Справа № 826/18924/14
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2015-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05 січня 2015 року 15 год. 45 хв. № 826/18924/14

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Данилишин В.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державних кадастрових реєстраторів управління Держземагентства у Бородянському районі Київської області про визнання протиправним рішення відповідача та зобов'язання його вчинити певні дії.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва 02 грудня 2014 року надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до державних кадастрових реєстраторів управління Держземагентства у Бородянському районі Київської області (далі - відповідач) про визнання таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, рішення від 19 лютого 2014 року № РВ-014 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру (далі - оскаржуване рішення), а також зобов'язання відповідача здійснити внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру по садовій ділянці, що належить позивачу на праві власності та розташована у МСТ "Озера-15" СТ "Кришталь" Бородянського району Київської області на АДРЕСА_1 (далі - земельна ділянка), у межах за фактичним використанням земельної ділянки, та видати позивачу відповідний витяг із Державного земельного кадастру про присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру.

В обґрунтування позову зазначено, що до Державного земельного кадастру відповідачем внесено відомості щодо земельної ділянки позивача та суміжної земельної ділянки без погодження меж вказаних земельних ділянок із позивачем, внаслідок чого площа земельної ділянки, належної позичу на праві власності, стала меншою, ніж у державному акті про право приватної власності на землю. Однак, за результатами її звернення відповідачем прийнято оскаржуване рішення, яким відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з підстав знаходження у межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати (земельної ділянки позивача), іншої земельної ділянки або її частини (суміжної земельної ділянки). Позивач вказує, що кадастрова зйомка, якою керується відповідач, не погоджена усіма землевласниками, межі ділянки позивача, якими керується відповідач, є на підставі такої кадастрової зйомки, визначені із порушенням норм ст. 198 Земельного кодексу України (далі - ЗК України). Викладене, на думку позивача, свідчить про наявність підстав для задоволення позову.

Ухвалою суду від 05 грудня 2014 року відкрито провадження в адміністративній справі, яку призначено до розгляду у судовому засіданні.

У ході судового розгляду справи позивач підтримала позов та просила задовольнити його повністю.

Представник відповідача у судові засідання не прибув, хоча про дати, час та місце судового розгляду справи сторона відповідача повідомлена своєчасно та належним чином, заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача до суду не надійшла.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у судовому засіданні 17 грудня 2014 року судом, відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження, про що відповідача повідомлено письмово.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії 1-КВ № 086669, володіє на праві приватної власності земельною ділянкою, площею 0,051 га, розташованої на території Озерської сільської ради садового товариства "Кришталь".

За результатами розгляду заяви позивача про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 19 лютого 2014 (реєстраційний № ЗВ-014), 19 лютого 2014 року відповідачем прийнято оскаржуване рішення.

Суд не погоджується з доводами позивача щодо наявності підстав для задоволення позову, виходячи з оцінки наявних у матеріалах справи доказів, а також аналізу наступних норм та обставин.

Так, правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру визначені Законом України "Про Державний земельний кадастр" (далі - Закон).

Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону, державна реєстрація земельних ділянок, обмежень у їх використанні, ведення поземельних книг, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки здійснюються Державними кадастровими реєстраторами, які здійснюють свою діяльність за місцем розташування земельної ділянки (район, місто республіканського значення Автономної Республіки Крим, місто обласного значення).

Згідно зі ст.ст. 15, 21, 24 Закону, до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив'язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об'єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку. Відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в ч. 2 ст. 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених ст. 79-1 ЗК України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до ст. 107 ЗК України; на підставі проектів землеустрою щодо впорядкування існуючих землеволодінь - у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою: особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи; власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи; органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності).

Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 затверджено Порядок ведення Державного земельного кадастру (далі - Порядок), згідно з п.п. 67, 68, 69, 70, 73 якого, внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону та цього Порядку.

Забороняється вимагати для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених Законом.

Документи, які є підставою для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, мають відповідати таким вимогам: текст документів має бути написаний розбірливо; документи не мають містити підчищення або дописки, закреслені слова чи інші не обумовлені в них виправлення, орфографічні та арифметичні помилки, бути заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст; документи мають відповідати вимогам Закону та цього Порядку.

Відомості про об'єкти Державного земельного кадастру, що змінюються, вносяться до Державного земельного кадастру безперервно.

Відомості (зміни до них) вносяться одночасно до документів Державного земельного кадастру в текстовій та графічній формі.

Внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється за заявою згідно з додатком 12 замовника документації із землеустрою та оцінки земель або її розробника від імені замовника, якщо це передбачено договором на виконання відповідних робіт (далі - заявник).

Заява разом з документацією із землеустрою або оцінки земель, електронним документом та іншими документами, зазначеними у п.п. 91-137 цього Порядку, подається заявником Державному кадастровому реєстраторові особисто або надсилається рекомендованим листом з описом вкладення та повідомленням про вручення.

Державний кадастровий реєстратор у момент надходження до нього заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру разом з документами, зазначеними у п. 69 цього Порядку, перевіряє: 1) повноваження особи, що звернулася за внесенням відповідних відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру; 2) наявність повного пакета документів, необхідних для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру; 3) розташування об'єкта Державного земельного кадастру на території дії його повноважень; 4) придатність електронного документа для проведення його перевірки за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру.

У разі відповідності заяви разом з документами вимогам, зазначеним у цьому пункті, Державний кадастровий реєстратор приймає заяву до розгляду по суті та обліковує її відповідно до п. 71 цього Порядку.

Державний кадастровий реєстратор у строк, що не перевищує 14 робочих днів з дня прийняття заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру: 1) розглядає її разом з документами, зазначеними у п. 69 цього Порядку, та перевіряє: відповідність документів вимогам, зазначеним у п. 67 цього Порядку; електронний документ відповідно до п. 74 цього Порядку; 2) за результатами перевірки вносить відомості (зміни до них) до Державного земельного кадастру або приймає рішення про відмову у внесенні таких відомостей з підстав, зазначених у п.п. 91-137 цього Порядку, за формою згідно з додатком 14.

Державний кадастровий реєстратор не пізніше наступного робочого дня з моменту прийняття рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру видає або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення заявникові таке рішення.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, підставою для його прийняття стали:

- невідповідність поданих документів вимогам, установленим Законом та Порядком, а саме: акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками, не містить підписи всіх суміжних землекористувачів;

- невідповідність електронного документа установленим вимогам;

- знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

У судовому засіданні 11 грудня 2014 року позивачем надано та судоми долучено до матеріалів справи копію технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що перебуває у власності гр. ОСОБА_1 для колективного садівництва в СТ "Кришталь" по АДРЕСА_1 в межах Озерської сільської ради Бородянського району Київської області (далі - технічна документація).

Згідно з п.п. 2.8, 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376 (далі - Інструкція), після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками складається акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який містить підписи суміжних землевласників (землекористувачів) у разі, якщо вони не заявляють претензій до існуючих меж.

Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п'ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур'єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення.

Власники (користувачі) суміжних земельних ділянок, місце проживання або місцезнаходження яких невідоме, повідомляються про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) через оголошення у пресі за місцем знаходження земельної ділянки.

Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез'явлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

У матеріалах технічної документації наявний акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 01 серпня 2014 року, який не підписаний власником (користувачем) суміжної земельної ділянки ОСОБА_3, який був присутнім при визначенні меж земельної ділянки, належної позивачу.

Враховуючи вище викладене, суд вважає обґрунтованим висновок відповідача про невідповідність поданих документів вимогам, установленим Законом та Порядком, в частині відсутності в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками, підписів всіх суміжних землекористувачів.

Стосовно відмови суміжного землекористувача підписати акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 158 ЗК України, земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, які перебувають у власності і користуванні громадян, вирішують органи місцевого самоврядування.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування спір вирішується судом згідно з ч. 5 ст. 158 ЗК України.

Отже, у разі відмови суміжного землекористувача підписати акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання (погодити межі земельної ділянки), з метою вирішення земельного спору позивач наділена правом на звернення до органу місцевого самоврядування за місцем знаходження земельної ділянки.

Стосовно висновку відповідача щодо невідповідності електронного документа установленим вимогам, а саме: елемент "Суміжники об'єкта Державного земельного кадастру" наведений у додатку 36 постанови Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 - інформація про електронний документ постанови Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 - інформація про осіб, які сформували, здійснили коригування даних електронного документа Опис елемента "Інформація про осіб, які сформували, здійснили коригування даних електронного документа" наведено у додатку 3 постанови Кабінету міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051, суд зазначає, що позивач не заперечує такий висновок, а суд не має технічної можливості перевірити обґрунтованість такого висновку.

Стосовно висновку відповідача щодо знаходження у межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини, суд зазначає, що позивач звернулася до відповідача саме у зв'язку із наявністю у Державному земельному кадастрі відомостей щодо реєстрації (знаходження) меж суміжної земельної ділянки у межах (на території) земельної ділянки позивача.

Тобто, фактично реєстрація (знаходження) у межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати (належній позивачу), іншої земельної ділянки або її частини не заперечується позивачем.

Стосовно доводів позивача, що відповідач при прийнятті рішень керується кадастровою зйомкою, яка не погоджена по межі із суміжними землекористувачами, суд зазначає, що оскаржуване рішення прийняте за результатом поданих позивачем документів, у яких наявний акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, не погоджений по межі із суміжними землекористувачами, що, на думку суду, є достатньою підставою для прийняття оскаржуваного рішення.

Отже, висновки відповідача щодо невідповідності поданих документів вимогам, установленим Законом та Порядком, в частині відсутності в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками, підписів всіх суміжних землекористувачів та про знаходження у межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини, знайшли підтвердження під час вирішення справи, що свідчить про обґрунтованість оскаржуваного рішення та вказує на наявність підстав для задоволення позовних вимог у частині визнання таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства оскаржуваного рішення.

Стосовно доводів позивача, що відповідач протиправно вніс відомості до Державного земельного кадастру по ділянці суміжного землевласника без погодження меж із позивачем, суд зазначає, що таке рішення не є предметом вирішення у даній справі.

У частині вимог позивача щодо зобов'язання відповідача здійснити внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру по належній позивачу земельній ділянці у межах за фактичним використанням земельної ділянки та видати позивачу відповідний витяг із Державного земельного кадастру про присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру, суд зазначає, що відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення прямо вказує на відсутність правових підстав для зобов'язання відповідача здійснити вище вказаній дії.

Крім того, як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Отже, під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Відповідно до ст. 9 Закону, внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.

Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об'єднань у діяльність Державного кадастрового реєстратора, пов'язану із здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється.

Враховуючи вище викладені обставини, задоволення позовних вимог у частині зобов'язання здійснити внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру фактично буде втручанням у діяльність державного реєстратора, пов'язану із проведенням внесення відомостей до Державного земельного кадастру, що є неприпустимим, а тому суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача у вище вказаній частині.

На думку суду, належним способом захисту порушених прав та законних інтересів позивача є вирішення земельного спору із власником суміжної земельної ділянки у порядку ст.ст. 158, 159 ЗК України.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих обставин суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до державних кадастрових реєстраторів управління Держземагентства у Бородянському районі Київської області про визнання протиправним рішення відповідача та зобов'язання його вчинити певні дії є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. У зв'язку з ухваленням судового рішення на користь суб'єкта владних повноважень та відсутністю з його сторони судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1.

Копії постанови направити (вручити) сторонам (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин