Справа № 810/3446/14
Суддя: Виноградова О.І.
Дата ухвалення: 2015-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2015 року 810/3446/14

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - суддя Виноградова О.І.,

при секретарі судового засідання Гай А.В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Макаренко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

4 червня 2014 р. до Київського окружного адміністративного суду звернулася фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Міндоходів у Київській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 31 січня 2014 р. № /129.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно зробив висновки про нікчемність правочинів, які були укладені між позивачем та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3). Стверджує, що всі укладені позивачем угоди були реальні та виконані сторонами в повному обсязі.

Відповідач позов не визнав, подав до суду письмові заперечення, в яких у задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на те, що правочини між позивачем та ФОП ОСОБА_3, здійснені без мети настання реальних наслідків. Стверджує, що названі правочини є нікчемними (т. 2 а.с. 42-44).

Суд,заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, встановив таке.

12 березня 2003 р. позивач зареєстрований як юридична особа, що підтверджується копіями витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців НОМЕР_2 та Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця НОМЕР_3 (т. 1 а.с. 19, 22-24 відповідно).

Основними видами діяльності позивача за КВЕД - 2010 є: видання газет, оптова торгівля відходами та брухтом, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого майна.

У період з 30 грудня 2013 р. по 10 січня 2014 р. відповідачем було проведено документальну позапланову перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_3 за період з 1 січня 2010 р. по 28 грудня 2012 р., за результатами якої 16 січня 2014 р. було складено акт перевірки № 63/1702/НОМЕР_1 (далі - акт перевірки № 63/1702/НОМЕР_1) (т. 1 а.с. 25-43).

У розділі "Висновок" названого акту перевірки зазначено, що позивачем порушено:

1) п. 44.1, п.44.6 ст. 44, п.198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 р. № 2756-VI (далі - ПК України), в результаті чого, було занижено податок на додану вартість за період з 1 грудня 2011 р. по 31 травня 2012 р. на загальну суму 254 429 грн 97 коп., в т.ч. по періодах: грудень 2011 р. - 39 765 грн 52 коп.; січень 2012 р. - 42 276 грн 72 коп.; лютий 2012 р. - 32 569 грн 63 коп.; березень 2012 р. - 40 984 грн 46 коп.; квітень 2012 р. - 52 165 грн 42 коп.; травень 2012 р. - 46 668 грн 22 коп.

31 січня 2014 р., на підставі названого акту перевірки № № 63/1702/НОМЕР_1, відповідачем було винесено податкове повідомлення - рішення № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 381 644 грн 95 коп., з якої за основним платежем - 254 429 грн 97 коп., за штрафними санкціями - 127 214 грн 98 коп. (далі - податкове повідомлення-рішення № ) (т. 1 а.с. 64).

У зв'язку з тим, що позивач вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправними, ним було подано даний адміністративний позов до суду.

Спірні правовідносини врегульовані ПК України.

Згідно з вимогами п. 85.2 ст. 85 ПК України платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Відповідно до вимог п. 85.8 ст. 85 ПК України посадова (службова) особа органу державної податкової служби, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Як убачається з п. 44.6 ст. 44 ПК України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому п. 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Згідно з вимогами п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Відповідно до вимог п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з вимогам п. 185.1 ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Як убачається з п. 186.1 ст. 186 ПК України, місцем постачання товарів є: фактичне місцезнаходження товарів на момент їх постачання (крім випадків, передбачених у підпунктах "б" і "в" цього пункту); місце, де товари перебувають на час початку їх перевезення або пересилання, у разі якщо товари перевозяться або пересилаються продавцем, покупцем чи третьою особою; місце, де провадиться складання, монтаж чи встановлення, у разі якщо товари складаються, монтуються або встановлюються (з випробуванням чи без нього) продавцем або від його імені.

Відповідно до вимог п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

Згідно з вимогами п. 188.1 ст. 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на вартість послуг стільникового рухомого зв'язку).

Відповідно до вимог п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Як убачається з п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з вимогами п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з вимогами п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Із аналізу положень ст. ст. 138 і 198 ПК України вбачається, що скористатися правом на формування валових витрат і податкового кредиту можливо лише при наявності первинних бухгалтерських документів, оформлених у відповідності до Закону. Відсутність таких документів зумовлює неможливість включення позивачем до складу валових витрат і податкового кредиту сум, що підтверджуються вказаними документами у періоді фізичного здійснення господарської операції.

Згідно з вимогами п. 201.4 ст. 201 ПК України податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Відповідно до вимог п. 201.6 ст. 201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Як убачається з п. 201.12 ст. 201 ПК України, у разі ввезення товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку. Для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається податкова накладна, податкові зобов'язання за якою включені до податкової декларації попереднього періоду.

Наявні матеріали справи свідчать, що відповідачем було поставлено під сумнів фінансово - господарську діяльність позивача, зокрема, реальність господарських операцій з контрагентом - ФОП ОСОБА_3 та зроблено висновок, що господарські операції між ними були фіктивними правочинами.

Проте, даний висновок суд вважає помилковим з таких підстав.

21 січня 2011 р. та 10 січня 2012 р. між ФОП ОСОБА_3 (постачальником) та позивачем (покупцем) було укладено два договори поставки (далі - договори поставки) (т. 2 а.с. 71-72).

Згідно з п. 4 названого договору постачальник взяв на себе зобов'язання поставити покупцеві склобій, який повинен відповідати ТУ У 85-9-2000, а покупець - прийняти товар та оплатити вартість товару в строки і порядку, передбаченому цими договорами.

На виконання договорів поставки ФОП ОСОБА_3 було продано позивачу товар - склобій, що підтверджується:

1.Видатковими накладними від 1, 2, 5, 7, 8, 9, 12,13, 15, 19, 20, 21, 22, 23, 26, 27 грудня 2011 р., 12,13, 16, 17, 18, 19, 20, 23, 24, 25 січня 2012 р. , 3, 6, 7, 8, 9,13,15, 17, 21, 23, 24,27, 28 лютого 2012 р., 1, 2, 5, 6, 7, 9, 12, 14, 15, 19, 20, 21, 26, 27, 28 березня 2012 р., 2, 3, 4, 5, 6, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 18, 19, 20, 25, 26, 27 квітня 2012 р., 3, 4, 7, 8, 10, 11, 14, 15, 17, 21, 23, 24, 25, 28 травня 2012 р. № № 59 - 74 за 2011 р., 1 - 69 за 2012 р. (т. 2 а.с. 73-157);

2. Податковими накладними від 1, 2, 5, 7, 8, 9, 12,13, 15, 19, 20, 21, 22, 23, 26, 27 грудня 2011 р., 12,13, 16, 17, 18, 19, 20, 23, 24, 25 січня 2012 р. , 3, 6, 7, 8, 9,13,15, 17, 21, 23, 24,27, 28 лютого 2012 р., 1, 2, 5, 6, 7, 9, 12, 14, 15, 19, 20, 21, 26, 27, 28 березня 2012 р., 2, 3, 4, 5, 6, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 18, 19, 20, 25, 26, 27 квітня 2012 р., 3, 4, 7, 8, 10, 11, 14, 15, 17, 21, 23, 24, 25, 28 травня 2012 р. (т. 2 а.с. 158 - 241);

3. Рахунками на оплату від 1, 2, 5, 7, 8, 9, 12,13, 15, 19, 20, 21, 22, 23, 26, 27 грудня 2011 р., 12,13, 16, 17, 18, 19, 20, 23, 24, 25 січня 2012 р. , 3, 6, 7, 8, 9,13,15, 17, 21, 23, 24,27, 28 лютого 2012 р., 1, 2, 5, 6, 7, 9, 12, 14, 15, 19, 20, 21, 26, 27, 28 березня 2012 р., 2, 3, 4, 5, 6, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 18, 19, 20, 25, 26, 27 квітня 2012 р., 3, 4, 7, 8, 10, 11, 14, 15, 17, 21, 23, 24, 25, 28 травня 2012 р. № № 51-66 за 2011 р., 1-69 за 2012 р. (т. 3 а.с. 1-85).

Перелічені документи були підписано посадовою особою ФОП ОСОБА_3 та завірені його печаткою.

Оплата позивачем за куплений у ФОП ОСОБА_3 товар підтверджується платіжними дорученнями та банківськими виписками, які завірені печаткою Київської регіональної дирекції акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" (т. 3 а.с. 86-137).

До того ж судом враховано, що на дату укладення та виконання договору поставки у розпорядженні позивача були документи на підтвердження державної реєстрації ФОП ОСОБА_3, зокрема, копія витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців серія АГ № 978860, згідно з яким названий контрагент зареєстрований, як фізична особа - підприємець (т. 2 а.с. 65-67).

Судом встановлено, що у подальшому куплений позивачем товар, а саме, склобій, позивачем було продано акціонерному товариству "Ветропак Гостомельський Склозавод" (далі - АТ "Ветропак Гостомельський Склозавод") на виконання договору від 21 січня 2011 р. № 03/15 (а.с. 107).

Дана обставина підтверджується наданими позивачем суду документів, а саме:

- Довіреностями від 1 грудня 2011 р., 12 січня, 3 лютого, 1 березня, 2 квітня, 3 травня 2015 р. (т. 1 а.с. 109-114)

- Накладними від 1, 2, 5, 7, 8, 9, 12,13, 15, 19, 20, 21, 22, 23, 26, 27 грудня 2011 р., 12,13, 16, 17, 18, 19, 20, 23, 24, 25 січня 2012 р. 3, 6, 7, 8,13,15, 17, 21, 23, 24,27, 28 лютого 2012 р., 1, 2, 5, 6, 7, 9, 12, 14, 15, 19, 20, 21, 26, 27, 28 березня 2012 р., 2, 3, 4, 5, 6, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 18, 19, 20, 25, 26, 27 квітня 2012 р., 3, 4, 7, 8, 10, 11, 14, 15, 17. 21, 23, 24, 25, 28 травня 2012 р. (т. 1 а.с. 115-156).

- Податковими накладними від 1, 2, 5, 7, 8, 9, 12,13, 15, 19, 20, 21, 22, 23, 26, 27 грудня 2011 р., 12,13, 16, 17, 18, 19, 20, 23, 24, 25 січня 2012 р. 3, 6, 7, 8,13,15, 17, 21, 23, 24,27, 28 лютого 2012 р., 1, 2, 5, 6, 7, 9, 12, 14, 15, 19, 20, 21, 26, 27, 28 березня 2012 р., 2, 3, 4, 5, 6, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 18, 19, 20, 25, 26, 27 квітня 2012 р., 3, 4, 7, 8, 10, 11, 14, 15, 17. 21, 23, 24, 25, 28 травня 2012 р. (т. 1 а.с. 157-198);

- Рахунками від 1, 2, 5, 7, 8, 9, 12,13, 15, 19, 20, 21, 22, 23, 26, 27 грудня 2011 р., 12,13, 16, 17, 18, 19, 20, 23, 24, 25 січня 2012 р. 3, 6, 7, 8,13,15, 17, 21, 23, 24,27, 28 лютого 2012 р., 1, 2, 5, 6, 7, 9, 12, 14, 15, 19, 20, 21, 26, 27, 28 березня 2012 р., 2, 3, 4, 5, 6, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 18, 19, 20, 25, 26, 27 квітня 2012 р., 3, 4, 7, 8, 10, 11, 14, 15, 17. 21, 23, 24, 25, 28 травня 2012 р. (т. 1 а.с. 199-241).

Перелічені документи були підписано посадовою особою АТ "Ветропак Гостомельський Склозавод" та завірені його печаткою.

Оплата товару купленого АТ "Ветропак Гостомельський Склозавод" у позивача підтверджується банківськими виписками, Київської регіональної дирекції акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" (т. 1 а.с. 242-250, т. 2 а.с. 1-25).

До того ж судом враховано, що на дату укладення та виконання договору поставки у розпорядженні позивача були документи на підтвердження державної реєстрації АТ "Ветропак Гостомельський Склозавод", зокрема, копія витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців серія (т. 2 а.с. 68-69).

Таким чином, доводи, якими податковий орган мотивував правомірність оскаржуваного податкового рішення, є необґрунтованими.

На підставі викладено суд дійшов висновку, що:

- укладення та виконання позивачем договорів поставки укладених з ФОП ОСОБА_3 дійсно мало місце та було вчинено з метою здійснення господарської діяльності;

- виконання позивачем договорів поставки укладених з ФОП ОСОБА_3 призвело до зміни його майнового стану;

- на дату укладення та виконання позивачем договорів поставки у нього не було сумніву стосовно дійсності реєстрації та господарської діяльності ФОП ОСОБА_3, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців серія АГ № 978860, згідно з яким названий контрагент зареєстрований, як фізична особа - підприємець (т. 2 а.с. 65-67);

Наведене свідчить про реальність укладення та виконання договорів поставки між позивачем та ФОП ОСОБА_3

Крім того, судом не може бути взято до уваги посилання представника відповідача на постанову старшого слідчого СУ ГУ МВС України в Київській області старшого лейтенанта Циба Н.Д. від 26 жовтня 2011 р. за фактом фіктивного підприємництва, тобто створення ФОП ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_3 з метою прикриття незаконної діяльності, якщо вони вчинені повторно, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу України, оскільки дана постанова скасована постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 5 квітня 2012 р. у справі № 2610/7853/2012 (т. 3 а.с. 101-103).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, відповідачем не доведено належними та достатніми доказами фактів безпідставного чи неправомірного формування позивачем податкового кредиту та не надано суду доказів, які б спростовували надані позивачем докази.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а податкове повідомлення-рішення № /129 протиправним та таким, що підлягає скасуванню

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 9, 69 - 72, 158 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Міндоходів у Київській області від 31 січня 2014 р. № /129.

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн 20 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Виноградова О.І.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 30 січня 2015 р.