Справа № 808/8307/14
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 року Справа № 808/8307/14 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Запорізький рибокомбінат»

до Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції

про визнання незаконною та скасування постанови,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

24 листопада 2014 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Запорізький рибокомбінат» до Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, в якому позивач просить суд визнати незаконною та скасувати постанову «Про стягнення з боржника виконавчого збору» ВП № 40819639 від 13 листопаду 2014 року, яка ухвалена головним державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Бородавко Є.В., про стягнення з Публічного акціонерного торвариста «Запорізький рибокомбінат» виконавчого збору в сумі 19000,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 13 листопаду 2014 року головнім державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Бородавко Є.В. було винесено постанова про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 40819639, згідно якої з боржника - ПАТ «Запорізький рибокомбінат» стягнуто виконавчий збір в сумі 19000,00 грн. за невиконання в самостійному порядку в строк до 26.11.2013 наказу господарського суду Запорізької області № 908/472/13г.

Вважає, вказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню в зв'язку з тим, що про відкриття виконавчого провадження №40819639 від 20.11.2013 позивач дізнався тільки 21 січня 2014 року, хоча строк для добровільного погашення суми заборгованості був встановлений до 26.11.2014. Після звернення позивача до виконавчої служби строк для самостійного виконання судового рішення було продовжено до 27 січня 2014 року. Після чого, 24 січня 2014 року, він звернувся до господарського суду Запорізької області з заявою про розстрочення виконання судового рішення по справі №908/472/13-г, по примусовому виконання якого відкрито зазначене виконавче провадження. Про вказану обставини він в той же день письмово повідомив відповідача. Ухвалою господарського суду Запорізької області від 25.01.2014 заява прийнята до розгляду. Ухвалою господарського суду Запорізької області від 03.02.2014 заява задоволена, виконання судового рішення розстрочено. Проте, незважаючи на вказані обставини, 13 листопада 2014 року відповідачем винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору.

Ухвалою суду від 27 листопада 2014 року було відкрито провадження по зазначеній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 03 грудня 2014 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимог в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив, зазначив, що у зв'язку з тим що строк для самостійного виконання в постанові про відкладення провадження виконавчих дій було надано до 27.01.2014 року, а заява боржника з копією ухвали про розстрочку рішення надійшла 19.02.2014 року, державним виконавцем 13.11.2014 року на усунення порушення винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору.

З підстав викладених в запереченнях просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У судовому засіданні оголошувалась перерва до 04 грудня 2014 року.

04 грудня 2014 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження. На задоволенні позовних вимог наполягає.

Також, 04 грудня 2014 року від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. До заяви додано витяг з журналу вихідної кореспонденції.

Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи клопотання сторін про розгляд справи без участі їх представників, положення частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

У зв'язку з розглядом справи в порядку письмового провадження, суд, керуючись частиною 1 статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України, не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як свідчать матеріали справи та надані сторонами докази, 06 листопада 2013 року господарським судом Запорізької області видано наказ по примусовому виконанню судового рішення по справі № 908/472/13-г.

На підставі наказу № 908/472/13-г, 20 листопада 2013 року відповідачем відкрито виконавче провадження та надано строк для добровільного виконання судового рішення до 26 листопада 2013 року.

Як зазначив відповідач, в наданих до суду запереченнях, копії постанов про відкриття виконавчого провадження, за вихідним № 42843/7, направлено сторонам виконавчого провадження простою кореспонденцією - 21 листопада 2014 року у зв'язку з відсутністю марок.

19 грудня 2013 року винесено постанову про арешт коштів боржника, копії постанов за вихідним № 47026/7 від 20.12.2013 направлено до банківських установ.

20 січня 2014 року винесено постанову про стягнення витрат виконавчого провадження в розмірі 60,14 гривень та постанову про арешт коштів боржника.

21 січня 2014 року представник ПАТ «Запорізький рибокомбінат» Малахов В'ячеслав Веніамінович ознайомився з матеріалами виконавчого провадження, повідомив про фактичне місце знаходження боржника та надав заяву про відкладення провадження виконавчих дій для самостійного виконання рішення суду. Зазначену обставину також підтвердили представники сторін.

21 січня 2014 року відповідачем винесено постанову про відкладення провадження виконавчих дій ВП №40819639 до 27 січня 2014 року. Зазначена постанова направлена на адресу позивача 22 січня 2014 року, що підтверджується завіреним витягом з журналу вихідної кореспонденції, який долучений до матеріалів справи.

24 січня 2014 року позивач звернувся до господарського суду Запорізької області з заявою про розстрочення виконання судового рішення по справі №908/472/13-г. Одночасно, повідомлення (заява) про подання заяви про розстрочення виконання судового рішення до господарського суду Запорізької області направлена до відповідача (вих.№38/0084 від 24.01.2014).

25 січня 2014 року господарським судом Запорізької області винесено ухвалу про прийняття заяви до розгляду.

03 лютого 2014 року господарським судом Запорізької області винесено ухвалу про розстрочення виконання судового рішення. Розстрочення виконання судового рішення по справі № 908/472/13-г надано з 01 лютого 2014 року по 01 лютого 2016 року.

12 лютого 2014 року, листом за № 60/0093, на адресу відповідача направлена заява про закриття виконавчого провадження та ухвала господарського суду Запорізької області від 03 лютого 2014 року. Вказана заява, разом з ухвалою, отримані представником відповідача 14 лютого 2014 року, що підтверджується відміткою на повідомленні про вручення поштового відправлення.

13 листопада 2014 року відповідачем винесено постанову «Про стягнення з боржника виконавчого збору» ВП № 40819639 в сумі 19000,00 грн.

Не погодившись з винесеною постановою, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з приписів ч. 3 ст. 2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 за №606-XIV зі змінами та доповненнями (далі - Закон №606-XIV).

За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 2 вказаного Закону №606-XIV, примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 17 Закону №606-XIV, накази господарського суду є виконавчими документами, які підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Відповідно до частини 1 статті 6 цього Закону, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Частина 1 статті 25 Закону №606-XIV передбачає обов'язок державного виконавця прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно з абзацом 2 частини 2 зазначеної статті, у постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до вимог частини 1 статті 27 Закону №606-XIV, державний виконавець у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно з вимогами частини 1 статті 28 Закону №606-XIV, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі сгягувачу за виконавчим документом.

В пункті 6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 3 від 13.12.2010 року та в пункті 6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 5 від 21.05.2012 «Про внесення змін до постанови Пленуму ВАСУ від 13 грудня 2010 року №3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» зазначено, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання.

Статтею 31 Закону №606-XIV встановлено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчою провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Отже, підставою для винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору є невиконання боржником рішення у строк, встановлений постановою про відкриття виконавчого провадження, за умови обізнаності боржника про таку постанову (направлення її рекомендованим листом з повідомленням про вручення) та про строк в який він може добровільно сплатити борг.

Як зазначив представник відповідача, копії постанов про відкриття виконавчого провадження, за вихідним № 42843/7, направлено сторонам виконавчого провадження простою кореспонденцією - 21 листопада 2014 року. Документальних доказів щодо дати направлення відповідачем не надано.

Згідно з ч. 1 статті 35 Закону №606-XIV за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладення провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Судом також встановлено, що 21 січня 2014 року відповідачем винесено постанову про відкладення провадження виконавчих дій ВП №40819639 до 27 січня 2014 року.

24 січня 2014 року позивач звернувся до господарського суду Запорізької області з заявою про розстрочення виконання судового рішення по справі №908/472/13-г.

Про вказану обставину відповідач був повідомлений.

03 лютого 2014 року господарським судом Запорізької області винесено ухвалу про розстрочення виконання судового рішення. Розстрочення виконання судового рішення по справі № 908/472/13-г надано з 01 лютого 2014 року по 01 лютого 2016 року.

12 лютого 2014 року, листом за № 60/0093, на адресу відповідача направлена заява про закриття виконавчого провадження та ухвала господарського суду Запорізької області від 03 лютого 2014 року. Вказана заява, разом з ухвалою, отримані представником відповідача 14 лютого 2014 року, що підтверджується відміткою на повідомленні про вручення поштового відправлення.

Відповідно до вимог статті 1 Закону №606-XIV, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Судовим рішенням від 03 лютого 2014 року ухвалено розстрочення виконання судового рішення по справі № 908/472/13-г з 01 лютого 2014 року по 01 лютого 2016 року. Про вказане рішення відповідач був обізнаний з - 14 лютого 2014 року (дата отримання копії зазначеної ухвали). Також відповідач завчасно був обізнаний про те, що позивач звернувся до суду з заявою про розстрочення судового рішення.

Відповідач не надав суду докази того, що позивач неналежним чином виконує вимоги ухвали суду від 03 лютого 2014 року щодо розстрочення погашення заборгованості.

Отже, у відповідача були відсутні підстави для проведення виконавчих дій, оскільки позивачем самостійно здійснювалось погашення заборгованості згідно з графіком визначеним в ухвалі від 03.02.2014.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону №606-XIV, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

В даному випадку позивач не повинен сплачувати виконавчий збір, оскільки сума заборгованості була розстрочена та ним проводяться сплату відповідно до встановленого графіку. Отже, відповідачем не здійснювалось примусове стягнення суми заборгованості.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням вказаних обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Виходячи вимоги вищезазначеної статті слід присудити з Державного бюджету України документально підтверджену суму сплаченого судового збору.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Запорізький рибокомбінат» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову «Про стягнення з боржника виконавчого збору» ВП № 40819639 від 13 листопаду 2014 року, про стягнення з Публічного акціонерного торвариста «Запорізький рибокомбінат» виконавчого збору в сумі 19000,00 грн.

3. Повернути з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного торвариста «Запорізький рибокомбінат» () судовий збір у розмірі 182 (сто вісімдесят дві) гривні 70 (сімдесят) копійок.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ю.П. Бойченко