Справа № 804/4834/14
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

05 лютого 2015 рокусправа № 804/4834/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Малиш Н.І.

суддів: Баранник Н.П. Щербака А.А.

за участю секретаря судового засідання: Спірічев Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровськ апеляційну скаргу Криворізької центральної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 червня 2014 року у справі № 804/4834/14 за позовом Приватне підприємство"ТРАНСАГРО-ЗБУД" до Криворізької центральної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми "Р" № від 10.02.2014 р., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Криворізької центральної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми "Р" № від 10.02.2014р.

Позовні вимоги обґрунтовано незгодою з висновками відповідача, на підставі яких прийнято оскаржене рішення, щодо відсутності встановлення факту реального здійснення операцій між позивачем та контрагентами, що не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що призвело до завищення податкового кредиту, оскільки всі взаємовідносини з контрагентами підтверджуються достатніми документами, які надавались позивачем до перевірки, та були досліджені відповідачем, що зазначено в акті перевірки. Придбані товари, послуги (роботи) підприємство використало з метою господарської діяльності.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 червня 2014р. позов задоволено.

Відповідачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги прийшов до висновку, з урахуванням поданих документів позивачем, що позивач має у наявності всі первинні документи, які надавались до перевірки, що стосуються господарських операцій за участю контрагентів та які підтверджують фактичне отримання товарів (робіт/послуг) та реальне здійснення правочинів і досягнення позивачем законної мети їх здійснення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідачем в період з 13.01.2014 по 21.01.2014 проведено документальну позапланову виїзну перевірку щодо документального підтвердження господарських відносин з ТОВ «Інформсистема» та ТОВ «Мілессіум-Холдинг» за період з 01.09.2012р. по 28.02.2013р. за результатами якої складено акт від 28.01.2014р. №56/22-01/36607970.

Перевіркою встановлено порушення позивачем зокрема ч.1, 5 ст. 203, ст. 228, ст. 234, ст. 664 ЦК України, п. 198.6, п.198.3, п.198.4 ст. 198 ПК України, що призвело до завищення податкового кредиту з ПДВ на суму 224450 грн., завищено податкові зобов'язання з ПДВ на суму 6248,80 грн., у результаті чого занижено ПДВ на загальну суму 218201,20 грн., у т.ч. за вересень 2012р. - 5881,00 грн., листопад 2012р. - 12167,00 грн., грудень 2012р. - 73334,00 грн., січень 2013р. - 32780,00 грн., лютий 2013р. - 94039,20 грн.

За результатами перевірки винесено податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 10.02.2014р. за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму грошового зобов'язання 327301,50 грн. : за основним платежем 218201,00 грн., та фінансовими (штрафними) санкціями 109100,50 грн.

В основу таких висновків було покладено матеріали перевірок контрагентів позивача, за результатами яких податковим органом встановлено відсутність об'єктів оподаткування та неможливість реального здійснення господарських операцій позивача з відповідними контрагентами.

Надаючи оцінку обґрунтованості висновків податкового органу та правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення колегія суддів зазначає, що відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів (послуг) або дата отримання платником податку товарів (послуг), що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Положеннями пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Судом встановлено, що позивач за перевіряємий період мало господарські відносини з ТОВ «Інформсистема» та ТОВ «Мілессіум-Холдинг».

Так між позивачем та ТОВ «Інформсистема» були укладені підряду від 01.11.2012р. за № 335, договору поставки від 01.11.2013р. за № 35.

Факт виконання вказаних договорів підтверджено позивачем: копіями договорів, сметами, актами прийняття робіт, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, податковими накладними та оплатою.

Також між позивачем та ТОВ «Мілессіум-Холдинг» були укладені договір про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом від 01.09.2012р. за № Т/01.09.2012 та договір купівлі-продажу товарів від 01.09.2012р. за № 1-0109.

Факт виконання договорів підтверджується: копіями договорів, актами приймання виконаних робіт, товарно-транспортними накладними, подорожніми листами, заявками, видатковими накладними, актами списання товарів, податковими накладними, оплатою.

Судом встановлено, що придбаний товар, роботи було використано у власній господарській діяльності позивача про що свідчить укладені договори з іншими контрагентами, копії яких містяться в матерілах справи.

Вищезазначені договори укладені позивачем з контрагентами ТОВ «Інформсистема» та ТОВ «Мілессіум-Холдинг» не було визнано недійсними в судовому порядку.

З наданих позивачем первинних документів можливо встановити зміст та обсяг господарських операцій, в них зазначено найменування та вартість поставленого товару, одиницю виміру, сторони господарських операцій. Тобто, вказані документи, у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджують факт здійснення між сторонами господарських операцій.

Усі надані первинні документи досліджені як судом першої інстанції та надана їм оцінка так і судом апеляційної інстанції, на підставі чого колегія суддів дійшла висновку про правомірність висновків суду першої інстанції про реальність операцій за укладеними договорами між позивачем та контрагентами, при цьому первинні документи оформлені належним чином та відповідають вимогам законодавства.

Таким чином, оскільки належними та допустимими доказами відповідач, як суб'єкт владних повноважень, на якого покладено обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, не довів обґрунтованість висновків акту перевірки, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що правочини, укладені позивачем з контрагентами ТОВ «Інформсистема» та ТОВ «Мілессіум-Холдинг» відповідають нормам чинного законодавства України, фактичні обставини об'єктивно засвідчують здійснення дослідженої судом господарської діяльності позивача із вказаним підприємством, що підтверджуються первинними бухгалтерськими документами, складеними на виконання умов викладених вище договірних відносин.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи об'єктивно, повно та всебічно з'ясовано усі обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної справи, та застосовано до правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі, норми матеріального права, які регулюють саме ці правовідносини і ухвалено законне рішення. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права, які б потягли за собою скасування чи зміну оскаржуваної судової постанови, судовою колегією під час розгляду даної справи не встановлено, тому колегія суддів вважає за необхідне постанову суду першої інстанції у даній адміністративній справі залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги спростовуються дослідженими судом доказами та не можуть бути підставою для скасування постанови суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Криворізької центральної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 червня 2014 року у справі № 804/4834/14 за позовом Приватне підприємство"ТРАНСАГРО-ЗБУД" до Криворізької центральної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми "Р" № від 10.02.2014 р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Відповідно до ст. 254 КАС України ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Повний текст рішення складено 09 лютого 2015року.

Головуючий: Н.І. Малиш

Суддя: Н.П. Баранник

Суддя: А.А. Щербак