Справа № К/9991/22832/12-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2015 року м. Київ К/9991/22832/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому, Головного управління Державного казначейства України в Хмельницькій області про стягнення коштів, за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2011 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 2 лютого 2012 року, -

у с т а н о в и л а :

У червні 2011 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому (далі - УПФ) про стягнення 2257,25 грн. сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування при купівлі нерухомого майна.

Головне управління Державного казначейства України в Хмельницькій області (далі - ГУ ДКУ) судом залучено до участі у справі в якості співвідповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що під час придбання квартири АДРЕСА_1 і укладенні договору купівлі-продажу від 20 січня 2011 року, ним був сплачений збір на обов'язкове державне пенсійне страхування в розмірі 1% від суми її вартості, що становить 2257,25 грн. Посилаючись на те, що вказана квартира придбана ним вперше, що у розумінні пункту 9 статті 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 26 червня 1997 № 400/97-ВР (далі - Закон № 400/97-ВР) та пункту 151 Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 листопада 1998 року № 1740 (далі Порядок № 1740) є підставою для звільнення від такої сплати, та на відмову відповідача повернути спірну суму, позивач просив стягнути таку з Державного бюджету України.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 2 лютого 2012 року, позовні вимоги задоволено.

У касаційній скарзі УПФ, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення судів скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи колегія суддів, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 20 січня 2011 року придбав у власність вказану квартиру, загальною вартістю 270870 грн., при цьому оплативши 2257,25 грн. спірного збору, тобто 1 % від її вартості. Після чого дізнавшись, що вказаний збір сплачено ним помилково оскільки придбання квартири здійснено вперше, позивач звернувся до УПФ із вимогою повернути кошти. Проте, у задоволенні такої вимоги позивачу було відмовлено, з підстав відсутності даних, що підтверджують придбання нерухомого майна вперше, а також у зв'язку з відсутністю механізму такого повернення на законодавчому рівні.

Задовольняючи позовні вимоги суди на підставі наявних у справі даних встановили і правильно виходили з того, що позивачем надано достатньо належних та допустимих доказів у підтвердження вперше придбаного нерухомого майна. Тому виходячи з положень пункту 9 статті 1 Закону № 400/97-ВР та пункту 151 Порядку №1740, безпідставно сплачена сума спірного пенсійного збору підлягає поверненню ОСОБА_4

Так, згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до пункту 9 статті 1 Закону № 400/97-ВР платниками збору з операцій купівлі-продажу нерухомого майна є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ, організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Згідно пункту 151 Порядку №1740 збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Суди правильно виходили з того, що матеріали справи містять достатньо доказів у підтвердження придбання зазначеного нерухомого майна позивачем вперше. Зокрема такими доказами є довідка від 1 липня 2011 року про те, що позивачем не використані житлові чеки та копія витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 29 червня 2011 року, які свідчать про те, що єдиним зареєстрованим за позивачем на праві власності об'єктом нерухомості є квартира, за придбання якої ним сплачено спірний пенсійний збір.

Правильним є посилання судів на вимоги частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, яка визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки відповідач відмовляючи позивачу у поверненні спірного пенсійного збору діяв як суб'єкт владних повноважень, саме на нього покладається обов'язок щодо доказування правомірності своїх дій та рішень. Проте, такі докази не містяться у матеріалах справи та не встановлені судами попередніх інстанцій. На відміну від позивача, яким повністю доведено підстави і обґрунтування позовних вимог, як того вимагає частина 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому доводи УПФ щодо відсутності правового механізму повернення спірних коштів, колегія суддів вважає безпідставними і такими, що суперечать вимогам Конституції України та завданню адміністративного судочинства, визначеного статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до статті 3 Закону № 400/97-ВР платники збору, визначені пунктами 6, 7, 9 і 10 статті 1 цього Закону, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування сплачують до Державного бюджету України у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Ці кошти в установленому порядку зараховуються до державного бюджету і використовуються згідно із законом про Державний бюджет України.

Згідно підпункту 7 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, Казначейство України здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Згідно додатку до постанови Кабінету міністрів України від 16 лютого 2011 року № 106 «Деякі питання ведення обліку податків і зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджету», контроль за справлянням (стягненням) до бюджету надходжень, що обліковуються за кодом доходів бюджету 24140500 «Збір з операцій придбання (купівлі-продажу) нерухомого майна» покладений на Пенсійний фонд України.

Частиною 2 статті 72 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV закріплено правило, згідно з яким кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України та використовуються відповідно до частини першої статті 73 цього Закону на виплату пенсі?й, надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов'язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду України; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів Пенсійного фонду України.

Враховуючи наведене, суди дійшли правильного висновку, що збір, п?омилково зарахований до спец?іального фонду державного бю?джету внаслідок сплати особо?ю, яка не є суб'єктом цього збор?у, не підлягає стягненню із контролюючого органу - Пенсійного фонду України, оскільки такий спосіб відновлення порушеного права суперечить встановленому законодавством порядку повернення помилково сплачених чи зарахованих до бюджету обов'язкових платежів, тому суди правомірно стягнули такий збір з Державного бюджету України.

Виходячи з наведеного, рішення судів відповідають дійсним обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права, судовій практиці. Доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування судових рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому відхилити, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2011 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 2 лютого 2012 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало