаступником якої є Дніпропетровська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі – відповідач-2), згідно якого просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача-1 з надіслання відповідачу-2 подань № 31, № 32, № 33 від 29.05.2013 року про здійснення заходів з погашення податкового боргу позивача на загальну суму 631 998,03 грн.;

- визнати протиправними дії відповідача-2 з надіслання позивачу податкової вимоги № 52 від 13.06.2013 року на загальну суму податкового боргу 631 998,03 грн.;

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу № 52 від 13.06.2013 року на загальну суму податкового боргу 631 998,03 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вказана податкова вимога повинна бути скасована, оскільки відповідач-1 не визначив суму грошового зобов’язання позивача та не надіслав позивачу жодного податкового повідомлення рішення про необхідність сплати суми грошових зобов’язань, визначеної відповідачем-1.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 3 жовтня 2013 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Постанова суду мотивована тим, що встановлені судом обставини справи свідчать про правомірність дій відповідачів та оскарженої податкової вимоги.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції позивач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Також зазначає про неврахування судом першої інстанції положень п. 58.1 ст. 58 Податкового кодексу України в частині необхідності надсилання (вручення) платнику податків податкового повідомлення-рішення, а не податкової вимоги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення представника відповідача-1, який заперечував, щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 20.05.2013 року Дніпропетровською митницею отримано лист Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 08.05.2013 року № 8121/09/22-3-31 «Про надання інформації», у якому зазначено, що податковим органом на підставі Указу Президента України від 24.12.2012 року № 726/2012 «Про затвердження тимчасового порядку проведення спільних організаційно практичних заходів митних та податкових органів» в ході здійснення позапланової перевірки ТОВ «АТБ - інвест» з питань наявності на балансі підприємства майнових інвестицій, які були ввезені в Україну протягом 2009 - 2012 років встановлено факт передачі підприємством ТОВ «АТБ - інвест» рухомого майна у вигляді автомобілів, отриманих в якості іноземної інвестиції в оренду. Інформація надана для прийняття заходів згідно з чинним законодавством.

30.05.2013 року на адресу Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області надійшло подання митниці (лист від 30.05.2013 року № 17-10-2-2/4057) «Про здійснення заходів з погашення податкового боргу платника податків» від 29.05.2013 року № 31- № 34 на загальну суму податкового боргу 631998 грн. 03 коп.

На підставі звернення Дніпропетровської митниці Міндоходів з поданням «Про здійснення заходів з погашення податкового боргу платника податків» від 29.05.2013 року № 31 - № 34, податковим органом було сформовано та направлено податкову вимогу № 52 від 13.06.2013 року.

Судом встановлено, що позивачем були ввезені в Україну легкові автомобілі:

Вищезазначені автомобілі були ввезені в Україну на протязі 2010 - 2011 років у якості внеску іноземного інвестора компанії Latimore Holdings Limited до статутного капіталу ТОВ «АТБ - інвест» із звільненням цих автомобілів від сплати ввізного мита на підставі ч. 18 Закону України № 93/96 - BP від 19.03.1996 року «Про режим іноземного інвестування» (далі – Закон № 93/96).

Позивачем зазначені автомобілі були передані в оренду корпорації «АТБ» згідно договорів оренди від 01.04.2011 року № 408 - 2011 - Т/и, № 409 - 2011 - Т/и; від 01.07.2011 року № 568 - 2011 - Т/и та № 690 - 2011 - Т/и від 12.10.2011 року.

Факт передачі вищевказаних автомобілів в оренду підтверджується актами приймання-передачі між орендодавцем та орендатором, який є невід'ємною частиною договорів.

Правомірність та обґрунтованість вказаних дій відповідачів та вимоги податкового органу є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між сторонами та відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірні дії відповідачів та вимога податкового органу прийнято правомірно.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про режим іноземного інвестування» (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) майно, що ввозиться в Україну як внесок іноземного інвестора до статутного фонду підприємств з іноземними інвестиціями (крім товарів для реалізації або власного споживання), звільняється від обкладення митом.

Відповідно до частини п'ятої цієї ж статті Закону якщо протягом трьох років з часу зарахування іноземної інвестиції на баланс підприємства з іноземними інвестиціями майно, що було ввезене в Україну як внесок іноземного інвестора до статутного фонду зазначеного підприємства, відчужується, у тому числі у зв'язку з припиненням діяльності цього підприємства (крім вивезення іноземної інвестиції за кордон), підприємство з іноземними інвестиціями сплачує ввізне мито, яке обчислюється виходячи з митної вартості цього майна, перерахованої у валюту України за офіційним курсом валюти України, визначеним Національним банком України на день здійснення відчуження майна.

Разом з тим на час ввезення позивачем транспортних засобів на митну територію України діяли положення Закону України «Про усунення дискримінації в оподаткуванні суб'єктів підприємницької діяльності, створених з використанням майна та коштів вітчизняного походження», який спрямований на захист конкуренції між суб'єктами підприємницької діяльності, створеними без залучення коштів або майна (майнових чи немайнових прав) іноземного походження, та суб'єктами підприємницької діяльності, створеними за участю іноземного капіталу, забезпечення державного захисту вітчизняного виробника та конституційних прав і свобод громадян України.

Офіційне тлумачення положень частини першої статті 5 цього Закону та частини першої статті 19 Закону України «Про інвестиційну діяльність» надав Конституційний Суд України (Рішення від 29 січня 2002 року № 1-рп/2002), який дійшов таких висновків.

З дня набуття чинності частиною першою статті 5 Закону України «Про усунення дискримінації в оподаткуванні суб'єктів підприємницької діяльності, створених з використанням майна та коштів вітчизняного походження» спеціальне законодавство та державні гарантії захисту іноземних інвестицій, які діяли на момент реєстрації інвестицій і підлягали застосуванню на вимогу іноземного інвестора на підставі гарантій від зміни законодавства, застосовуються у межах, передбачених статтею 3 цього Закону та статтею 19 Закону України «Про інвестиційну діяльність».

Положення частини першої статті 5 Закону України «Про усунення дискримінації в оподаткуванні суб'єктів підприємницької діяльності, створених з використанням майна та коштів вітчизняного походження» у взаємозв'язку з іншими положеннями цього Закону є підставою як для відмови у наданні, так і для припинення раніше наданих пільг у сфері валютного і митного регулювання та справляння податків, зборів (обов'язкових платежів) підприємствам з іноземними інвестиціями, їх дочірнім підприємствам, а також філіям, відділенням, іншим відокремленим підрозділам, включаючи постійні представництва нерезидентів, незалежно від часу внесення іноземних інвестицій та їх реєстрації.

Таким чином, Закон України «Про усунення дискримінації в оподаткуванні суб'єктів підприємницької діяльності, створених з використанням майна та коштів вітчизняного походження», який прийнятий пізніше, ніж Закон України «Про режим іноземного інвестування», припинив пільги для підприємств з іноземними інвестиціями.

Водночас згідно з положенням пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо регулювання ринку автомобілів в Україні» автомобіль, що був попередньо ввезений в Україну без сплати (повної або часткової) передбачених законодавством податків та зборів, на підставі пільг, наданих законодавством, може бути відчужений або переданий у володіння, або (та) у користування, або (та) у розпорядження тільки після сплати у повному обсязі всіх податків та зборів, передбачених законодавством України на день ввезення автомобіля на митну територію України.

Метою вказаного Закону є стимулювання виробництва автомобілів в Україні та недопущення випадків ухилення від оподаткування при їх ввезенні чи продажу. Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо регулювання ринку автомобілів в Україні» та Закон «Про усунення дискримінації в оподаткуванні суб'єктів підприємницької діяльності, створених з використанням майна та коштів вітчизняного походження» взаємопов'язані щодо припинення податкових пільг для підприємств з іноземними інвестиціями, зокрема при ввезені в Україну автомобілів.

Згідно з положеннями статей 3, 11 Митного кодексу України безпосереднє здійснення митної справи, що, зокрема, включає митне регулювання, пов'язане із встановленням та справлянням податків і зборів, покладається на митні органи України.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що підприємства з іноземними інвестиціями не звільнені від обов'язку сплати податків і зборів при відчуженні автомобілів, які були попередньо ввезені в Україну без сплати передбачених законодавством податків та зборів, контроль за сплатою яких здійснюють митні органи.

Крім того, як зазначив Конституційний Суд України у Рішенні від 29.01.2002 № 1-рп/2002, застосування до підприємств з іноземними інвестиціями національного режиму валютного регулювання та справляння податків, зборів (обов'язкових платежів) відповідає взятим Україною за зазначеними договорами міжнародним зобов'язанням.

На підставі цього колегія суддів вважає, що вимоги пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо регулювання ринку автомобілів в Україні» поширюються на підприємства з іноземними інвестиціями у разі передачі в найм майна, яке ввезене в Україну без сплати мита як внесок іноземного інвестора до статутного капіталу підприємства, що обумовлює правомірність оспорюваного донарахування.

Однак відповідно до п.54.3 ст. 54 Податкового кодексу України (далі - ПК України) контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію; дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Положеннями пунктів 56.17 та 56.18 ст.56 ПК України визначена процедура адміністративного оскарження рішень контролюючого органу, якою передбачено, що день закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов'язання платника податків. Крім того при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до п. 57.3 ст. 57 ПК України) у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно до п.58.1 ст. 58 ПК України у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Пунктами 59.1 та 59.3 ст. 59 ПК України передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, підставою надіслання платнику податків податкової вимоги є наявність узгодженої суми грошового зобов'язання, яка не сплачується платником податків у визначені законодавством строки.

Між тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що Дніпропетровською митницею Міндоходів не направлялось позивачу податкове повідомлення форми «Р».

Отже підстави для надсилання подання митницею до податкового органу відсутні.

Оскільки податковим органом податкову вимогу від 13.06.2013 № 52 сформовано не на підставі податкового повідомлення-рішення, сума податкового зобов'язання зазначені у вказаній вимозі не має статусу узгодженої.

Таким чином, дії відповідача-1 з надіслання відповідачу-2 подань № 31, № 32, № 33 від 29.05.2013 року та дії відповідача-2 з надіслання позивачу податкової вимоги № 52 від 13.06.2013 року є протиправними, а також податкова вимога № 52 від 13.06.2013 року є протиправною та підлягає скасуванню.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку про ухвалення судом першої інстанції рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування постанови суду та прийняття нової постанови про задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись пунктом 3 частини 1 статті 198, пунктом 4 частини 1 статті 202, статтею 207 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-інвест» - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2013 року у справі №804/8998/13-а – скасувати та прийняти нову постанову якою позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Дніпропетровської митниці ДФС з надіслання Дніпропетровській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області подань № 31, № 32, № 33 від 29.05.2013 року про здійснення заходів з погашення податкового боргу позивача на загальну суму 631 998,03 грн.

Визнати протиправними дії Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області з надіслання товариству з обмеженою відповідальністю «АТБ-інвест» податкової вимоги № 52 від 13.06.2013 року на загальну суму податкового боргу 631 998,03 грн.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу № 52 від 13.06.2013 року на загальну суму податкового боргу 631 998,03 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-інвест» судовий збір у розмірі 4 725 (чотири тисячі сімсот двадцять п’ять) грн. 64 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлений 06 лютого 2015 року.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко