Справа № 804/15643/14
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:головуючого судді Боженко Наталії Василівни, розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення стягнень від 28.08.2014 р. №0187, -
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на відсутність порушення ним вимог законодавства про захист прав споживачів, оскільки реалізація продукції позивачем здійснювалася з дотриманням вимог Технічного регламенту щодо правил маркування харчових продуктів та ДСТУ, а також з дотриманням відповідної технології виробництва певної продукції. У зв'язку із зазначеним, позивач вважає висновки відповідача про порушення ТОВ "АТБ-маркет" вимог законодавства про захист прав споживачів помилковими, безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Тому, постанова про накладення стягнення є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.
Представник позивача надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження, яке міститься в матеріалах справи.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Суд вважає, що вжив усі залежні від нього заходи для повідомлення сторін належним чином про розгляд даної адміністративної справи із їх участю та реалізації ними права судового захисту своїх прав та інтересів.
Згідно статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.
За результатами перевірки Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Чернігівській області було складено Акт перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів від 25.07.2014 р. № 0279.
Як вбачається із змісту Акту перевірки від 25.07.2014 р. № 0279, посадовими особами відповідача були встановлені порушення ст.38 ЗУ "Про безпечність та якість харчових продуктів", ст.ст.6,15 ЗУ "Про захист прав споживачів", п.п.17,21 Порядку провадження торгівельної діяльності та правил торгівельного обслуговування на ринку споживчих товарів, затвердженого постановою КМУ від 15.06.2006 року за №833.
На підставі Акту перевірки від 25.07.2014 р. № 0279, Інспекцією з питань захисту прав споживачів прийнято постанову від 28.08.2014 р. №0187 про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України "Про захист прав споживачів", згідно яких, за відсутність певної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, реалізації продукції, що не відповідає вимогам нормативних документів та застосовано до позивача штраф у розмірі 1 105 грн..
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.
Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, права споживачів, а також механізм їх захисту врегульовано положеннями Закону України "Про захист прав споживачів" від 12.05.1991 № 1023-ХІІ (далі - Закон України "Про захист прав споживачів").
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають, зокрема, право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця).
Відповідно до частини першої статті 6 Закону України "Про захист прав споживачів", продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.
За приписами частини першої статті 15 Закону України "Про захист прав споживачів", споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).
Інформація про продукцію повинна містити, серед іншого, найменування нормативних документів, вимогам яких повинна відповідати вітчизняна продукція; дані про основні властивості продукції, а щодо продуктів харчування - про склад (включаючи перелік використаної у процесі їх виготовлення сировини, в тому числі харчових добавок), номінальну кількість (масу, об'єм тощо), харчову та енергетичну цінність, умови використання та застереження щодо вживання їх окремими категоріями споживачів, а також іншу інформацію, що поширюється на конкретний продукт
Інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування.
За змістом ст. 1 Закону України «Про стандарти, технічні регламенти та процедури оцінки відповідності» підтвердження відповідності - видача документа (декларація про відповідність або сертифікат відповідності) на основі рішення, яке приймається після проведення відповідних (необхідних) процедур оцінки відповідності, що довели виконання встановлених вимог.
Частиною 3 ст. 32 Закону України «Про стандарти, технічні регламенти та процедури оцінки відповідності» встановлено, що виробник зобов'язаний отримати в органі з оцінки відповідності сертифікат відповідності згідно з вимогами закону, якщо така процедура передбачена технічним регламентом, для підтвердження відповідності.
При цьому, згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.
Водночас, відповідно до змісту ст. 38 Закону України «Про безпечність та якість харчових продуктів» забороняється обіг харчових продуктів, етикетування яких не відповідає цьому Закону та відповідним технічним регламентам.
Усі харчові продукти, що знаходяться в обігу в Україні, етикетуються державною мовою України та містять у доступній для сприймання споживачем формі інформацію про: 1) назву харчового продукту; 2) назву та повну адресу і телефон виробника, адресу потужностей (об'єкта) виробництва, а для імпортованих харчових продуктів - назву, повну адресу і телефон імпортера; 3) кількість нетто харчового продукту у встановлених одиницях виміру (вага, об'єм або поштучно); 4) склад харчового продукту у порядку переваги складників, у тому числі харчових добавок та ароматизаторів, що використовувались у його виробництві; 5) калорійність та поживну цінність із вказівкою на кількість білка, вуглеводів та жирів у встановлених одиницях виміру на 100 грамів харчового продукту; 6) кінцеву дату споживання «Вжити до» або дату виробництва та строк придатності; 7) номер партії виробництва; 8) умови зберігання та використання, якщо харчовий продукт потребує певних умов зберігання та використання для забезпечення його безпечності та якості; 9) застереження щодо споживання харчового продукту певними категоріями населення (дітьми, вагітними жінками, літніми людьми, спортсменами та алергіками), якщо такий продукт може негативно впливати на їх здоров'я при його споживанні; 10) наявність чи відсутність у харчових продуктах генетично модифікованих організмів (ГМО), що відображається на етикетці харчового продукту написом «з ГМО» чи «без ГМО» відповідно. Для деяких категорій харчових продуктів відповідними технічними регламентами можуть встановлюватися специфічні обов'язкові вимоги до етикетування, крім тих, що передбачені у цій статті. Етикетування нефасованих харчових продуктів здійснюється державною мовою України у порядку, встановленому технічними регламентами для певних харчових продуктів.
За змістом п. 2 Технічного регламенту щодо правил маркування харчових продуктів вимоги цього Технічного регламенту поширюються на маркування (етикетування) розфасованих продуктів харчування, що реалізуються кінцевому споживачу через оптову або роздрібну торговельну мережу.
Разом з тим, маркування згідно з п. 3 названого Технічного регламенту це усі слова, описи, знаки для товарів і послуг, назва марки, зображення чи символи, що стосуються харчових продуктів і розміщені на будь-якій упаковці, етикетці (стікері), споживчій тарі, контретикетці, кольєретці, ярлику, пробці, листку-вкладиші, документі, повідомленні, інших елементах упаковки, що супроводжують чи належать до цього виду харчових продуктів.
Вказана норма кореспондується з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування. Інформація про продукцію може бути розміщена у місцях, де вона реалізується, а також за згодою споживача доводитися до нього за допомогою засобів дистанційного зв'язку.
Крім того, згідно з п. 24 Технічного регламенту щодо правил маркування харчових продуктів зазначення інформації про часові характеристики придатності харчового продукту у його маркуванні не обов'язкове для, зокрема, свіжих фруктів, ягід і овочів, картоплі, які не очищені від шкірки, не нарізані або не оброблені жодним способом (за винятком зародків насіння і стручкових плодів (наприклад, пагонів бобових)).
Пунктом 33 Технічного регламенту щодо правил маркування харчових продуктів передбачено, що нормативно-правовими актами визначаються детальні правила щодо способу, у який зазначається вся або окрема обов'язкова інформація в маркуванні, перерахована в пункті 6 цього Технічного регламенту, за умови інформування споживача у місцях реалізації харчових продуктів, які, зокрема, розфасовуються в торговельних приміщеннях на вимогу споживача на місці їх реалізації.
Відповідно до п. 1 Правил роздрібної торгівлі картоплею та плодоовочевою продукцією, затверджених наказом Міністерства зовнішніх економічних зв'язків і торгівлі України від 08.07.1997 № 344 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 28.08.1997 за № 353/2157, ці Правила регламентують порядок приймання, зберігання, підготовки до продажу та продаж картоплі, овочів, баштанних культур, ягід, плодів, винограду, горіхів, грибів, плодів цитрусових, субтропічних та тропічних культур, дикорослих плодів і ягід у свіжому, сушеному, свіжозамороженому, переробленому та консервованому виді (далі - плодоовочева продукція), а також визначають вимоги у дотриманні прав споживачів щодо належної якості товарів і рівня торговельного обслуговування.
Пунктом 58 Правил роздрібної торгівлі картоплею та плодоовочевою продукцією встановлено, що на всіх зразках плодоовочевої продукції або інших товарів, що виставлені в торговельному залі, повинні бути ярлики цін (цінники). На плодоовочеву продукцію ярлики цін (цінники) оформлюються із зазначенням: для вагових товарів - назви товару, сорту, ціни за один кілограм або сто грамів; для розфасованих товарів - назви товару, сорту, ціни за кілограм або сто грамів, ваги одиниці розфасовки, ціни за одиницю розфасовки (пакет, сітка, пучок тощо); для штучних товарів та розфасованих в пляшки - назви товару, ваги або місткості, сорту, ціни за штуку.
З системного аналізу викладених норм вбачається, що для вагових товарів (плодоовочевої продукції) на ярликах цін (цінниках) повинні бути вказані назва товару, сорту, ціна за один кілограм або сто грамів, а для розфасованих товарів (плодоовочевої продукції) на ярликах цін (цінниках) повинні бути вказані назва товару, сорту, ціна за кілограм або сто грамів, вага одиниці розфасовки, ціна за одиницю розфасовки (пакет, сітка, пучок тощо), натомість решта передбаченої ч. 1 ст. 38 Закону України «Про безпечність та якість харчових продуктів» інформації в силу вимог ч. 3 ст. 38 Закону України «Про безпечність та якість харчових продуктів», ч. 2 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» та Технічного регламенту щодо правил маркування харчових продуктів може бути розміщена на будь-якій упаковці, етикетці (стікері), споживчій тарі, контретикетці, кольєретці, ярлику, пробці, листку-вкладиші, документі, повідомленні, інших елементах упаковки, що супроводжують чи належать до цього виду харчових продуктів, а також може доводитись до відома споживачів у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі).
При цьому, інформація про назву та повну адресу і телефон виробника, адресу потужностей (об'єкта) виробництва, а для імпортованих харчових продуктів - назву, повну адресу і телефон імпортера, умови зберігання та використання тощо на вказану продукцію міститься у висновках державної санітарно-епідеміологічної експертизи, сертифікатах відповідності, протоколах дослідження та випробування продукції та інших документах, копії яких наявні в матеріалах справи, які на вимогу покупця надаються продавцями-консультантами.
Зазначений спосіб доведення до відома споживачів інформації про товар відповідає вимогам діючого законодавства, тому позивачем виконані вимоги закону щодо забезпечення прав споживачів на інформацію про продукцію, у зв'язку з чим посилання відповідача на порушення позивачем вимог нормативних актів є безпідставними.
Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Ухвалою суду від 06.11.2014 року від відповідача були витребувані докази фото фіксації на 10 аркушах, про що вказано в Акті№0279 від 25.07.2014 року, однак до суду такі докази надані не були.
З огляду на зазначене, беручи до уваги докази наявні у матеріалах справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір, доказів понесення ним інших судових витрат суду не надано.
Керуючись ст.ст. 71, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення стягнень від 28.08.2014 р. №0187 - задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову Інспекції з питань захисту прав споживачів у Чернігівській області про накладення стягнень від 28.08.2014 р. №0187.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко