Справа № 813/7511/14
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2015 року м. Львів № 813/7511/14

14 год. 59 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Клименко О.М. за участю секретаря судового засідання Рехліцької Ю.Р. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представники Демчук І.Д.;

відповідача: представник Боднар Л.Б.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Український стандарт» до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Український стандарт» (далі - ТОВ «БК «Український стандарт») звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області (далі - ДПІ у Залізничному районі), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №/7371 від 21.05.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що оскаржуване рішення прийнято на підставі акта перевірки №1021/22-01/32409719 від 05.05.2014 року, у якому податковий орган вказав про відсутність реально вчинених господарських операції з ТОВ «Промтехметал». Позивач з такими висновками не погоджується, оскільки такі ґрунтуються лише на акті перевірки вищезазначеного контрагента.

Також, представник позивача зазначив про те, що відповідач не надав належної правової оцінки документам, які підтверджують факт здійснення господарських операцій позивача з вказаним контрагентом, а також доказам, які пов'язані із господарською діяльністю ТОВ «БК «Український стандарт». Долучені до матеріалів справи документи, на думку позивача, повністю спростовують висновки відповідача про порушення податкового законодавства щодо завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а тому прийняте на основі таких висновків податкове повідомлення-рішення є протиправним і підлягає скасуванню.

Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити.

Відповідач позов заперечив повністю з підстав, викладених в письмових запереченнях на позовну заяву, зміст яких зводиться до такого. Оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі висновків акта №1021/22-01/32409719 від 05.05.2014 року, складеного за наслідками позапланової виїзної перевірки ТОВ «БК «Український стандарт» () з питань повноти декларування, нарахування та своєчасності сплати в бюджет податків і обов'язкових платежів під час взаємовідносин із ТОВ «Промтехметал» (), ТОВ «Крафт ЛВ» (), ПП «Воллі» (), іншими суб'єктами господарювання із ознаками фіктивності за період з 01.01.2011 р. по 01.12.2012 р.

В процесі даної перевірки встановлено відсутність реально вчинених господарських операції з ТОВ «Промтехметал». У підсумку відповідач зазначив, що ТОВ «БК «Український стандарт» завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток всього на суму 75156,14 грн., в т. ч. за 1 квартал 2011 року на суму 65000,00 грн., за 2 квартал 2011 року на суму 3385,38 грн., за 3 квартал 2011 року на суму 3385,38 грн., за 4 квартал 2011 року на суму 3385,38 грн.

Саме з цих мотивів податковий орган прийняв оскаржуване податкове повідомлення-рішення №/7371 від 21.05.2014 року про зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 75156,14 грн., і на думку відповідача підстав для його скасування немає. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Суд заслухав пояснення представників позивача та представника відповідача, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ТОВ «БК «Український стандарт» зареєстроване як юридична особа 21.02.2003 року Виконавчим комітетом Львівської міської ради, що підтверджується копією Довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України АА №568471 від 05.03.2012 року та копією Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 №376628. Видами діяльності названого підприємства є: будівництво житлових і нежитлових будівель; підготовчі роботи на будівельному майданчику; монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; інші будівельно-монтажні роботи; інші роботи із завершення будівництва; вантажний автомобільний транспорт.

З 17.04.2014 року по 24.04.2014 року ДПІ у Залізничному районі проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «БК «Український стандарт» () з питань повноти декларування, нарахування та своєчасності сплати в бюджет податків і обов'язкових платежів під час взаємовідносин із ТОВ «Промтехметал» (), ТОВ «Крафт ЛВ» (), ПП «Воллі» (), іншими суб'єктами господарювання із ознаками фіктивності за період з 01.01.2011 р. по 01.12.2012 р., за наслідками якої складено акт №1021/22-01/32409719 від 05.05.2014 року (далі - акт перевірки від 05.05.2014 року).

Як вбачається зі змісту даного акта, під час перевірки ТОВ «БК «Український стандарт» відповідач використав акт перевірки ДПІ у Сихівському районі м. Львова №4124/23-408/37398974 від 04.11.2011 року «Про результати позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ «Промтехметал» () з питань правильності формування податкового зобов'язання та податкового кредиту з податку на додану вартість за лютий - травень 2011», в якому зазначено, що за результатами перевірки ТОВ «Промтехметал» встановлено, що у підприємства відсутні трудові ресурси, складські приміщення, виробничі потужності для здійснення будь-якого виду діяльності, а відтак, встановлено відсутність реально вчинених господарських операцій.

У висновках акта перевірки від 05.05.2014 року відповідач зазначив про порушення «БК «Український стандарт» п. 1.31 п. 1.23 ст.1, п.п.4.1.1 ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» №283/97-ВР від 22.05.1997 року; пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1, п. 44.3 ст. 44, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, що призвело до завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток всього на суму 75156,14 грн., в т. ч. за 1 квартал 2011 року на суму 65000,00 грн., за 2 квартал 2011 року на суму 3385,38 грн., за 3 квартал 2011 року на суму 3385,38 грн., за 4 квартал 2011 року на суму 3385,38 грн.

На основі таких висновків було прийнято податкове повідомлення-рішення №/7371 від 21.05.2014 року, яким ТОВ «БК «Український стандарт» зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 75156,14 грн.

Дослідивши долучені до справи письмові докази, суд встановив наступні обставини щодо взаємовідносин позивача та його контрагента ТОВ «Промтехметал».

ТОВ «БК «Український стандарт» (Покупець) та ТОВ «Промтехметал» (Постачальник) уклали договір поставки від 01.03.2011 року №035/03, відповідно до умов якого Постачальник зобов'язується постачати Покупцеві товар (будівельні вироби, матеріали та вироби з ПВХ; будівельне обладнання), надалі Товар, а Покупець зобов'язується приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату згідно з умовами договору. Предметом постачання є товар, визначений у замовленнях, які узгоджуються сторонами, згідно асортименту, що пропонується Постачальником. Найменування, асортимент, кількість, ціна товару та послуг вказується в накладних та актах виконаних робіт, що є невід'ємною частиною даного Договору.

На підтвердження реальності вчинення господарських операцій, виконання договірних зобов'язань та оплати придбаних товарів позивач долучив: податкову накладну №319 від 31.03.2011 року; рахунок-фактуру №СФ-1-0472 від 31.03.2011 року, видаткову накладну №РН-00460 від 31.03.2011 року, акти приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 31.03.2011 року №ВЄ-0000003, №ВЄ-0000004, №ВЄ-0000005; платіжне доручення №162 від 20.04.2011 року; банківську виписку про рух коштів по рахунку від 20.04.2011 року

У бухгалтерському обліку дані операції відображено у відповідному періоді у картці рахунку 631 по контрагенту ТОВ «Промтехметал» за 2011 р.

В податковому обліку операції з придбання товарів у ТОВ «Промтехметал» відображено в деклараціях з податку на прибуток підприємства за 1, 2-4 квартали 2011 року.

На підтвердження використання придбаних товарів у господарській діяльності, позивач долучив наступні документи:

- оборотно-сальдові відомості по рахунку 10 Місця зберігання; Необоротні активи за 01.01.2011 р. - 17.04.2014 р. та 01.03.2014 р. - 01.04.2014 р. (а.с. 39);

- картки рахунку 131 Необоротні активи: вагончик будівельний за 2011 р. (а.с. 38, 109-111);

- копію Ліцензії серії АГ №576046, виданої Держархбудінспекцією 05.04.2011 р.

Вирішуючи спір, суд керується наступними положеннями чинного законодавства:

Відповідно до п.1.23 та п. 1.31 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) безоплатно надані товари (роботи, послуги) - це: товари, що надаються платником податку згідно з договорами дарування, іншими договорами, які не передбачають грошової або іншої компенсації вартості таких матеріальних цінностей і нематеріальних активів чи їх повернення, або без укладення таких угод; роботи та послуги, які надаються платником податку без вимоги про компенсацію їх вартості; товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею в її виробничому або господарському обороті.

Продаж товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію, незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем операції з надання товарів у межах договорів комісії, схову (відповідального зберігання), доручення, інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачу прав власності на такі товари. Продаж результатів робіт (послуг) - будь-які операції цивільно-правового характеру з надання результатів робіт (послуг), з надання права на користування або на розпоряджання товарами, у тому числі нематеріальними активами та іншими ніж товари, об'єктами власності за компенсацію, а також операції з безоплатного надання результатів робіт (послуг). Продаж результатів робіт (послуг) включає, зокрема, надання права на користування товарами у межах договорів лізингу (оренди), продаж, передачу права на підставі авторських або ліцензійних договорів, а також інші способи передачі об'єктів авторського права, патентів, знаків для товарів і послуг, інших об'єктів права інтелектуальної, в тому числі промислової, власності.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з п. 138.1.1. п. 138.1 ст. 138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України визначено, що до складу витрат не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 138.2. ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Відповідно до пп. 139.9 ст. 139 ПК України не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Виходячи із наведених норм закону, до складу валових витрат платника податку належать витрати, які: 1) підтверджені первинними документами; 2) пов'язані з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 44.1. ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що господарська операція - це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів і зобов'язань, власному капіталі підприємства. Із положень ч. 1, 2, 3 ст. 9 вказаного Закону вбачається, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця.

Норми аналогічного змісту містить Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704 (далі - Положення №168/704).

Відповідно до п. 2.1, п. 2.2 ст. 2 Положення, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

Згідно з п.2.4 Положення, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 2.16 Положення №168/704 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам.

Відтак, господарські операції повинні підтверджуватися належними первинними документами і лише ті документи, які відповідають зазначеним вище вимогам, можуть бути визнані допустимими засобами доказування відповідної господарської операції.

В той же час, долучена до матеріалів справи видаткова накладна не містять усіх обов'язкових реквізитів первинних документів, які передбачені п. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а саме: адреси одержувача; дата і номер договору, на підставі якого видана вказана накладна, не співпадає з датою і номером договору, зазначеного в податковій накладній №319 від 31.03.2011 р.

Крім цього, з аналізу вказаних норм вбачається, що для встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно дослідити усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності.

Таким чином, докази, на які посилається позивач як на обґрунтування реальності господарських операцій, є обов'язковими, але не вичерпними, оскільки предмет доказування у даній справі становлять обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самої господарської операції (поставки товару), а відтак і обґрунтованість формування податку на прибуток позивача.

У висновках акту перевірки відповідач зазначив, що в ході перевірки не надано документів, що засвідчують якість товару, комплекту перевізних документів залізничним чи автомобільним транспортом та інші документи, що свідчать про транспортування ТМЦ від вищевказаного підприємства на склад ТОВ «БК «Український стандарт», договори на завантаження та доставку вказаних ТМЦ іншими суб'єктами господарювання. Крім того, в документах відсутні відомості щодо адреси складів, звідки проводилось відвантаження товару. Вказав, що господарські операції між ТОВ «БК «Український стандарт» та його контрагентом не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності необхідних трудових ресурсів, транспортних засобів та іншого майна, які економічно необхідні для здійснення такої діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів і транспортних засобів.

Щодо відсутності товарно-транспортних та товарно-супровідних документів на поставку товарів за господарськими операціями позивача з контрагентом, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 11 Глави Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженого наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 р., основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля.

Хоча серед документів, з якими чинне податкове законодавство пов'язує право платника на податковий кредит та на формування валових витрат, документи про перевезення вантажу не перелічені як обов'язкові, однак для достеменного з'ясування реального характеру господарської операції з поставки товару необхідно дослідити усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції (як-от при поставці товарів - документи на підтвердження їх транспортування, виконання вантажно-розвантажувальних робіт, прийняття за кількістю та якістю, зберігання тощо), наявність у організації-контрагента основних засобів та трудових ресурсів, необхідних для вчинення дій, що становлять зміст відповідних операцій з поставки, і на підставі цього зробити вмотивований висновок про те, чи відбувся дійсний рух активів між учасниками відповідних операцій, зміни у їх майновому стані як обов'язкова ознака господарської операції.

Отже, товарно-транспортна накладна належить до первинної бухгалтерської документації, наявність якої для всіх суб'єктів господарської діяльності незалежно від форм власності є обов'язковою.

Дана позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в ухвалі від 27.03.2012 року та Вищого адміністративного суду України, викладеною в ухвалах від 28.11.2012 року №К/9991/23061/12, від 30.01.2013 року №К/9991/43795/12.

Також чинним законодавством не передбачена заміна згаданих транспортних документів будь-якими іншими документами, тому здійснення поставки товарів на будь-яких умовах не звільняє учасників господарської операції від складання первинних документів, які передбачені законодавством про бухгалтерський облік.

Як було зазначено вище, видами діяльності ТОВ «БК «Український стандарт» є будівництво житлових і нежитлових будівель; підготовчі роботи на будівельному майданчику; монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; інші будівельно-монтажні роботи; інші роботи із завершення будівництва; вантажний автомобільний транспорт.

Представником позивача в судовому засіданні було надано пояснення, що для здійснення обраних видів діяльності позивачем було укладено договір поставки з вищенаведеним контрагентом.

Суд зазначає, що транспортування та відвантаження вагончиків будівельних, визначених у видатковій накладній, потребують значних трудових та виробничих затрат.

Проте, ані під час перевірки, ані під час судового розгляду справи підприємство не надало суду доказів транспортування, приймання та товаро-супровідних документів, наявність яких є обов'язковою для підтвердження реальності господарських операцій.

Таким чином, суд не погоджується з твердженням позивача, що сама по собі наявність у нього податкової накладної підтверджує фактичне отримання ТМЦ від вказаного вище контрагента.

Крім цього, відповідно до ч. 4 ст.72 КАС України, вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Як слідує із долучених до матеріалів справи вироків Сихівського районного суду м. Львова від 26.12.2012 року у справі №1319/5265/2012, яким ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 205, ч. 4 ст. 358 КК України та від 07.07.2014 року у справі №464/6266/14-к, яким ОСОБА_5 (директора ТОВ «Промтехметал») визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 205, ч. 4 ст. 358 КК України, такими встановлено, що ОСОБА_5 за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_6, ОСОБА_4 та невстановленими досудовим розслідуванням особами, з метою прикриття незаконної діяльності, здійснив придбання ТОВ «Промтехметал» (юр. адреса: м. Львів, вул. Стрийська, 49/52) та перереєстрацію ПП «Воллі» (юр. адреса: м. Львів, вул. Ак. Лазаренка, 6-А, фактична адреса: вул. В.Великого, 34/137), ТОВ «Крафт ЛВ» (юридична та фактична адреса: м. Львів, вул. В.Великого, 61/160), та впродовж квітня-вересня 2011 року, будучи організатором, вчинив фіктивне підприємництво, чим заподіяв велику матеріальну шкоду державі та вчинив використання завідомо підроблених документів. За попередньою змовою із невстановленими слідством особами розробив схему, суть якої полягала в тому, що підприємствами-вигодонабувачами та підконтрольними йому суб'єктами господарювання із ознаками фіктивності - ТОВ «Промтехметал», ПП «Воллі», ТОВ «Крафт ЛВ», здійснювалось документальне оформлення начебто проведених операцій з купівлі-продажу товарів (надання послуг, виконання робіт). Однак, фактично підприємствами, підконтрольними учасникам угрупування, ніякі товари не постачались, роботи не виконувались та послуги не надавались. Економічним результатом документального оформлення операцій стало безпідставне завищення податкового кредиту у підприємств-вигодонабувачів, що надавало їм змогу мінімізувати свої податкові зобов'язання зі сплати податку на додану вартість.

Суд враховує позицію Верховного суду України, викладену в постанові від 05.03.2012 року №21-421а11, в якій зазначено, що податкові накладні які стали підставою для формування податкового кредиту, за зверненням невстановлених осіб від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності цих товариств, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Відтак, оцінюючи пояснення сторін, письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази не підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між ТОВ «БК «Український стандарт» та його контрагентом ТОВ «Промтехметал», а долучені до матеріалів справи документи не містять обов'язкових реквізитів, визначених для первинних документів вимогами ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

При цьому, сама по собі наявність окремих документів не є підставою для висновків про фактичне здійснення господарських операцій, що, в свою чергу, вказує на відсутність підстав для формування валових витрат без підтвердження відповідними первинними документами.

Тому суд погоджується із доводами податкового органу щодо завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток всього на суму 75156,14 грн., в т. ч. за 1 квартал 2011 року на суму 65000,00 грн., за 2 квартал 2011 року на суму 3385,38 грн., за 3 квартал 2011 року на суму 3385,38 грн., за 4 квартал 2011 року на суму 3385,38 грн.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Докази подані позивачем не переконують в обґрунтованості позовних вимог.

Оцінюючи рішення відповідача на відповідність ч. 3 ст. 2 КАС України, суд вважає, що воно було прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України; з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та неупереджено. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому у їх задоволенні слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 94 КАС України відшкодування судових витрат позивачеві, якому відмовлено у позові, не передбачено.

За приписами ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір», під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Відповідно до платіжного доручення №299 від 09.09.2014 року, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 182,70 грн., відтак решта несплаченої суми судового збору становить 1644,30 грн.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163,167 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Український стандарт» (вул. Рудненська, 14а, м. Львів, 79052, ) решту суми судового збору в розмірі 1644 (одна тисяча шістсот сорок чотири) грн. 30 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови складено та підписано 09.02.2015 року.

Суддя Клименко О.М.