Справа № 823/2878/14
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/2878/14 Головуючий у 1-й інстанції: Орленко В.І. Суддя-доповідач: Мацедонська В.Е.
У Х В А Л А

Іменем України

03 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мацедонської В.Е.,

суддів Грищенко Т.М., Лічевецького І.О.,

при секретарі Горяіновій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за апеляційною скаргою Звенигородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2014 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор» до Звенигородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и в:

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2014 року адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор» до Звенигородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Звенигородської ОДПІ ГУ Міндоходів у Черкаській області від 10 вересня 2014 року № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 10133607,00 грн., в тому числі за основним платежем 6755738,00 грн., за штрафними санкціями 3377869,00 грн.; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Звенигородської ОДПІ ГУ Міндоходів у Черкаській області від 10 вересня 2014 року № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на загальну суму 76710,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю. Свої вимоги апелянт обгрунтовує тим, що правочин між позивачем та його контрагентом - ТОВ «Народичі-Агро Інвест» вчинений без мети створення взаємних прав та обов'язків, з метою ухилення від сплати податків, що суперечить економічним інтересам держави та суспільства та одночасно є таким, що суперечить моральним засадам суспільства, тобто є нікчемним, позивачем включено до податкового кредиту податок на додану вартість згідно податкових накладних, які були виписані без фактичного здійснення господарських операцій, а тому сплачені позивачем кошти неможливо відносити до складу податкового кредиту.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 05 серпня 2014 року по 26 червня 2014 року Звенигородською ОДПІ ГУ Міндоходів у Черкаській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Катеринопільський елеватор» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні операцій з придбання товарів, робіт (послуг) у ТОВ «Народичі-Агро Інвест» за період з 01 вересня 2013 року по 30 листопада 2013 року, та з 01 березня 2014 року по 30 квітня 2014 року, за результатами якої складено акт від 02 вересня 2014 року №497/23-12-22-016/32580463, в якому встановлено порушення позивачем п.198.1, п.198.6 ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено задекларовані показники в складі податкового кредиту декларації з податку на додану вартість на загальну суму 6832448,00 грн., що призвело до заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту, в тому числі за вересень 2013 року - 43720,00 грн., жовтень 2013 року - 1032447,00 грн., листопад 2013 року - 29534,00 грн., березень 2014 року - 2043707,00 грн., квітень 2014 року - 3683040,00 грн. та завищення суми різниці від'ємного значення за березень 2014 року - 76710,00 грн.

На підставі акту перевірки №497/23-12-22-016/32580463 від 02 вересня 2014 року Звенигородською ОДПІ ГУ Міндоходів у Черкаській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 10 вересня 2014 року №, згідно якого за порушення п.198.1, п.198.5, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 10133607,00 грн., у тому числі 6755738,00 грн. за основним платежем та 3377869,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій, та №, згідно якого за порушення п.198.1, п.198.5, п.198.6 ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 76710,00 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, всі надані первинні документи містять усі обов'язкові реквізити, матеріалами справи підтверджується поставка та використання товару у господарській діяльності позивача, а тому останній правомірно включив відповідні суми до складу податкового кредиту.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Згідно п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, серед іншого, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

В силу п.201.10 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З аналізу положень податкового законодавства вбачається, що право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за наступних умов: наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість); фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; наявності причинно-наслідкового зв'язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної, яка має усі обов'язкові реквізити.

Під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність (ст.3 ГК України).

Згідно пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Як вбачається з вищенаведених норм, обов'язковими ознаками господарської діяльності є здійснення її суб'єктами господарювання у сфері суспільного виробництва, яка спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг; результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження. Господарська діяльність здійснюється у загальній економічній сфері, а тому має економічні властивості, що неможливе без вартісної оцінки і взаємооцінки, еквівалентності обміну, відповідних обчислень і розрахунків.

За таких обставин, аналіз реальності господарської діяльності має здійснюватись на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту господарських операцій.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем (покупець) та ТОВ «Народичі-Агро Інвест» (постачальник) укладено договори поставки №2634/К від 02 вересня 2013 року, №3796/К від 17 березня 2014 року, відповідно до яких постачальник бере на себе зобов'язання передати у власність покупця сільськогосподарську продукцію, на умовах DAP відповідно до міжнародних правил «Інкотермс 2010», а покупець бере на себе зобов'язання прийняти і сплатити товар. Строк поставки товару до 31 серпня 2014 року (п.2.1). Товар постачається силами постачальника на об'єкт покупця, який знаходиться за адресою: ПАТ «МЗВКК» (Київська обл., м.Миронівка, вул.Елеваторна, 1), Новомосковська філія ПрАТ «Оріль-Лідер» (Дніпропетровська обл., с.Орлівщина, вул.Шосейна, 2), Новомосковська філія ПрАТ «Оріль-Лідер» елеватор №2 (Полтавська обл., с.Рокита), ПАТ «Добропільський КХП» (Донецька обл., м.Добропілля, вул.Крупська, 1), ВП «Комбікормовий комплекс Ладижинський» ПАТ «Миронівський хлібопродукт» (Вінницька обл., м.Ладижин, вул.Слобода, 141), ТОВ «Катеринопільський елеватор» (Черкаська обл., Катеринопільський район, смт.Єрки) - місце постачання (п.2.2). Витрати на транспортування товару до місця постачання входять в його вартість (п.2.3). Постачальник вважається таким, що виконав поставку товару, після прийняття товару покупцем і надання йому оригіналів наступних документів: рахунка-фактури; видаткової і податкової накладних (п.2.5).

На підтвердження виконання умов за вищевказаними договорами позивачем надано видаткові накладні, податкові накладні, товарно-транспортні накладні, реєстри журналу зважування, виписки з банківського рахунку на підтвердження перерахування коштів за поставлений товар.

Позивачем, основними видами діяльності якого є виробництво готових кормів для тварин, що утримуються на фермах, оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин, виробництво олії та тваринних жирів, у відповідності до положень Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» на підтвердження зберігання насіння соняшника на зерновому складі ПАТ «Миронівський ЗВКК» надано договір від 12 вересня 2012 року №0416-Г про надання послуг (приймання, сушка, очистка, зберігання та відвантаження зернових та олійних культур), укладений між позивачем (замовник) та ПАТ «Миронівський завод по виготовленню круп і комбікормів» (виконавець); складські квитанції на зерно, розпорядження та акти на очистку, сушку зерна, насіння олійних культур і трав. Також приймання на зберігання насіння соняшника на зерновому складі ТОВ «Вінницька птахофабрика» підтверджується договором від 01 листопада 2012 року №0531-Г про надання послуг (приймання, сушка, очистка, зберігання та відвантаження зернових та олійних культур), укладеним між позивачем (замовник) та ТОВ «Вінницька птахофабрика» (виконавець); розпорядженнями та актами на очистку, сушку зерна, насіння олійних культур і трав; складськими квитанціями на зерно.

На підтвердження використання придбаного насіння соняшника у власній господарській діяльності (списання у виробництві) позивачем надано розпорядження та акти на очистку, сушку зерна, насіння олійних культур і трав; накладні на переміщення хлібопродуктів у межах підприємства (типова форма №19).

Висновки відповідача щодо безтоварності укладених правочинів ґрунтуються на відсутності підтвердження переміщення насіння соняшнику від ТОВ «Народичі-Агро Інвест» до ТОВ «Катеринопільський елеватор», оскільки згідно акту перевірки встановлено невідповідність (дефектність) деяких товарно-транспортних накладних вимогам ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»; згідно листа Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м.Ватутіно, Звенигородського, Катеринопіського та Тальнівського районів від 13 серпня 2014 року №743, у відповідності до Національної бази «Автомобіль» інформація стосовно зареєстрованих транспортних засобів Камаз ВА5805ХТ, ВА9255ПС, КА4118АЕ, 16454ХР, АІ4385ХО відсутня; у відповідності до наявних баз Управління ДАІ УМВС України транспортні засоби з державними номерними знаками ВМ3128АІ, МА5712АК, АІ5121СВ та АВ8050АК рахуються легковими автомобілями, що фактично не могли здійснювати вантажні перевезення, що підтверджується листом ОУ ДПІ у м.Черкасах ГУ Міндоходів у Черкаській області від 01 вересня 2014 року №28630/23-01-07-0227.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги вищевказані посилання відповідача, оскільки позивачем надано фотофіксацію транспортних засобів (із зазначенням дат) після прибуття їх на об'єкт позивача (до та після розвантаження) та витяги з бази « 1С бухгалтерія», що підтверджує розвантаження автомобілів. З урахуванням того, що транспортування товару за договорами поставки здійснювалось силами постачальника, а саме ТОВ «Народичі-Агро Інвест» або на його замовлення іншими перевізниками, позивачем надано достатні докази на підтвердження перевезення товару.

Згідно свідоцтва Українського державного центру стандартизації та сертифікації «Украгростандартсертифікація» про атестацію №А11-167 від 20 липня 2011 року засвідчено, що виробничо-технологічна лабораторія ТОВ «Катеритнопільський елеватор» в смт.Єрки Катеринопільського району відповідає критеріям атестації і атестована на проведення вимірювань показників згідно з галуззю атестації.

Розпорядженням Катеринопільської районної державної адміністрації Черкаської області від 21 жовтня 2011 року №292 скасовано карантинний режим по амброзії полинолистій на території ТОВ «Катеринопільський елеватор» площею 0,4 га.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що твердження податкового органу, що карантинні сертифікати можуть слугувати достатнім доказами транспортування товару є помилковими, оскільки згідно ст.1 Закону України «Про карантин рослин» карантинний сертифікат - документ, який видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері карантину рослин, та засвідчує фітосанітарний стан об'єктів регулювання, що вивозяться та/або ввозяться у карантинну зону, транспортуються територією України.

Таким чином, карантинний сертифікат не є первинним документом, який фіксує факт здійснення господарської операції, а засвідчує лише фітосанітарний стан об'єктів регулювання, що вивозяться та/або ввозяться у карантинну зону, транспортуються територією України. При цьому, позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, скасування карантинного режиму на території ТОВ «Катеринопільський елеватор» згідно розпорядження Катеринопільської районної державної адміністрації Черкаської області від 21 жовтня 2011 року №292. В свою чергу, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, що насіння соняшника, яке придбано позивачем у ТОВ «Народичі-Агро Інвест», вивозилось та/або ввозилось у карантинну зону, що свідчить про безпідставність та надуманість зазначених доводів.

Крім того, за договорами поставки позивач у вересні-листопаді 2013 року, березні-квітні 2014 року придбавав у ТОВ «Народичі-Агро Інвест» насіння соняшника, яке доставлялось силами постачальника на об'єкт позивача, де сертифікована лабораторія проводила дослідження показників якості (вологість, сорность зерна, зернові домішки) та вагових показників товару; рахунки-фактури не виставлялись, оскільки за результатами лабораторного аналізу, з поправкою на якість зерна, може змінюватися його залікова вага, тому розрахунок за товар проводиться після погодження сторонами договору реєстрів.

Відповідачем не доведено, що всі, або будь-яка частина з наданих позивачем документів не відображають реального стану речей, є підробними тощо, а також, що зазначені операції не призвели до зміни активів для ТОВ «Катеринопільський елеватор». З матеріалів справи вбачається, що висновок відповідача про завищення позивачем суми задекларованого податкового кредиту обґрунтовується не помилковим веденням останнім податкового обліку та порушеннями вимог чинного законодавства при формуванні податкового кредиту, а недотриманням податкової дисципліни контрагентом позивача.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні. Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах. Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту. Разом з тим, у справі, що переглядається, податковим органом не доведено існування таких обставин.

З матеріалів справи вбачається, що висновки відповідача ґрунтуються на акті Овруцької ОДПІ ГУ Міндоходів у Житомирській області від 23 червня 2014 року №235/22-00-38006559 «Про результати позапланової виїзної перевірки ТОВ «Народичі-Агро Інвест» з питань достовірності декларування податкового зобов'язання та податкового кредиту по ПДВ з контрагентами за період з 01 липня 2013 року по 30 квітня 2014 року», яким встановлено відсутність об'єктів оподаткування, не підтверджено задекларовані ТОВ «Народичі-Агро Інвест» податкові зобов'язання з ПДВ за липень-грудень 2013 року, січень-квітень 2014 року контрагентам-покупцям, а також не підтверджено податковий кредит, задекларований ТОВ «Народичі-Агро Інвест», сформований за рахунок контрагентів-постачальників.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги акт Овруцької ОДПІ ГУ Міндоходів у Житомирській області від 23 червня 2014 року №235/22-00-38006559 про результати позапланової виїзної перевірки ТОВ «Народичі-Агро Інвест», оскільки юридична відповідальність має індивідуальний характер, тому позивач не може нести відповідальність за можливі протиправні дії інших юридичних осіб. Крім того, порушення контрагентом позивача вимог законодавства про порядок здійснення господарської діяльності не може бути підставою для висновку щодо безтоварності відповідних господарських операцій.

Здійснення господарської діяльності контрагентом не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов'язок суб'єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента. Відомості, що є обов'язковими для перевірки підприємством стосовно свого контрагента, це включення його до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також наявність свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість на час здійснення господарських операцій. На період господарських взаємовідносин між позивачем та ТОВ «Народичі-Агро Інвест» останнє було зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також платником податку на додану вартість.

Разом з тим, згідно ч.4 ст.70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Однак, відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо неведення господарської діяльності ТОВ «Народичі-Агро Інвест» та відсутності реального здійснення договорів, укладених ТОВ «Народичі-Агро Інвест» і позивачем.

За таких обставин, враховуючи, що позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства до складу податкового кредиту включено суми податку на додану вартість на підставі податкових накладних, отриманих від платника податку - ТОВ «Народичі-Агро Інвест», встановлення судом на підставі матеріалів справи реальності здійснення господарської операції, наявності поставленого товару та проведення оплати за нього, використання придбаного товару у господарській діяльності позивача, суд приходить до висновку про недоведеність відповідачем в порушення ч.2 ст.71 КАС України правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 10 вересня 2014 року №, №, які є протиправними та підлягають скасуванню.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни або скасування постанови суду.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Звенигородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області - залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 09 лютого 2015 року.

Головуючий суддя В.Е.Мацедонська

Судді Т.М.Грищенко

І.О.Лічевецький

.

Головуючий суддя Мацедонська В.Е.

Судді: Лічевецький І.О.

Грищенко Т.М.