Справа № 2а-272/10/0470
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2015 року м. Київ К/800/38435/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді Шведа Е.Ю.,

суддів Горбатюка С.А.,

Мороз Л.Л.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за

касаційною скаргою Дніпропетровської митниці Міндоходів

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2013 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2014 року

у справі № 2а-272/10/0470

за позовом Публічного акціонерного товариства «Компанія «Райз»

до Дніпропетровської митниці Міндоходів

про визнання нечинним податкового повідомлення,

встановив:

Публічне акціонерне товариство «Компанія «Райз» звернулось до суду з адміністративним позовом до Дніпропетровської митниці Міндоходів про визнання нечинним податкового повідомлення форми «Р» від 26 жовтня 2009 року № 72.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2014 року, позов задоволено, визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення форми «Р» від 26 жовтня 2009 року № 72.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями Дніпропетровською митницею Міндоходів подано касаційну скаргу в якій посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити. Доводи касаційної скарги мотивовані тим, що суди дійшли помилкового висновку про відсутність у митниці правових підстав для проведення митного контролю після завершення митного оформлення товарів. Підставою для такого висновку стало твердження судів, що митниця при прийнятті митної декларації та здійсненні митного оформлення, здійснила всі необхідні митні процедури, передбачені Порядком здійснення митного контролю и митного оформлення товарів із застосуванням вантажної митної декларації, затвердженого наказом Держмитслужби України від 20 квітня 2005 року № 314.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Судами встановлено наступні обставини. Позивачем у 2008 році ввезено на територію України самохідні оприскувачі марки Jonh Deere 4930. Митне оформлення товару здійснювалось в Дніпропетровській митниці відповідно до вантажно-митних декларацій типу ІМ-40, № 110040000/8/1549 від 17 березня 2008 року, відправник Jonh Deere International Швейцарія, сплачено ввізного мита 0,00 грн., № 110040000/8/3426 від 28 травня 2008 року, відправник Jonh Deere International Швейцарія, сплачено ввізного мита 0,00 грн.

За результатами митного оформлення товару здійснено всі необхідні митні процедури щодо пропуску товару за відповідним кодом УКТЗЕД.

В подальшому Дніпропетровською митницею Міндоходів проведено камеральну перевірку позивача щодо стану дотримання вимог законодавства України з питань митної справи при митному оформленні самохідних оприскувачів 4930, виробництва фірми John Deere.

За результатами проведеної камеральної перевірки вантажних митних декларацій платника податків складено акт № К030/9/110040000/ від 22 вересня 2009 року, яким встановлено ввезення на митну територію України 2 самохідних оприскувачів марки John Deere модель 4930 код згідно з УКТЗЕД. Задекларований товар був класифікований декларантом за товарною підкатегорією із застосуванням при митному оформленні 0% ставки ввізного мита.

Дніпропетровською митницею Міндоходів встановлено факт невірної класифікації товарів «самохідні оприскувачі», з тих підстав, що на думку відповідача, декларантом допущено методологічну помилку в частині класифікації імпортованих товарів, які задекларовані за кодом УКТЗЕД замість коду УКТЗЕД , що призвело до виникнення у підприємства податкового зобов'язання по сплаті ввізного мита та податку на додану вартість, сума якого відповідно до Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» була самостійно визначена Дніпропетровською митницею.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення форми «Р» № 72 від 26 жовтня 2009 року на загальну суму 131720,77 грн., в тому числі: за основним платежем (мито) на суму - 125448,35 грн. та штрафні санкції - 6272,42 грн.

Позивач, не погоджуючись з таким рішенням, звернувся до суду з позовом про визнання нечинним податкового повідомлення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що митні органи, приймаючи вантажні митні декларації, віднесли товар до певного коду товарної номенклатури та пропустили товар на митну територію України (після сплати імпортером передбачених законом податків і зборів), а тому в подальшому не мали правових підстав для прийняття податкових повідомлень про донарахування податкових зобов'язань у зв'язку з виявленням помилки стосовно класифікації товару.

Суд касаційної інстанції погоджується з такими висновками судів з огляду на нижченаведене.

Відповідно до ст. 69 МК України незалежно від закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску товарів і транспортних засобів митний контроль за ними може здійснюватися, якщо є достатні підстави вважати, що мають місце порушення законодавства України чи міжнародного договору України, укладеного в установленому законом порядку, контроль за виконанням яких покладено законом на митні органи. Такий контроль здійснюється на підставі письмового розпорядження керівника митного органу або особи, яка його заміщує.

Пунктом 35 статті 1 МК визначено, що пропуск товарів і транспортних засобів через митний кордон України - це дозвіл митного органу на переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України з урахуванням заявленої мети такого переміщення після проведення митних процедур, пов'язаних відповідно до пункту 19 тієї самої статті зі здійсненням митного контролю за переміщенням товарів і транспортних засобів через митний кордон України, митного оформлення цих товарів і транспортних засобів, а також із справлянням передбачених законом податків і зборів.

Відповідно до підпункту 4.2.1 пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», якщо згідно з нормами цього пункту сума податкового зобов'язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність та повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне і повне погашення нарахованого податкового зобов'язання та має право на оскарження цієї суми у порядку, встановленому цим Законом.

За змістом статті 313 МК класифікація товарів, тобто віднесення товарів до класифікаційних групувань, зазначених в УКТЗЕД, є виключною компетенцією митних органів.

Таким чином, якщо митні органи, приймаючи вантажні митні декларації, віднесли товар до певного коду товарної номенклатури та пропустили товар на митну територію України (після сплати імпортером передбачених законом податків і зборів), то в подальшому вони не мають правових підстав для прийняття податкових повідомлень про донарахування податкових зобов'язань у зв'язку з виявленням помилки стосовно класифікації товару, зокрема, з посиланням на результати камеральної перевірки та на положення підпункту "в" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», дія якого не поширюється на митні органи.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, у 2008 році позивач, заявляв до митного оформлення по імпорту самохідні оприскувачі марки Jonh Deere модель 4930 та вказував у вантажних митних деклараціях код товару за товарною підкатегорією згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД).

Дніпропетровська митниця, згідно з вимогами Закону України "Про Митний тариф", виконала процедуру митного оформлення, та підтвердила код товару за товарною підкатегорією згідно з УКТЗЕД (ставка ввізного мита 0 %).

Отже, відповідачем у прийнятті документів та вантажно-митних декларацій з заявленою класифікацією товару за товарною підкатегорією згідно з УКТЗЕД та у митному оформленні вказаних товарів у 2008 році позивачу не відмовлялось, що у свою чергу свідчить про відсутність порушень з його боку вимог законодавства України з питань митної справи.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що відповідач неправомірно визначив інший код товару УКТ ЗЕД вже після проведення митного оформлення та ввезення товару на територію України, оскільки законодавством передбачено обов'язок перевірки правильності кодування товару при перевірці митної декларації.

За таких обставин, суди дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову. Судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, ухвалено обґрунтоване рішення, яке постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до ч. 3 ст. 2201 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 2211, 223, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Дніпропетровської митниці Міндоходів відхилити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: