Справа № 805/2016/13-а
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2015-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" січня 2015 р. м. Київ К/800/54294/13

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Концерн Стирол»

на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 09.10.2013 року

у справі № 805/2016/13-а

за позовом Публічного акціонерного товариства «Концерн Стирол»

до Східної митниці Міндоходів

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Публічне акціонерне товариство «Концерн Стирол» звернулось до суду з адміністративним позовом до Східної митниці Міндоходів про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 28.08.2013 року позовні вимоги задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Східної митниці № 29 від 01.02.2013 року в частині визначення податкових зобов'язань у сумі 170 429, 26 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Східної митниці № 30 від 01.02.2013 року в частині визначення податкових зобов'язань у сумі 59 829,4 8 грн.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 09.10.2013 року постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28.12.2013 року скасовано. У задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В запереченнях на касаційну скаргу відповідач з вимогами та доводами скаржника не погоджується, просить залишити без змін рішення суду апеляційної інстанції.

Клопотання про розгляд справи за участю представників сторін не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті відповідно до вимог статті 222 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що за результатами проведеної планової документальної виїзної перевірки дотримання ПАТ «Концерн Стирол» законодавства України з питань митної справи за період 05.11.2009 року по 04.11.2012 року, митним органом складено акт від 15.01.2013 року № 10/3/700000005/005761614, яким встановлено порушення: - п. 5 ст. 267 Митного кодексу України, п. 10.5 ст. 58 Митного кодексу України в частині недостовірності задекларованих витрат на транспортування імпортованих товарів, що призвело до недоборів митних платежів у сумі 27 472, 20 грн. (з них: мито - 1 969, 08 грн., ПДВ - 25 503, 12 грн.); - Закону України «Про Митний тариф України» в частині невірної класифікації товарів згідно УКТЗЕД, що призвело до недоборів митних платежів у сумі 161 249, 23 грн. (з них мито - 134 374, 33 грн., ПДВ - 26 874, 9 грн.).

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення форми «Р» від 01.02.2013 року, зокрема, - № 29, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем: мито на товари, що ввозяться на територію України суб'єктами підприємницької діяльності у розмірі 170 429, 26 грн., у тому числі за основним платежем - 136 343, 41 грн., за штрафними санкціями - 34 085, 85 грн.; - № 30, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб'єктами господарювання у розмірі 59 829, 48 грн., у тому числі за основним платежем - 47 863, 58 грн., за штрафними санкціями - 11 965, 90 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову, оскільки митні органи, приймаючи вантажно-митні декларації, віднесли товар до певного коду товарної номенклатури та пропустили товар на митну територію України.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що прийняті податкові повідомлення-рішення форми «Р» є правомірними в результаті допущених порушень платником податку.

Колегія суддів суду касаційної інстанції не погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Статтею 86 Митного кодексу України встановлено, що митна декларація приймається та реєструється митним органом у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України або уповноваженим ним органом. Митна декларація приймається митним органом, якщо встановлено, що в ній містяться всі необхідні відомості і до неї додано всі необхідні документи.

Правові засади застосування ставок ввізного мита, яке справляється з товарів, що ввозяться на митну територію України, регулюються Законом України «Про Митний тариф України», приписами якого визначено, що митний тариф України - це систематизований згідно з УКТЗЕД перелік ставок ввізного мита, яке справляється з товарів, що ввозяться на митну територію України. Класифікація товарів за УКТЗЕД - це віднесення товарів до певного класу із цифровим позначенням (кодом), від якого залежить оподаткування товару, а також надання необхідних пільг, преференцій, якщо вони передбачені законодавством.

Відповідно до наказу Держмитслужби України №314 «Про затвердження Порядку митного контролю й митного оформлення товарів із застосуванням вантажної митної декларації» встановлено, що працівники митної служби здійснюють вичерпний перелік дій щодо прийняття ВМД до оформлення, та здійснення митного контролю. При цьому у п.17 розділу ІІІ Порядку вказано, що при митному контролі здійснюється перевірка правильності класифікації та кодування товарів (згідно з поданими документами). Пункт 25 Порядку містить норму, за якою посадова особа митного органу ініціює проведення митного огляду, якщо документів, поданих декларантом, недостатньо для прийняття рішення про повноту та/або достовірність відомостей, що перевіряються або результати перевірки правильності класифікації та кодування товарів, визначення країни походження тощо, потребуються проведення такого огляду.

Статтею 313 Митного кодексу України встановлено, що митні органи класифікують товари, тобто відносять товари до класифікаційних групувань, зазначених в УКТЗЕД.

Рішення митних органів щодо класифікації товарів для митних цілей є обов'язковими для підприємств та громадян.

Таким чином, митний орган самостійно класифікує товар, а відповідно і визначає суму мита, збору, податку на додану вартість до сплати.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про Єдиний митний тариф» мито нараховується митним органом України відповідно до положень цього Закону і ставок Єдиного митного тарифу України, чинними на день подання митної декларації.

Обов'язки декларанта передбачені ст. 88 Митного кодексу України, відповідно до якого декларант не визначає код товару, він лише заявляє (декларує) його у вантажно-митній декларації. А митний орган самостійно класифікує товар, визначає суму мита та податку на додану вартість, що підлягають сплаті декларантом.

Відповідно до ст. 69 Митного кодексу України незалежно від закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску товарів і транспортних засобів митний контроль за ними може здійснюватися, якщо є достатні підстави вважати, що мають місце порушення законодавства України чи міжнародного договору України, укладеного в установленому законом порядку, контроль за виконанням яких покладено законом на митні органи. Такий контроль здійснюється на підставі письмового розпорядження керівника митного органу або особи, яка його заміщує.

Аналіз наведених норм свідчить про можливість митного контролю після завершення митного оформлення за умови існування обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 02.08.2010 року між Dalmond Trade House Ltd. (Республіка Кіпр) та ВАТ «Концерн Стирол» був укладений зовнішньоекономічний контракт на купівлю-продаж вогнетривкої продукції.

У період з 04.07.2011 року по 12.03.2012 року позивачем здійснювалося ввезення на митну територію України у режимі ІМ-40 порошку магнезитового згідно із даним контрактом та були оформлені вантажні митні декларації, у графі 33 (код товару) яких зазначено код згідно УКТЗЕД .

08.05.2012 року митним органом, на підставі висновку Донецької служби з експертного забезпечення митних органів центрального митного управління лабораторних досліджень та експертної роботи, прийнято рішення про визначення коду товару, яким змінено заявлений позивачем код товару зі ставкою ввізного мита 2% на код товару зі ставкою ввізного мита 5% згідно з УКТЗЕД.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач сплатив ввізне мито та ПДВ за кодом товарної номенклатури, визначеним митним органом за наслідками здійснення правового аналізу та оцінки поданих позивачем як декларантом документів.

Доказів подання позивачем неповної, недостовірної, неправдивої інформації митному органу при декларуванні товару відповідачем не надано. Відповідачем не наведено жодних доводів та не подано будь-яких доказів на підтвердження того, що виявлені помилки у класифікації спірного товару були наслідком саме протиправних дій імпортера (позивача).

Таким чином, у разі якщо під час здійснення митного контролю з боку посадових осіб відповідача зауваження до ВМД, поданих позивачем, були відсутні, відповідач підтвердив правильність та достовірність заповнених вантажно-митних декларацій, у тому числі і правильність коду товару, в подальшому він не мав правових підстав для прийняття податкових повідомлень про донарахування податкових зобов'язань у зв'язку з виявленням помилки стосовно класифікації товару.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 267 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються подальші витрати, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

За позицією митниці порушення позивачем ст. 267 Митного кодексу України полягало в тому, що він недостовірно задекларував витрати на транспортування як власним автотранспортом так і перевізниками/експедиторами - ТОВ «Сільвер» та ПАТ «Концерн Стирол» імпортованих товарів, в результаті чого занизив їх митну вартість на суму витрат на транспортування після ввезення, що, своєю чергою, призвело до заниження митних платежів та податку на додану вартість.

З даного приводу судом першої інстанції встановлено, що в акті перевірки відповідач не дає пояснень відносно того в чому саме міститься невідповідність між розміром транспортних витрат, заявлених під час митного оформлення товару та витратами, які перевізник здійснив фактично, а саме які заявлені витрати не відповідають понесеним.

Висновок суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову в цій частині ґрунтується виключно на доводах митниці, викладених у відповідному акті.

Таким чином, судом першої інстанції зроблений правильний висновок про недоведеність відповідачем, на якого в силу норми частини другої ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладається обов'язок доказування, правомірності прийнятих податкових повідомлень-рішень форми «Р».

Відповідно до ст. 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Отже, прийняте апеляційним судом нове рішення у справі про відмову в позові підлягає скасуванню, а постанова суду першої інстанції - залишенню в силі відповідно до ст. 226 Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких обставин касаційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 220, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Концерн Стирол» задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 09.10.2013 року у справі № 805/2016/13-а скасувати.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28.08.2013 року у справі № 805/2016/13-а залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук