Справа № 820/18307/14
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 р.Справа № 820/18307/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Чалого І.С.

Суддів: Зеленського В.В. , П'янової Я.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2014р. по справі № 820/18307/14 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, Управління Державної міграційної служби України у Київській області про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області, Управління Державної міграційної служби України у Київській області, у якому просить суд:

- скасувати рішення УДМС України в Київській області від 06.11.2013 року, на підставі якого було скасовано дозвіл на імміграцію в Україну ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1;

- зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби у Харківській області повторно розглянути заяву від 27.01.2014 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, про обмін посвідки на постійне проживання серія НОМЕР_2, у зв'язку із досягненням 45-річного віку.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2014р. адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області, Управління Державної міграційної служби України у Київській області про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії було задоволено.

Скасовано рішення у формі висновку Управління Державної міграційної служби України у Київській області від 06.11.2013 року, на підставі якого було скасовано дозвіл на імміграцію в Україну ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобов'язано Головне управління Державної міграційної служби у Харківській області повторно розглянути заяву від 27.01.2014 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, про обмін посвідки на постійне проживання серія НОМЕР_2, у зв'язку із досягненням 45-річного віку.

Стягнуто з Державного бюджету України (р/р: 4011, отримувач: УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова Харківської області, код: 37999628, МФО: 851011, банк: ГУДКСУ у Харківській області) на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_1, АДРЕСА_1) судовий збір у розмірі 73,08 грн. (сімдесят три гривні вісім копійок).

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2014р. та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На адресу суду повернувся конверт з судовою повісткою направленою на адресу вказану позивачем у позовній заяві, який не є вручений адресату з незалежних від суду причин, в зв'язку з чим відповідно до ст. 35 КАС України вважається, що вказана повістка є врученою.

Сторони в судове засідання не з'явились, були повідомлені належним чином про дату, час та місце слухання справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає справу відповідно до ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що громадянка В'єтнаму ОСОБА_1 прибула в Україну в 1988 році, з 1988 року по 1993 рік працювала на Полтавській текстильній фабриці "Демитекс", після звільнення з роботу залишилась проживати в Україні.

ВГІРФО ГУМВС України в Київській області 13.08.2004 року за заявою позивача було прийнято рішення про документування гр. В'єтнаму ОСОБА_1 посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2. Дане рішення було прийняте відповідно до положень закону України "Про імміграцію".

Позивач звернувся з письмовою заявою до ГУ ДМС України в Харківській області, в якій просив здійснити обмін бланку посвідки на постійне проживання гр. Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_1 27.01.2014 року.

Листом від 30.04.2014 року №04/7276 за підписом начальника ГУ ДМС України в Харківській області позивача повідомлено, що згідно обліків ГУ ДМС України в Харківській області значиться гр. Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_1, якій 06.11.2013 року УДМС України в Київській області було скасовано дозвіл на імміграцію в Україну.

Відповідно до копії висновку УДМС України в Київській області від 06.11.2013 року про розгляд матеріалів щодо правомірності оформлення посвідки на постійне проживання в Україні гр. Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_1, яким, за результатами розгляду головним спеціалістом управління ДМС України в Київській області матеріалів справи щодо документування вищезазначеного громадянина посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 13.08.2004 року, серед іншого, визнано позивача таким, що не мав дозволу на імміграцію в Україну, посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 13.08.2004 року визнати неправомірно виданою та вилучити, анулювати відмітку про наявність дозволу на постійне проживання в Україні у паспортному документі позивача.

Зазначений висновок вмотивований тим, що посвідку на постійне проживання в Україні позивачу оформлено у порушення абзацу 4 пункту 4 Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію", оскільки позивач звернувся про видачу посвідки після закінчення терміну, встановленого абз. 4 п. 4 Прикінцевих положень вказаного Закону, де зазначено, що вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2 квітня 1981 року, залишилися проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що висновок УДМС України в Київській області про визнання громадянки Вєтнаму ОСОБА_1 такою, що не мала дозволу на імміграцію в Україну, визнання посвідки на постійне проживання неправомірно виданою від 06.11.2013 року, винесений з порушенням вимог чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з таким висновками суду першої інстанції та зазначає.

Відповідно до абз.4 п.4 розділу V "Прикінцевих положень" Закону України "Про імміграцію", вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2 квітня 1981 року, залишилися проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні.

Згідно з абз. 6 ст. 1 Закону України "Про імміграцію" посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Стаття 12 Закону України "Про імміграцію" передбачає, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Вищевказані норми регулюють відносини, які виникають між уповноваженим органом та іноземцем при наданні дозволу на імміграцію, та не передбачають випадків скасування посвідки на постійне проживання в Україні.

Колегія судів зазначає, що при наданні посвідки на постійне місце проживання в Україні позивачу ВГІРФО ГУМВС України в Київській області керувалося п.4 Розділу V "Прикінцеві положення" Закону України "Про імміграцію", тобто проводило перевірку підстав залишення на постійне проживання на території України позивача, підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію не виявило, та надало посвідку на постійне місце проживання в Україні громадянину В'єтнаму ОСОБА_1. Цією ж нормою Закону відповідач - управління Державної міграційної служби України в Київській області, обґрунтовує прийняття протилежного рішення - висновку про визнання неправомірно виданою та вилучення посвідки на постійне проживання НОМЕР_2 від 13.08.2004 року.

Ані до суду першої інстанції ані до суду апеляційної інстанції не було надано доказів, які б підтверджували виникнення за період з моменту надання позивачу посвідки на постійне місце проживання в Україні та до моменту надання УДМС України в Київській області висновку про визнання громадянки Вєтнаму ОСОБА_1 такою, що не має дозволу на імміграцію в Україну нових обставин, які б тягли за собою обґрунтування скасування дозволу на імміграцію.

Відповідно до п.п. 21-24 "Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень", затвердженого Постановою КМ України № 1983 від 26.12.2002р. (який діяв на час прийняття оскаржуваного рішення), дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав. Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу. Департамент, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти. Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію".

Відповідно до вимог ст.12 Закону України "Про імміграцію" підлягає скасуванню саме дозвіл на імміграцію, а ст. 13 вказаного Закону встановлює вилучення посвідки на постійне місце проживання на підставі скасування дозволу на імміграцію.

Суд апеляційної інстанції вказує на те, що позивачу не надавався дозвіл на імміграцію в Україні, оскільки він прибув до України в 1988 році, а Закон України "Про імміграцію" прийнятий 07 червня 2001 року, передбачив набуття дозволу на імміграцію позивача в силу цього Закону без окремої дії чи рішення суб'єкта владних повноважень. Позивачу в силу дії вищевказаного Закону щодо набуття права на дозвіл на імміграцію надана посвідка на постійне місце проживання в Україні без надання дозволу на імміграцію.

Разом з цим колегія судів зазначає, що згідно п.4 Розділу V "Прикінцеві положення" Закону України "Про імміграцію", особам, зазначеним у пункті 4 Прикінцевих положень, посвідка на постійне проживання видається за їхніми заявами або заявами їх законних представників без оформлення дозволу на імміграцію. На них поширюється чинність статей 12 - 15 цього Закону.

Тобто, посвідка на постійне проживання видається уповноваженим органом за заявою, та не передбачає оформлення дозволу на імміграцію. А відтак, позивач не повинен був отримувати дозвіл на імміграцію.

На підставі вищезазначеного колегія судів робить висновок, що висновок відповідача щодо звернення позивача із заявою про видачу йому посвідки на постійне проживання після 07.02.2002 року як на підставу для визнання посвідки неправомірно виданою на постійне проживання в Україні не відповідає вимогам ст. 12 та 13 Закону України "Про імміграцію", оскільки дозвіл на імміграцію Позивачу не надавався, а тому відсутній об'єкт визнання неправомірною видачу посвідки, як - то передбачає ст. 12 Закону України "Про імміграцію".

Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, 197, п.1 ч.1 ст. 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2014р. по справі № 820/18307/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя Чалий І.С.
Судді Зеленський В.В. Пянова Я.В.