Справа № 2а-8162/11/1470
Суддя: Милосердний М.М.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

03 лютого 2015 р.м.ОдесаСправа № 2а-8162/11/1470

Категорія: 10.1 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого - Милосердного М.М.,

суддів - Бітова А.І. та Ступакової І.Г.,

при секретарі - Тропанець О.В.,

за участю: представника Товариства з додатковою відповідальністю "Миколаївська агропромтехніка" - Шішкіна Єгора Сергійовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю "Миколаївська агропромтехніка" на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2013 року по справі за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва до Товариства з додатковою відповідальністю "Миколаївська агропромтехніка" про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2011 року управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва (далі - управління ПФУ) звернулося до суду з адміністративним позовом до товариства з додатковою відповідальністю "Миколаївська агропромтехніка" (далі - Товариство) про стягнення заборгованості по фінансовим санкціям на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у загальній сумі 202318,60 грн.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2013 року позовні вимоги задоволено. Суд стягнув з Товариства на користь позивача 202318,60грн.

Не погоджуючись з постановою суду, директором Товариства "Миколаївська агропромтехніка" подана апеляційна скарга, в якій зазначається, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального права, а тому постанова підлягає скасуванню.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За період до 1 січня 2011 року відносини, що виникали між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, регулювалися Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон). Зазначеним Законом визначалися платники страхових внесків, порядок їх нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками.

У зв'язку з набранням з 1 січня 2011 року законної сили Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" № 2464-VІ від 8 липня 2010 року зі статті 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV від 9 липня 2003 року були виключені частини з першої по дев'яту. Проте, згідно абзаців 5, 6 частини 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" № 2464-VІ від 8 липня 2010 року стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється. На період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Також, відповідно до п. 4 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" № 2464-VІ від 8 липня 2010 року територіальний орган Пенсійного фонду у порядку, за формою і в строки, встановлені Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Крім того, відповідно до пункту 8.1 розділу 8 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року № 21-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 р. за № 64/8663, стягнення заборгованості із сплати внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості, або застосування штрафних санкцій. Розділом 8 вказаної Інструкції передбачено порядок формування, виставлення вимог про стягнення з страхувальників заборгованості зі страхових внесків, не дотримання якого в даній справі відповідач не довів. Згідно пункту 8.2 Інструкції вимога Пенсійного фонду про сплату недоїмки є виконавчим документом, який направляється до органів виконавчої служби для примусового виконання, у разі відсутності добровільної сплати боргу.

Частинами 1, 2, 5, 9 статті 106 Закону передбачалось, що у разі виявлення своєчасно несплачених сум страхових внесків страхувальники зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Таким чином, згідно з ч. 3 ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (в редакції що діяла до 01.01.2011 року) територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобов'язаний сплатити суми недоїмки та суми фінансових санкцій.

У разі якщо страхувальник, який одержав вимогу територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки і протягом десяти робочих днів після її отримання не сплатив зазначену у вимозі суму недоїмки разом з застосованою до нього фінансовою санкцією, включеної до вимоги, або не узгодив вимогу з відповідним органом Пенсійного фонду, або не оскаржив вимогу в судовому порядку, а також у разі якщо страхувальник узгодив вимогу, але не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів після отримання узгодженої вимоги, відповідний орган Пенсійного фонду звертається в установленому законом порядку і подає вимогу про сплату недоїмки до відповідного підрозділу державної виконавчої служби.

Відповідно до п. 15 статті 106 Закону строк давності щодо стягнення недоїмки, пені та штрафів не застосовується.

Судом першої інстанції встановлено, що Товариство зареєстровано в управлінні ПФУ, як страхувальник та платник страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування на підставі п.1 ст.14, ст.15 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

За результатами перевірки з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування було виявлено, що Товариство, в порушення статті 19 Закону № 1058-ІV не визначило фактичні витрати на оплату праці найманим працівникам та не нарахувало страхові внески на суми фактичних витрат на оплату праці до солідарної системи.

За результатом перевірки складено акт № 124 від 18.06.2008 на підставі якого донараховано 83892,67 грн. та винесено рішення №3266 від 14.10.2008 р. про застосування до Товариства фінансових санкцій в розмірі 1240729,67 грн. Також складено вимогу про сплату боргу від 06.07.2009 р. №Ю-546 на загальну суму 204554,56 грн.

Товариство, в рахунок погашення заборгованості по страховим внескам перерахувало 2771,4 грн. та 183,56 грн. в рахунок погашення заборгованості по фінансовим санкціям.

Таким чином, станом на 04 жовтня 2011 року заборгованість відповідача перед управлінням ПФУ становить 202318,6 грн., стягнення якої є предметом даної справи.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги обґрунтовані та є такими, що підлягають задоволеною.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним.

Як було встановлено та вбачається з матеріалів справи Рішення №3266 від 14.10.2008р. про застосування фінансових санкцій та вимога про сплату боргу від 06.07.2009 р. №Ю-546 були оскаржені Товариством у судовому порядку.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 червня 2013 року по справі № 2а-2726/12/1470 Товариству було відмовлено у задоволенні позову про їх скасування. Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2013 року зазначене судове рішення залишено без змін.

Таким чином, на час розгляду справи, вимога № Ю-546 від 06.07.2009 р. є узгодженою.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки, в порушення строків, передбачених ст. 20 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", заборгованість в сумі 240554,56 грн. відповідачем сплачено не було, на підставі чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню у судовому порядку.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Миколаївська агропромтехніка" - залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 05 лютого 2015 року.

Головуючий: М.М. Милосердний

Судді: А.І.Бітов

І.Г.Ступакова