Справа № 821/4810/14
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2015-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/4810/14

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бездрабка О.І.,

при секретарі - Транчуковій О.С.,

за участю:

представника позивача - Риженка Д.О.,

представника відповідача - Пєріна А.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "Виробничо-комерційна фірма "Диадема-Консалтинг" до Державної податкової інспекції у м.Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області про визнання незаконними та недійсними податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Приватне підприємство "Виробничо-комерційна фірма "Диадема-Консалтинг" (далі - позивач, ПП "ВКФ "Диадема-Консалтинг") звернулася з позовом до Державної податкової інспекції у м.Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області (далі - відповідач, ДПІ у м.Херсоні), в якому з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 27.01.2015 р. просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 01.12.2014 р. № , яким позивачу збільшено суму грошових зобов'язань з податку на додану вартість на 1384625 грн., з яких за основним платежем на 1107703 грн., за штрафними санкціями на 276926 грн., № , яким позивачу збільшено суму грошових зобов'язань з податку на прибуток на 323226,25 грн., з яких за основним платежем на 256581 грн., за штрафними санкціями на 64645,25 грн., № , яким позивачу нараховано штрафні санкції за порушення п.2.5 гл.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні у розмірі 66783,25 грн., № , яким позивачу нараховано штрафні санкції за порушення п.п.9, 11 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" у розмірі 765 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що жодне з порушень, зазначених у акті перевірки, не мало місце у дійсності, внаслідок чого оскаржувані податкові повідомлення-рішення є такими, що не відповідають закону.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі. Зазначив, що висновки відповідача про безтоварність господарських операцій з ПП "Армавір", ТОВ "Компанія "Укрхімекспорт" є лише припущенням відповідача, які спростовуються первинними бухгалтерськими документами. Протиправними є доводи ДПІ у м.Херсоні щодо заниження доходу та податкових зобов'язань внаслідок відображення реалізації послуг з суборенди за цінами, що є нижчими за звичайну ціну, так як відповідачем не надано жодного доказу того, що ПП "ВКФ "Диадема-Консалтинг" та приватні підприємці ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 є пов'язаними особами. Твердження контролюючого органу про використання кредитних коштів в операціях, не пов'язаних із здійсненням господарської діяльності підприємства, внаслідок чого позивачем завищено фінансові витрати, взагалі не відповідає дійсності, оскільки всі кредитні кошти витрачено на оплату товарів, а не надання позик іншим юридичним особам. Вказав на те, що отримані від ПП "БФ "Таврія" кошти це повернення помилково перерахованих позивачем коштів, а не оплата за поставку товарів, а тому жодних податкових зобов'язань у ПП "ВКФ "Диадема-Консалтинг" не виникає. Стосовно порушень п.2.6 Положення про порядок ведення касових операцій в Україні пояснив, що вся готівка, яка надійшла до кас, була оприбуткована. Оприбуткування готівки наступного дня після її надходження відбулося внаслідок помилки працівників і це не тягне за собою відповідальності у 5-ти кратному розмірі. Крім того, 06.09.2012 р. була поломка РРО, у зв'язку з чим готівка, що надійшла 06.09.2012 р. була оприбуткована 07.09.2012 р., тобто, після ремонту РРО. Внаслідок поломки РРО 06.09.2012 р. також вважає неправомірним застосування штрафних санкцій за порушення п.9 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Представник відповідача заперечував проти позовних вимог, вказавши на те, що спірні податкові повідомлення-рішення складені на підставі належно задокументованих порушень податкового законодавства, які відображені у акті перевірки від 14.11.2014 р. № 390/21-03-22-01/21278751. Виявлені під час перевірки порушення податкового законодавства узгоджуються з вимогами Податкового кодексу України, у зв'язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у період з 20.10.2014 р. по 07.11.2014 р. відповідачем проведено планову виїзну перевірку ПП "ВКФ "Диадема-Консалтинг" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2011 р. по 31.12.2013 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2011 р. по 31.12.2013 р., за результатами якої складено акт від 14.11.2014 р. № 390/21-03-22-01/21278751.

У висновках акту перевірки зазначено, що встановлено порушення (з урахуванням тих, що оскаржуються позивачем):

1. пп.14.1.71 п.14.1 ст.14, п.39.1 ст.39, п.135.1, п.135.2 ст.135, п.137.1 ст.137, п.138.1, п.138.2 ст.138, пп.138.10.5 п.138.10 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.141.1 ст.141 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток за період з 01.07.2011 р. по 31.12.2013 р. у сумі 258581 грн., у т.ч. по періодах: 2-4 квартал 2011 року - 39378 грн., 1 квартал 2012 року - 9474 грн., півріччя 2012 року - 79484 грн., 3 квартали 2012 року - 99444 грн., 2012 рік - 143705 грн., 2013 рік - 75498 грн.;

2. п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся, на загальну суму 1107703,21 грн., у тому числі:

- його заниження всього у сумі 1142268,58 грн., у тому числі: жовтень 2011 року на суму 780,71 грн., листопад 2011 року на суму 1138,81 грн., грудень 2011 року на суму 28029,41 грн., січень 2012 року на суму 755,83 грн., лютий 2012 року на суму 735,94 грн., березень 2012 року на суму 792,84 грн., квітень 2012 року на суму 742622,60 грн., травень 2012 року на суму 318942,70 грн., червень 2012 року на суму 867,03 грн., липень 2012 року на суму 999,74 грн., серпень 2012 року на суму 995,38 грн., вересень 2012 року на суму 900,85 грн., жовтень 2012 року на суму 824,36 грн., листопад 2012 року на суму 762,09 грн., грудень 2012 року на суму 765,68 грн., січень 2013 року на суму 832,46 грн., лютий 2013 року на суму 790,03 грн., березень 2013 року на суму 768,94 грн., квітень 2013 року на суму 818,95 грн., травень 2013 року на суму 739,46 грн., червень 2013 року на суму 874,76 грн., липень 2013 року на суму 973,64 грн., серпень 2013 року на суму 1044,90 грн., вересень 2013 року на суму 35511,14 грн.,

- його завищення всього у сумі 34565,40 грн., у тому числі: за жовтень 2013 року на суму 19037 грн., за листопад 2013 року на суму 15528 грн.;

3. п.9 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", а саме: не роздрукування фіскальних звітних чеків у кількості 2 шт.;

4. п.11 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", а саме: проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій без використання режиму попереднього програмування найменування, цін товарів (послуг) та обліку їх кількості;

5. п.2.6 ст.2 Постанови НБУ від 15.12.2004 р. № 637 "Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні", а саме: несвоєчасне оприбуткування готівкових коштів у сумі 13356,65 грн.

На підставі акту перевірки ДПІ у м.Херсоні винесено податкові повідомлення-рішення від 01.12.2014 р. № , яким позивачу збільшено суму грошових зобов'язань з податку на додану вартість на 1384625 грн., з яких за основним платежем на 1107703 грн., за штрафними санкціями на 276926 грн., № , яким позивачу збільшено суму грошових зобов'язань з податку на прибуток на 323226,25 грн., з яких за основним платежем на 256581 грн., за штрафними санкціями на 64645,25 грн., № , яким позивачу нараховано штрафні санкції за порушення п.2.5 гл.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні у розмірі 66783,25 грн., № , яким позивачу нараховано штрафні санкції за порушення п.п.9, 11 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" у розмірі 765 грн.

З встановлених у судовому засіданні обставин та наданих представником відповідача розрахунків слідує, що фактичними підставами для нарахування грошових зобов'язань стали:

1) з податку на додану вартість згідно податкового повідомлення-рішення від 01.12.2014 р. № висновки про:

- заниження податкових зобов'язань на 19653 грн. внаслідок проведення господарських операцій з надання послуг по суборенді приміщень пов'язаним особам за цінами, нижчими ніж їх придбання;

- неправомірне формування податкового кредиту у сумі 75143,01 грн. внаслідок відображення безтоварних господарських операцій з ПП "Армавір" (1070,56 грн.), ТОВ "Компанія "Укрхімекспорт" (74072,345 грн.);

- заниження податкових зобов'язань на 1012907,16 грн. внаслідок не включення отриманих від ПП "БФ "Таврія" передоплат;

2) з податку на прибуток згідно податкового повідомлення-рішення від 01.12.2014 р. № висновки про:

- завищення фінансових витрат на суму нарахованих відсотків за користування кредитами внаслідок використання кредитних коштів в операціях, не пов'язаних із здійсненням господарської діяльності (донараховано 156461 грн.);

- заниження доходів внаслідок відображення реалізації послуг оренди пов'язаним особам за цінами, що є нижчими за звичайну ціну (донараховано 21330 грн.);

- документування безтоварних господарських операцій з ПП "Армавір" (донараховано 1233 грн.), ТОВ "Компанія "Укрхімекспорт" (донараховано 79557 грн.);

3) штрафних санкцій згідно податкового повідомлення-рішення від 01.12.2014 р. № висновки про:

- неповне роздрукування фіскальних Z-звітів від 09.08.2011 р. № 1032, від 06.09.2012 р. № 1828;

- проведення розрахункових операцій з реалізації товарів без попереднього програмування найменування та кількості (фіскальні чеки за 06.08.2011 р., фіскальний чек від 01.03.2013 р. № 7701);

4) штрафних санкцій згідно податкового повідомлення-рішення від 01.12.2014 р. № висновки про несвоєчасне оприбуткування готівкових коштів згідно фіскальних Z-звітів від 29.09.2013 р. № 88, від 22.12.2013 р. № 171, від 18.08.2013 р. № 0046, від 19.08.2014 р. № 0047, контрольної стрічки від 06.09.2012 р.

І. Що стосується висновків відповідача про нереальність господарських операцій ПП "ВКФ "Диадема-Консалтинг" з ПП "Армавір", ТОВ "Компанія "Укрхімекспорт", які вплинули на нарахування грошових зобов'язань з податку на прибуток у сумі 80890 грн. та з податку на додану вартість у сумі 75143 грн.

З акту перевірки слідує, що висновки ДПІ у м.Херсоні щодо безтоварності господарських операцій між ПП "ВКФ "Диадема-Консалтинг" та ПП "Армавір" ґрунтуються на інформації, яка міститься в акті ДПІ у м.Херсоні ДПС у Херсонській області від 15.03.2013 р. № 1103/22-4/31918339 "Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ПП "Армавір" щодо підтвердження господарських відносин із постачальниками та покупцями за період з січня 2010 року по грудень 2012 року". Вказаним актом встановлено, що цей СПД для формування податкового кредиту використовував господарські операції з придбання товарів у ПП "Інсайт Плюс". За матеріалами перевірки ПП "Інсайт Плюс" (акт від 19.12.2012 р. № 698/22-4/33015134 про неможливість проведення зустрічної звірки за період з січня 2010 року по грудень 2012 року) ДПІ у м.Херсоні ДПС у Херсонській області зазначає про неможливість встановлення факту реальності здійснення господарських операцій у зв'язку з відсутністю СПД за юридичною адресою та відсутністю у цього підприємства умов для здійснення господарської діяльності. Посилаючись на висновки ДПІ у м.Херсоні ДПС у Херсонській області, відповідач вважає, що ПП "Армавір" безпідставно включило до складу податкового кредиту ПДВ по операціях з ПП "Інсайт-Плюс" та, як наслідок, безпідставно сформувало податкові зобов'язання при подальшому продажі товарів позивачу. Також вказує на відсутність документів, що підтверджують транспортування товарів.

По відносинах з ТОВ "Компанія "Укрхімекспорт" відповідач зазначає, що у документах на перевезення мінеральних добрив не вказано як власник вантажу ТОВ "Компанія "Укрхімекспорт", що унеможливлює доведення приналежності даного товару саме цьому постачальнику. У ПП "ВКФ "Диадема-Консалтинг" відсутні транспортні засоби для перевезення та складське приміщення для зберігання мінеральних добрив у відповідних умовах. Тобто, у ПП "ВКФ "Диадема-Консалтинг" відсутнє належним чином оформлене документальне підтвердження факту отримання ТМЦ від ТОВ "Компанія "Укрхімекспорт". Таким чином встановлено нереальність здійснення господарських операцій з вказаним контрагентом.

При вирішенні даного питання суд виходить з наступного.

Відповідно до пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України об'єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Приписами п.135.1 ст.135 ПК України визначено, що доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Відповідно до пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Положеннями п.138.1 ст.138 ПК України передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктом 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з п.198.6 ст.198 ПК України (в редакції. яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, з точки зору податкового законодавства України головними умовами для віднесення сплаченого при придбанні товару ПДВ до складу податкового кредиту, а понесених витрат - до валових витрат є використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності платника податків у межах оподатковуваних операцій та належне документування сплаченого ПДВ.

1) Судом встановлено, що 01.02.2011 р. між позивачем та ПП "Армавір" укладено договір купівлі-продажу продовольчих товарів № О-22. На виконання умов договору ПП "Армавір" за період липень-грудень 2011 року поставило ПП "ВКФ "Диадема-Консалтинг" продовольчі товари на загальну суму 7954,45 грн., ПДВ - 1590,89 грн., що підтверджується накладними від 06.10.2011 р. № 25773, від 13.10.2011 р. № 26538, від 20.10.2011 р. № 27378, від 25.10.2011 р. №№ 27850, 27846, від 28.10.2011 р. № 28336, від 04.11.2011 р. №№ 29113, 29114, від 08.11.2011 р. №№ 29430, 29431, від 15.11.2011 р. № 30211, від 22.11.2011 р. № 31029, від 29.11.2011 р. № 31842, від 06.12.2011 р. № 32537, від 13.12.2011 р. № 33480, від 20.12.2011 р. № 33926, від 27.12.2011 р. № 34625, податковими накладними від 06.10.2011 р. № 5006/001, від 13.10.2011 р. № 5154/001, від 20.10.2011 р. № 5325/001, від 25.10.2011 р. №№ 5437/001, 5436/001, від 28.10.2011 р. № 6531/001, від 04.11.2011 р. №№ 5659/001, 5660/001, від 08.11.2011 р. №№ 5742/001, 5743/001, від 15.11.2011 р. № 5926/001, від 22.11.2011 р. № 6125/001, від 29.11.2011 р. № 6329/001, від 06.12.2011 р. № 6467/001, від 13.12.2011 р. № 6569/001, від 20.12.2011 р. № 6718/0001, від 27.12.2011 р. № 6848.

Розрахунки проведено у безготівковій формі згідно платіжних доручень від 17.10.2011 р. № 2486, від 25.10.2011 р. № 2570, від 03.11.2011 р. № 2653, від 08.11.2011 р. № 2708, від 14.11.2011 р. № 2764, від 21.11.2011 р. № 2857, від 28.11.2011 р. № 2919, від 30.11.2011 р. № 2953, від 05.12.2011 р. № 3020, від 13.12.2011 р. № 3115, від 26.12.2011 р. № 3250, від 04.01.2012 р. № 36, від 11.01.2012 р. № 124, від 16.01.2012 р. № 176.

Суд вважає, що відповідачем безпідставно розширено ряд документів (доказів), якими повинен підтверджуватись факт поставки товарів, зокрема, відповідачем зазначено, що до перевірки не надано товарно-транспортних накладних, які засвідчили б факт передачі товарів від продавця до покупця, оскільки:

- по-перше, законодавець не ставить в залежність відсутність транспортних документів на перевезення вантажу (товару) з наслідками формування бази оподаткування податком на додану вартість та податку на прибуток. Відповідно до ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Таким чином, товарно-транспортна накладна не може бути первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції з поставки товарів, та відповідно набуття права власності на нього, оскільки не відображає відомості про господарську операцію з поставки товару, а відображає відомості про господарську операцію перевезення;

- по-друге, доцільність виписування товарно-транспортних накладних з урахуванням товару, який закуповувався у ПП "Армавір" (наприклад, 13.12.2011 р. було придбано 4 біфідойогурти, 4 йогурти, 10 сирків в глазурі, 4 пачки сирів по 250 г та 5 пачок по 0,2 кг).

2) 16.12.2011 р., 08.02.2012 р., 28.03.2012 р. між ПП "ВКФ "Диадема-Консалтинг" та ТОВ "Компанія "Укрхімекспорт" укладено договори на поставку товарів №№ СА-02/11, АС-04/12, КМ-04/12. На виконання умов цих договорів ТОВ "Компанія "Укрхімекспорт" протягом липня-грудня 2013 року поставило позивачу мінеральні добрива (сульфат амонію, аміачну селітру та карбамід) на суму 1071593,90 грн., ПДВ - 214318,78 грн., що підтверджується рахунками-фактурами від 16.12.2011 р. № СФ-0000026, від 28.03.2012 р. № СФ-0000042, видатковими накладними від 19.12.2011 р. № РН-0000046, від 01.03.2012 р. № РН-0000016, від 18.03.2012 р. № РН-0000038, від 01.04.2012 р. № РН-0000029, податковими накладними від 16.12.2011 р. № 1, від 08.02.2012 р. № 1, від 29.03.2012 р. № 20, сертифікатом якості № 104509.

У судовому засіданні представник позивача пояснив, що перевезення мінеральних добрив здійснювалося залізничним транспортом згідно долучених до матеріалів справи залізничних товарно-транспортних накладних, електронних документів Одеської залізниці (т.2 арк.11, 20-25, 34).

Відповідач у акті перевірки не заперечує наявність цих документів, однак вказує на те, що у залізничних товарно-транспортних накладних та електронних документах зазначено відправника - ТОВ "Страбіс-Агро", ПАТ "Азот", ТОВ "Українська аграрна і хімічна компанія", а не ТОВ "Компанія "Укрхімекспорт", що унеможливлює доведення приналежності даного товару саме цьому постачальнику.

Між тим суд не погоджується з такими твердженнями відповідача, оскільки залізничні товарно-транспортні накладні не є документами, які підтверджують господарську операцію з поставки товару, а тому не впливають на формування бази оподаткування податком на прибуток та на додану вартість. Витрати та податковий кредит по відносинах з ТОВ "Компанія "Укрхімекспорт" сформовані позивачем на підставі видаткових та податкових накладних, до змісту та форми яких у ДПІ у м.Херсоні не має зауважень. Відповідно до вимог Податкового кодексу України саме видаткові і податкові накладні є тими документами, на підставі яких підприємство має право на формування витрат та податкового кредиту.

Окремо суд зазначає, що позивачем надано до суду видаткові накладні від 19.12.2011 р. № 597, від 01.03.2012 р. № РН-0301048, від 18.03.2012 р. № РН-0318026, акт від 02.04.2012 р. відповідно до яких ТОВ "Страбіс-Агро", ТОВ "НФ Трейдінг Україна" поставили ТОВ "Компанія "Укрхімекспорт" мінеральні добрива (селітру аміачну, карбамід, сульфат амонію).

Розрахунки між сторонами проведено у безготівковій формі згідно платіжних доручень від 16.12.2011 р. № 3148, від 08.02.2012 р. №№ 395, 396, від 29.03.2012 р. № 1001.

Отримані від ТОВ "Компанія "Укрхімекспорт" мінеральні добрива реалізовано позивачем ПП "БФ "Таврія", що підтверджується видатковими накладними від 27.12.2011 р. № 41, від 30.03.2012 р. № сх 1, від 10.04.2012 р. № сх 4, від 11.04.2012 р. № сх 5, від 12.04.2012 р. № сх 6, від 09.04.2012 р. № сх 3, податковими накладними від 27.12.2011 р. № 342, від 30.03.2012 р. № 405, від 10.04.2012 р. № 111, від 11.04.2012 р. № 122, від 12.04.2012 р. № 134, від 09.04.2012 р. № 89, довіреністю на отримання товарів від 09.04.2012 р. № 140.

При цьому, представник позивача пояснив, що реалізація мінеральних добрив на адресу ПП "БФ "Таврія" здійснювалася безпосередньо на залізничній станції, а тому ПП "ВКФ "Диадема-Консалтинг" мінеральні добрива не зберігало.

З вищевикладеного слідує, що сторонами повністю виконано умови договорів: ПП "Армавір" та ТОВ "Компанія "Укрхімекспорт" поставлено товар, а позивачем оплачено вартість товару.

Аналіз наданих позивачем податкових та видаткових накладних, інших первинних та платіжних документів свідчить про дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та витрат по операціях з придбання товарів у ПП "Армавір", ТОВ "Компанія "Укрхімекспорт".

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена пп.1.2 п.1, пп.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV) встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пп.2.4 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до пп.2.15 та пп.2.16 п.2 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Із досліджених у судовому засіданні первинних документів, оформлених за результатами господарської діяльності позивача із придбання товарів у ПП "Армавір", ТОВ "Компанія "Укрхімекспорт" вбачається, що зазначені первинні документи повністю відповідають ознакам первинних документів, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік.

Таким чином, господарські операції між ПП "ВКФ "Диадема-Консалтинг" та ПП "Армавір", ТОВ "Компанія "Укрхімекспорт" з приводу придбання товарів повністю підтверджені первинними бухгалтерськими документами.

Факт того, що ПП "Армавір", ТОВ "Компанія "Укрхімекспорт" на момент проведення операцій з позивачем мали право на виписку податкових накладних і були зареєстровані як платники податку на додану вартість, не оспорюється відповідачем ні в акті перевірки, ні в ході розгляду справи.

Також суд зазначає, що будь-які первинні документи (у тому числі договори, видаткові і податкові накладні, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

В той же час, з урахуванням закріпленої в ст.204 ЦК України презумпції правомірності правочину, а також враховуючи вимоги ст.71 КАС України, за якою обов'язок доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень покладається на такого суб'єкта, ДПІ у м.Херсоні повинна була надати суду належні та достовірні докази своїх тверджень про те, що задекларовані позивачем операції з придбання товарів у ПП "Армавір", ТОВ "Компанія "Укрхімекспорт" в реальності не виконувались, а мало місце лише документування цих операцій з метою завищення податкового кредиту та витрат без фактичного отримання від цих контрагентів товарів. А оскільки такі дії мають злочинний характер, то доказом їх вчинення може бути лише відповідне рішення, винесене в порядку кримінально-процесуального судочинства. Однак ДПІ у м.Херсоні не посилається на факти вчинення позивачем таких дій і не надала докази притягнення його посадових осіб до відповідальності за такі дії.

На думку суду, при здійсненні господарської операції з боку позивача обов'язковому контролю підлягають наявність у постачальника дозвільної документації на складання податкової накладної, відповідність реквізитів податкової накладної фактичним даним на момент вчинення правочину та фактична наявність товару (послуг, робіт), отримання (надання) якого документується сторонами господарської операції.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України від 15.05.2003 р. № 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Відповідачем не надано до суду доказів про наявність на час здійснення господарських операцій з позивачем записів у ЄДРПОУ про скасування державної реєстрації ПП "Армавір", ТОВ "Компанія "Укрхімекспорт" чи визнання їх установчих документів недійсними, визнання вказаних підприємств банкрутами чи припинення юридичних осіб.

Стосовно наведених в акті перевірки обставин діяльності ПП "Армавір" суд зазначає, що діюче податкове законодавство України не містить норм, які б ставили в залежність право платника податку на формування податкового кредиту та витрат від можливих порушень податкової дисципліни з боку його контрагента, або зобов'язували б платників податків контролювати дотримання своїм контрагентом норм законодавства. Можливі порушення контрагентами платника податків податкової дисципліни, у тому числі не декларування своїх зобов'язань або не сплата податку до бюджету, ще не є достатньою підставою для позбавлення платника податків права на податковий кредит з ПДВ та формування витрат по операціях з таким контрагентом. Статтею 61 Конституції України передбачено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а тому ПП "ВКФ "Диадема-Консалтинг" не може нести відповідальність за можливі порушення податкового законодавства іншими особами по ланцюгу постачання. Податковий кодекс України встановлює вимоги лише щодо документального підтвердження задекларованих господарських операцій.

Крім того, акт про неможливість проведення зустрічної звірки ПП "Армавір" у зв'язку з відсутністю підприємства за юридичною адресою, складений після вчинення позивачем господарських операцій з цим постачальником (відносини між позивачем та ПП "Армавір" мали місце у жовтні-грудні 2011 року, а акт складено 15.03.2013 р.).

Також суд зазначає, що відповідачем в основу акту перевірки ПП "ВКФ "Диадема-Консалтинг" покладено інформацію, викладену в акті ДПІ у м.Херсоні ДПС у Херсонській області від 15.03.2013 р. № 1103/22-4/31918339 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ПП "Армавір" щодо підтвердження господарських відносин із постачальниками та покупцями за період з січня 2010 року по грудень 2012 року".

З аналізу положень п.73.5 ст.73 ПК України, Порядку проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затвердженого постановою КМУ від 27.12.2010 р. № 1232, слідує, що зустрічна звірка полягає у співставленні первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання (в даному випадку, позивача) з даними платника податків (відносно якого проводиться перевірка), з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій і розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

Отже, зустрічна звірка суб`єкта господарювання може бути проведена податковим органом лише з питань взаємовідносин з певним платником податків (відносно якого проводиться основна перевірка, в ході якої і виникає необхідність ініціювання зустрічної звірки) та лише в разі наявності у розпорядженні податкового органу первинних документів або надання таких документів платником податків на обов'язковий письмовий запит податкового органу.

При цьому, діючим законодавством не передбачено відображення в акті про неможливість проведення зустрічної звірки суджень щодо відсутності об'єктів оподаткування, визнання нікчемними правочинів, так як у ньому мають зазначатись лише обставини, котрі спричинили неможливість проведення зустрічної звірки.

Таким чином, акт про неможливість проведення зустрічної звірки не може бути визнано належним та допустимим доказом вчинення платником податків порушення податкового законодавства.

Стосовно висновків ДПІ у м.Херсоні про недійсність укладених позивачем договорів із ПП "Армавір", ТОВ "Компанія "Укрхімекспорт", суд зазначає, що по-перше, договори на поставку позивачу цими постачальниками товарів за своєю суттю є оспорюваними, так як їх недійсність законом прямо не встановлена, і жодного судового рішення про визнання цих договорів недійсними немає, а по-друге, відсутні будь-які докази того, що сторони цих угод при їх укладанні та виконанні мали умисел на порушення публічного порядку, тобто посягали на суспільні, економічні та соціальні основи держави.

Підсумовуючи викладене, слід дійти висновку, що за відсутності доказів проведення позивачем фіктивних господарських операцій з ПП "Армавір", ТОВ "Компанія "Укрхімекспорт" та при наявності належним чином оформлених первинних документів по операціях з придбання товарів у цих постачальників, висновок відповідача про завищення ПП "ВКФ "Диадема-Консалтинг" податкового кредиту та витрат за такими операціями є протиправним.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного суду України, яка викладена в постанові від 31.01.2011 р. по справі № 21-47а10, та з практикою Європейського суду з прав людини у справі "Булвес" АД проти Болгарії та Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії.

ІІ. Що стосується висновків відповідача про заниження підприємством суми податкових зобов'язань у розмірі 1012907,16 грн. внаслідок не включення отриманих від ПП "БФ "Таврія" передоплат.

ДПІ у м.Херсоні зазначає, що під час перевірки згідно виписок банку встановлено отримання позивачем коштів від ПП "БФ "Таврія" (передоплата за карбамід, амофос, аміачну селітру) на загальну суму 6077443,04 грн., у тому числі ПДВ - 1012907,16 грн., яку ПП "ВКФ "Диадема-Консалтинг" повинно було включити до складу податкових зобов'язань та скласти податкові накладні на передоплату товару.

Між тим суд не погоджується з такими твердженнями відповідача з наступних підстав.

Відповідно до пп.14.1.179 п.14.1 ст.14 ПК України податкове зобов'язання для цілей розділу V цього Кодексу - загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді.

Положеннями п.187.1 ст.187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Судом встановлено, що ПП "ВКФ "Диадема-Консалтинг" у квітні, травні 2012 року помилково було перераховано на адресу ПП "БФ "Таврія" грошові кошти з призначенням платежу "передоплата за зернові" згідно платіжних доручень від 26.04.2012 р. № 1361 на суму 1400000 грн., від 26.04.2012 р. № 1362 на суму 11103000 грн., від 27.04.2012 р. № 1364 на суму 1060000 грн., від 28.04.2012 р. № 1373 на суму 468300 грн., від 03.05.2012 р. № 1372 на суму 198000 грн., від 08.05.2012 р. № 1456 на суму 162813,60 грн., від 10.05.2012 р. № 1467 на суму 382000 грн., від 11.05.2012 р. № 1495 на суму 400000 грн., від 11.05.2012 р. № 1510 на суму 393400 грн., від 16.05.2012 р. № 1586 на суму 373000 грн.

ПП "БФ "Таврія" у день отримання помилково перерахованих коштів у повній сумі повернуло їх на розрахунковий рахунок ПП "ВКФ "Диадема-Консалтинг" згідно платіжних доручень від 26.04.2012 р. № 373 на суму 50000 грн., від 26.04.2012 р. № 374 на суму 1240000 грн., від 26.04.2012 р. № 376 на суму 1400000 грн., від 27.04.2012 р. № 381 на суму 1060000 грн., від 28.04.2012 р. № 390 на суму 70,56 грн., від 28.04.2012 р. № 389 на суму 468229,44 грн., від 03.05.2012 р. № 412 на суму 198000 грн., від 08.05.2012 р. № 450 на суму 162813,60 грн., від 10.05.2012 р. № 458 на суму 383000 грн., від 10.05.2012 р. № 465 на суму 400000 грн., від 11.05.2012 р. № 469 на суму 393400 грн., від 16.05.2012 р. № 487 на суму 373000 грн. Однак у вказаних платіжних дорученнях (крім платіжного доручення від 26.04.2012 р. № 373) ПП "БФ "Таврія" у графі призначення платежу помилково замість "повернення передоплати за зернові" зазначило "оплата за карбамід", "оплата за амофос", "оплата за аміачну селітру".

ПП "БФ "Таврія" листами від 28.04.2012 р. № 28/04-2, від 16.05.2012 р. № 16/05-4 повідомило позивача про необхідність вважати вірним призначення платежу у вказаних платіжних дорученнях "повернення передплати за зернові".

Між ПП "ВКФ "Диадема-Консалтинг" та ПП "БФ "Таврія" було проведено звірки взаємних розрахунків за квітень, травень 2012 року, якими підтверджено відсутність заборгованості та повернення у повному розмірі помилково перерахованих коштів.

З приводу виправлення помилки у графі призначення платежу позивач звертався до ПАТ "Промінвестбанку", однак отримав відмову мотивовану відсутністю у банку повноважень на внесення змін до реквізиту платіжного доручення "призначення платежу" (лист від 04.05.2012 р. № 122-01-4/250).

Таким чином, судом встановлено, що кошти, які надійшли на рахунок позивача від ПП "БФ "Таврія" у сумі 6077443,04 грн., у тому числі ПДВ 1012907,16 грн., це повернення помилково перерахованих ПП "ВКФ "Диадема-Консалтинг" коштів, у розрахункових документах щодо яких ПП "БФ "Таврія" допущено помилку у графі "призначення платежу", а не передоплата за поставку товарів. Оскільки ці кошти не пов'язані з постачанням товарів (послуг), то відповідач дійшов до протиправних висновків щодо виникнення у позивача податкових зобов'язань та неправомірно нарахував ПП "ВКФ "Диадема-Консалтинг" грошові зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 1012907,16 грн. згідно податкового повідомлення-рішення від 01.12.2014 р. № .

ІІІ. Що стосується висновків відповідача про проведення ПП "ВКФ "Диадема-Консалтинг" господарських операцій з реалізації послуг пов'язаним особам за цінами, нижче їх собівартості, що вплинуло на нарахування грошових зобов'язань з податку на прибуток у сумі 213330 грн. та податку на додану вартість у сумі 19653 грн.

Ці висновки ДПІ у м.Херсоні пов'язує із тим, що ПП "ВКФ "Диадема-Консалтинг" протягом 2011, 2012, 2013 років надавало в суборенду приміщення приватним підприємцям ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які є пов'язаними особами з ПП "ВКФ "Диадема-Консалтинг", за цінами, нижчими за придбання таких послуг. Відповідачем зроблено розрахунки загальних сум витрат на комунальні та експлуатаційні послуги відповідних приміщень, які орендує ПП "ВКФ "Диадема-Консалтинг", з яких визначено вартість 1 кв. м яка повинна становити при наданні цих приміщень ПП "ВКФ "Диадема-Консалтинг" в суборенду вищевказаним приватним підприємцям. Внаслідок таких розрахунків відповідач прийшов до висновку про заниження позивачем доходів та зобов'язань з ПДВ.

Між тим суд не погоджується з такими висновками ДПІ у м.Херсоні з наступних підстав.

Положеннями пп.14.1.159 п.14.1 ст.14 ПК України (в редакції, яка діяла до 01.09.2013 р.) визначено, що пов'язані особи - юридичні та/або фізичні особи, взаємовідносини між якими можуть впливати на умови або економічні результати їх діяльності чи діяльності осіб, яких вони представляють і які відповідають будь-якій з наведених нижче ознак:

юридична особа, що здійснює контроль за господарською діяльністю платника податку або контролюється таким платником податку чи перебуває під спільним контролем з таким платником податку;

фізична особа або члени її сім'ї, які здійснюють контроль за платником податку;

посадова особа платника податку, уповноважена здійснювати від імені платника податку юридичні дії, спрямовані на встановлення, зміну або припинення правових відносин, а також члени її сім'ї;

платники податку - учасники об'єднання підприємств незалежно від його виду та організаційно-правової форми, що провадять свою господарську діяльність шляхом утворення такого об'єднання.

Під контролем господарської діяльності платника податку слід розуміти:

а) володіння безпосередньо або через пов'язаних фізичних та/або юридичних осіб часткою (паєм, пакетом акцій) статутного фонду платника податку в розмірі не менш як 20 відсотків статутного фонду платника податку;

б) вплив безпосередньо або через пов'язаних фізичних та/або юридичних осіб на господарську діяльність суб'єкта господарювання в результаті:

надання права, яке забезпечує вирішальний влив на формування складу, результати голосування та рішення органів управління платника податку;

обіймання посад членів наглядової (спостережної) ради, правління, інших наглядових чи виконавчих органів платника податку особами, які вже обіймають одну чи декілька із зазначених посад в іншому суб'єкті господарювання;

обіймання посади керівника, заступника керівника спостережної ради, правління, іншого наглядового чи виконавчого органу платника податку особою, яка вже обіймає одну чи декілька із зазначених посад в інших суб'єктах господарювання;

надання права на укладення договорів і контрактів, які дають можливість визначати умови господарської діяльності, давати обов'язкові до виконання вказівки або здійснювати делеговані повноваження і функції органу управління платника податку.

Для фізичної особи загальна сума володіння часткою статутного фонду платника податку (голосів у керівному органі) визначається як загальна сума корпоративних прав, що належать такій фізичній особі, членам сім'ї такої фізичної особи та юридичним особам, які контролюються такою фізичною особою або членами її сім'ї.

З акту перевірки слідує, що відповідачем не зазначено жодного доказу того, що ПП "ВКФ "Диадема-Консалтинг" та приватні підприємці ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 є пов'язаними особами в розумінні пп.14.1.159 п.14.1 ст.14 ПК України.

У судовому засіданні ревізор, яка досліджувала це питання, пояснила, що ці підприємці та позивач є пов'язаними особами у зв'язку з тим, що ОСОБА_3 є директором ПП "ВКФ "Диадема-Консалтинг", ОСОБА_4 - це дружина директора, ОСОБА_6 займає посаду товарознавця на ПП "ВКФ "Диадема-Консалтинг", а стосовно ОСОБА_5 нічого пояснити не змогла. При цьому зазначила, що документи, які б підтверджували ці висновки, нею не досліджувалися.

Тобто, твердження відповідача про пов'язаність цих осіб ґрунтується на припущеннях, а не на достовірно встановлених фактах.

Також суд не погоджується з методом визначення звичайної ціни, яку застосувала ДПІ у м.Херсоні. Так, з акту перевірки слідує, що відповідач, визначаючи звичайну ціну орендної плати 1 кв. м приміщення, яке здавалося в суборенду приватним підприємцям, виходив з розрахунку витрат на утримання приміщень. При цьому ДПІ у м.Херсоні не врахувало того, що приватні підприємці ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 брали в суборенду не все приміщення, а лише його частину, зокрема:

- за договором оренди від 01.06.2011 р. № 6 позивач орендував у ТОВ "Росинка" частину торгівельної площі - 502 кв. м, з них: магазин - 172,9 кв. м, офісне приміщення - 36,1 кв. м, підсобне приміщення - 293 кв. м, за адресою: АДРЕСА_4, в той же час ПП ОСОБА_4 було передано в суборенду ізольоване приміщення площею 66 кв. м за адресою: АДРЕСА_4;

- за договорами оренди від 29.08.2011 р. № 19/11, від 29.08.2012 р. № 14/12 та доповнень до вказаного договору від 01.10.2012 р., ПП "ВКФ "Диадема-Консалтинг" орендувало у Підприємства "Універсальна база "Херсонської ОПС" складські приміщення площею 70 кв. м, 109,8 кв. м, 152,1 кв. м, за адресою: АДРЕСА_3, в той же час ПП ОСОБА_3 було передано в суборенду частину приміщення площею 12 кв. м за адресою: АДРЕСА_3;

- за договором оренди від 01.06.2013 р. № 4 позивач орендував у ПП "Техпромсервіс" нежиле приміщення № 4 на першому поверсі торгового центру по вул.Миколаївське шосе, 26, площею 47 кв. м, в той же час ПП ОСОБА_5 було передано в суборенду частину приміщення площею 17 кв. м за адресою: АДРЕСА_1;

- за договором суборенди від 01.06.2012 р. ПП "ВКФ "Диадема-Консалтинг" здає в оренду ПП ОСОБА_6 відділ у магазині за адресою: АДРЕСА_2, площею 20 кв. м (загальна площа становить 241,8 кв. м).

Тому визначення звичайної ціни на рівні вартості 1 кв. м з урахуванням витрат на утримання всього приміщення, суд вважає безпідставним, оскільки приватні підприємці брали в суборенду лише частину приміщень, а тому відповідач повинен був при розрахунку враховувати ті витрати (наприклад, вартість використаної електроенергії, води тощо), які безпосередньо пов'язані з здійсненням господарської діяльності приватних підприємців.

Суд зазначає, що правовідносини зі застосуванням звичайних цін при реалізації товарів/послуг, у т.ч. пов'язаним особам, врегульовано Податковим кодексом України, зокрема, пп.153.2.1 п.153.2 ст.153 ПК України (в редакції, яка була чинною до 01.09.2013 р.) передбачено, що дохід, отриманий платником податку від продажу товарів (виконання робіт, надання послуг) пов'язаним особам, визначається відповідно до договірних цін, але не менших від звичайних цін на такі товари, роботи, послуги, що діяли на дату такого продажу, у разі, якщо договірна ціна на такі товари (роботи, послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (роботи, послуги).

Методи визначення та порядок застосування звичайних цін до 1 січня 2013 року, відповідно до пунктів 1 та 2 розділу ХІХ "Прикінцеві положення" Податкового кодексу України, регулювалися пунктом 1.20 статті 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Згідно з пп.1.20.1 п.1.20 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Відповідно до пп.1.20.8 п.1.20 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом.

Отже, за загальним правилом, встановленим Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств" (Закон втратив чинність з 1 квітня 2011 року, крім пункту 1.20 статті 1 цього Закону, який діяв до 1 січня 2013 року), якщо не доведено протилежне звичайною ціною є договірна ціна, що відповідає рівню справедливих ринкових цін. Якщо контролюючий орган не згодний із ціною договору, то він зобов'язаний довести, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни. При цьому контролюючий орган зобов'язаний діяти в порядку, встановленому законом.

Згідно з вимогами пп.1.20.2 п.1.20 ст.1 цього ж Закону для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Зокрема, враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобов'язань, умови платежів, звичайних для такої операції, а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну. При цьому умови договорів на ринку ідентичних (у разі їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами суттєво не впливає на ціну, або може бути економічно обґрунтована. При цьому враховуються звичайні при укладанні угод між непов'язаними особами надбавки чи знижки до ціни. Зокрема, але не виключно, враховуються знижки, пов'язані з сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на товари (роботи, послуги), втратою товарами якості або інших властивостей; закінченням (наближенням дати закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації); збутом неліквідних або низьколіквідних товарів; маркетинговою політикою, у тому числі при просуванні товарів (робіт, послуг) на ринки; наданням дослідних моделей і зразків товарів з метою ознайомлення з ними споживачів.

Отже, при наданні оцінки правильності нарахування податкових зобов'язань при визначенні рівня звичайних цін, контролюючий орган мав діяти з дотриманням вищенаведених положень пп.1.20.2 п.1.20 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Відповідно до пп.14.1.71 п.14.1 ст.14, п.39.1 ст.39 ПК України (в редакції, які були чинними до 01.09.2013 р.) звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

Згідно з пп.14.1.219 п.14.1 ст.14 ПК України ринкова ціна - ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.

Відповідно до пп.14.1.218 п.14.1 ст.14 ПК України ринок товарів (робіт, послуг) - сфера обігу товарів (робіт, послуг), що визначається виходячи з можливості покупця (продавця) без значних додаткових витрат придбати (реалізувати) товар (роботи, послуги) на найближчій для покупця (продавця) території.

Між тим, відповідачем не було надано доказів у підтвердження проведення ним повного аналізу цін на аналогічні послуги, використання при визначенні звичайної ціни інформації про укладені на момент надання таких послуг договори з ідентичними (однорідними) послугами інших продавців, умови яких є співставними умовам договорів укладених між позивачем та приватними підприємцями ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5

При цьому, суд акцентує увагу на тому, що відповідачем за звичайну ціну прийнято ціну оренди приміщення ПП "ВКФ "Диадема-Консалтинг" згідно договорів оренди з ТОВ "Росинка", ПП "Техпромсервіс", Підприємством "Універсальна база "Херсонської ОПС", тобто ціну оренди договорів пов'язаної особи, що суперечить вимогам пп.1.20.2 п.1.20 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", п.39.2 ст.39 ПК України (в редакції, яка була чинною до 01.09.2013 р.), відповідно до яких при визначенні звичайної ціни повинна використовуватися інформація про ціни в операціях між непов'язаними особам у співставних умовах на відповідному ринку товарів (робіт, послуг).

Окремо суд зазначає, що чинне законодавство не містить положень про те, що послуга суб'єкта господарювання не може бути реалізована за ціною, що є нижчою за собівартість такої послуги. Дана позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 18.09.2014 р. № К/800/45188/14.

З огляду на те, що відповідачем не було представлено статистичної оцінки рівня цін реалізації ідентичних або однорідних послуг, які б вказували на заниження позивачем ціни продажу вказаних послуг у співставних умовах, висновки ДПІ у м.Херсоні про донарахування позивачу податкових зобов'язань з податку на прибуток та податку на додану вартість, з підстав реалізації послуг пов'язаним особам за цінами, нижчими за звичайні, є протиправними.

ІV. Що стосується висновків відповідача про завищення позивачем фінансових витрат на 776529 грн., що вплинуло на донарахування грошових зобов'язань з податку на прибуток у сумі 156461 грн. згідно податкового повідомлення-рішення від 01.12.2014 р. № .

Ці висновки ґрунтуються на тому, що, на думку відповідача, ПП "ВКФ "Диадема-Консалтинг" неправомірно віднесло до фінансових витрат відсотки за користування кредитами, оскільки видані кредитні кошти частково використовувалися в операціях, не пов'язаних із здійсненням господарської діяльності підприємства, а саме для надання позик ПП "БФ "Таврія", ТОВ "Агрофірма "Хетеко", ПП "Інтер Агро Транс", ПНП "Атон", ПП "Агрофірма "Промінь", ПП ВК "Акваторія".

Між тим суд не погоджується з такими твердженнями ДПІ у м.Херсоні з наступних підстав.

Згідно пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пп.138.10.5 п.138.10 ст.138 ПК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) до складу інших витрат включаються фінансові витрати, до яких належать витрати на нарахування процентів (за користування кредитами та позиками, за випущеними облігаціями та фінансовою орендою) та інші витрати підприємства в межах норм, встановлених цим Кодексом, пов'язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включаються до собівартості) кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку.

Положеннями п.141.1 ст.141 ПК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що до складу витрат включаються будь-які витрати, пов'язані з нарахуванням процентів за борговими зобов'язання (в тому числі за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податку.

Приписами пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України передбачено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Судом встановлено, що ПП "ВКФ "Диадема-Консалтинг" уклало з ПАТ "Банк "Національний кредит" наступні договори:

1) за овердрафтом № 14ю/2011/05-912/2-1 від 10.02.2011 р. про надання кредитної лінії із лімітом коштів в розмірі 300000 грн. строком до 09.02.2012 р. та відсотковою ставкою у розмірі 21 % у разі користування коштами до 90 днів та 31 % у разі користування понад 90 днів. Додатковою угодою від 15.06.2011 р. № 1 передбачено збільшення ліміту до 620000 грн. під 20 %. Згідно договору про внесення змін від 10.02.2012 р. № 2 строк повернення кредиту встановлено до 09.02.2013 р. Відповідно до договору про внесення змін від 08.02.2013 р. № 5 строк повернення кредиту встановлено до 07.02.2014 р. із ставкою 26 % річних. Згідно договору про внесення змін від 15.05.2013 р. № 2 встановлено відсоткову ставку у розмірі 25 % річних. Відповідно договору про внесення змін від 10.07.2013 р. № 7 встановлено відсоткову ставку у розмірі 23 % річних. Згідно договору про внесення змін від 23.08.2013 р. № 8 встановлено відсоткову ставку у розмірі 21 % річних.

2) за овердрафтом № 55ю/2012/05-459/2-1 від 22.03.2012 р. про надання кредитної лінії із лімітом коштів у розмірі 1600000 грн. зі строком повернення до 20.03.2013 р. та відсотковою ставкою у розмірі 23 % річних. Згідно договору про внесення змін від 21.03.2013 р. № 5 строк повернення кредиту встановлено до 19.03.2014 р. із ставкою 28 % річних. Відповідно до договору про внесення змін від 15.05.2013 р. строк повернення кредиту встановлено до 19.03.2014 р. із ставкою 25 % річних. Згідно договору про внесення змін від 10.07.2013 р. строк повернення кредиту встановлено до 19.03.2014 р. із ставкою 23 % річних. Відповідно до договору про внесення змін від 23.08.2013 р. строк повернення кредиту встановлено до 23.03.2014 р. зі ставкою 21 % річних.

Загальна сума ліміту за двома кредитними договорами склала 2200000 грн.

Всі отримані кредитні кошти використано позивачем для ведення господарської діяльності (придбання товарів), що підтверджується відповідними заявами про надання кредитних коштів з вказівкою на мету їх використання: від 25.10.2011 р. у сумі 670000 грн. на оплату пшениці ПП "БФ "Таврія" згідно рахунку № 126 від 25.10.2011 р.; від 08.02.2012 р. у сумі 670000 грн. на часткову оплату за селітру аміачну ТОВ "Компанія "Укрхімекспорт" згідно рахунку № СФ-000007 від 08.02.2012 р.; від 23.03.2012 р. у сумі 420000 грн. на часткову оплату за дизельне пальне ТОВ "Ромпетрол Україна" згідно рахунку № 598 від 23.03.2012 р.; від 29.03.2012 р. у сумі 282564 грн. на оплату за карбамід ТОВ "Компанія "Укрхімекспорт" згідно рахунку № СФ-0000042 від 28.03.2012 р.; від 02.04.2012 р. у сумі 261560 грн. на часткову оплату за дизельне пальне ТОВ "Ромпетрол Україна" згідно рахунку № 677 від 02.04.2012 р.; від 05.06.2012 р. у сумі 140000 грн. на часткову оплату за дизельне пальне ТОВ "Ромпетрол Україна" згідно рахунку № 1310 від 05.06.2012 р.; від 11.06.2012 р. у сумі 278388,75 грн. на оплату за бензин А-92 ТОВ "Кворум-нафта" згідно рахунку № 3157 від 08.06.2012 р.; від 11.06.2012 р. у сумі 217487,25 грн. на часткову оплату за м'ясо птиці ПАТ "Миронівський хлібокомбінат" згідно накладної № КВ-0662867 від 25.05.2012 р.; від 31.01.2013 р. у сумі 69470,69 грн. для оплати платіжних доручень №№ 237, 238; від 01.02.2013 р. у сумі 160924,09 грн. для оплати платіжного доручення № 242; від 14.02.2013 р. у сумі 105000 грн. для часткової оплати платіжного доручення № 330; від 25.02.2013 р. у сумі 161409 грн. для оплати платіжного доручення № 436; від 04.04.2013 р. у сумі 30000 грн. для часткової оплати платіжного доручення № 768; від 05.04.2013 р. у сумі 266218,76 грн. для часткової оплати платіжного доручення № 779; від 08.04.2013 р. у сумі 84937,50 грн. для часткової оплати платіжного доручення № 783; від 08.04.2013 р. у сумі 140000 грн. для часткової оплати платіжного доручення; від 10.04.2013 р. у сумі 70000 грн. для часткової оплати платіжного доручення № 819, від 15.05.2013 р. у сумі 500000 грн. для часткової оплати платіжного доручення № 1120; від 20.05.2013 р. у сумі 256000 грн. для часткової оплати платіжного доручення № 1149; від 21.05.2013 р. у сумі 267411,96 грн. для часткової оплати платіжного доручення № 1154; від 27.05.2013 р. у сумі 254000 грн. для часткової оплати платіжного доручення № 1211; від 30.05.2013 р. у сумі 84000 грн. для часткової оплати платіжного доручення № 1246; від 24.07.2013 р. у сумі 263379,40 грн. для оплати платіжного доручення № 1763; від 12.09.2013 р. у сумі 140664,71 грн. для оплати платіжних доручень №№ 2249, 2250, 2251, 2252, 2253; від 13.09.2013 р. у сумі 105000 грн. для оплати платіжного доручення № 2260; від 16.09.2013 р. у сумі 135000 грн. для часткової оплати платіжного доручення № 2293; від 18.10.2013 р. у сумі 379544,24 грн. для оплати платіжного доручення № 2603; від 12.12.2013 р. у сумі 1018300 грн. для оплати платіжного доручення № 3183; від 20.12.2013 р. у сумі 422425,24 грн. для оплати платіжних доручень №№ 3263, 3264, 3265.

Тобто, всі кредитні кошти, отримані від ПАТ "Банк Національний кредит", використано позивачем на придбання продукції, тобто, для ведення господарської діяльності підприємства. Тому доводи відповідача про використання кредитних коштів для надання позики іншим юридичним особам не відповідає дійсності. При цьому, суд бере до уваги те, що ДПІ у м.Херсоні, в порушення вимог ч.2 ст.71 КАС України, не надало до суду жодного належного та допустимого доказу щодо підтвердження правомірності своїх висновків. Крім того, у судовому засіданні ревізор, який досліджував це питання під час перевірки, підтвердила, що ці висновки ґрунтуються на припущеннях.

Таким чином, суд вважає, що позивачем правомірно, з дотриманням вимог пп.138.10.5 п.138.10 ст.138, п.141.1 ст.141 ПК України (в редакціях, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин) віднесено до фінансових витрат сплачені відсотки за договорами кредитів, а тому відповідачем протиправно донараховано ПП "ВКФ "Диадема-Консалтинг" 156461 грн. грошових зобов'язань з податку на прибуток згідно податкового повідомлення-рішення від 01.12.2014 р. № .

V. Що стосується податкового повідомлення-рішення від 01.12.2014 р. № , яким позивачу нараховано штрафні санкції за порушення п.2.5 гл.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні у розмірі 66783,25 грн.

Постановою НБУ від 15.12.2004 р. № 637 затверджено Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні (далі - Положення № 637).

Згідно з п.1.2 Положення № 637 оприбуткування готівки - це проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Відповідно до п.2.6 Положення № 637 уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Відповідно до ст.2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", п.1.2 Положення № 637 книга обліку розрахункових операцій - прошнурована і належним чином зареєстрована в органах доходів і зборів книга, що містить щоденні звіти, які складаються на підставі відповідних розрахункових документів щодо руху готівкових коштів, товарів (послуг).

Абзацом 3 статті 1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" від 12.06.1995 р. № 436/95 передбачено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема, за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Проаналізувавши наведені норми матеріального права, суд дійшов висновку, що у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням розрахункової книги оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО (даних розрахункової книги) та відображення на їх підставі готівки у КОРО у день її надходження. Невиконання будь-якої з цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке встановлена відповідальність (абзац 3 статті 1 Указу № 436/95).

Аналогічна правова позиція у спорах цієї категорії була висловлена у постановах Верховного Суду України від 11 грудня 2012 року (справа № 21-400а12) та 26 лютого 2013 року (справи №№ 21-7а13, 21-35а13).

Судом встановлено, що:

- у КОРО № р/1 від 18.06.2013 р. готівка у сумі 2461,80 грн., яка надійшла до каси згідно фіскального Z-звіту № 88 від 29.09.20213 р. була записана (оприбуткована) 30.09.2013 р.; готівка у сумі 2292,95 грн., яка надійшла до каси 21.12.2013 р., була оприбуткована згідно фіскального Z-звіту № 171 від 22.12.2013 р.;

- у КОРО р/1 від 18.06.2013 р. готівка у сумі 561,25 грн., яка надійшла до каси згідно фіскального Z-звіту № 0046 від 18.08.2013 р., була записана (оприбуткована) 19.08.2013 р.; готівка у сумі 541,30 грн., яка надійшла до каси згідно фіскального Z-звіту № 0047 від 19.08.2013 р., була записана (оприбуткована) 20.08.2013 р.; готівка у сумі 5165,10 грн., яка надійшла до каси 06.09.2012 р. згідно контрольної стрічки РРО була записана (оприбуткована) у КОРО 07.09.2012 р.

У судовому засіданні представник позивача несвоєчасне оприбуткування готівки у сумі 2461,80 грн., 2292,95 грн., 561,25 грн., 541,30 грн. пояснив недбалістю працівників, а готівки у сумі 5165,10 грн. - несправністю реєстратора розрахункових операцій.

Однак суд зазначає, що недбалість працівників, не звільняє підприємство від відповідальності за несвоєчасне оприбуткування готівки (не в день її надходження).

Також суд не бере до уваги доводи позивача про відсутність порушення п.2.6 Положення № 637 щодо відображення готівки, що надійшла 06.09.2012 р., у сумі 5165,10 грн. 07.09.2012 р., у зв'язку з поломкою РРО, оскільки знаходження РРО на ремонті не впливає на обов'язок підприємства оприбутковувати всю готівку, що надходить до кас, у КОРО у день її надходження. У даному випадку ПП "ВКФ "Диадема-Консалтинг" повинне було відобразити цю суму у КОРО 06.09.2012 р.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що оскільки позивачем несвоєчасно (не в день її надходження) було оприбутковано готівку на загальну суму 11022,40 грн. (2461,50 грн. + 2292,95 грн. + 561,25 грн. + 541,30 грн. + 5165,10 грн.), то відповідачем правомірно застосовано до ПП "ВКФ "Диадема-Консалтинг" штрафні (фінансові) санкції у розмірі 55112 грн. (11022,40 грн. х 5).

З акту перевірки слідує, що відповідач у розділі 3.10 акту перевірки, описуючи вищевказані порушення та зазначаючи про несвоєчасне оприбуткування готівки у сумі 2461,80 грн., 2292,95 грн., 561,25 грн., 541,30 грн., 5165,10 грн., помилково зазначив загальну суму несвоєчасно оприбуткованої готівки у розмірі 13356,65 грн., замість 11022,40 грн., що призвело до неправильного визначення розміру штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 66783,25 грн., замість 55112 грн.

Тому податкове повідомлення-рішення від 01.12.2014 р. № підлягає частковому скасуванню на суму 11671,25 грн. (66783,25 грн. - 55112 грн.).

VІ. Що стосується податкового повідомлення-рішення від 01.12.2014 р. № , яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 765 грн. за порушення законодавства про РРО.

Положеннями п.п.9, 11 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані:

- щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки і забезпечувати їх зберігання в книгах обліку розрахункових операцій;

- проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій з використанням режиму попереднього програмування найменування, цін товарів (послуг) та обліку їх кількості.

Відповідно до п.п.4, 6 ст.17 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі громадського харчування та послуг" за порушення вимог цього Закону до суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів доходів і зборів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах:

- двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі невиконання щоденного друку фіскального звітного чеку або його незберігання;

- п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій без використання режиму попереднього програмування найменування, цін товарів (послуг) та обліку їх кількості.

Судом встановлено, що під час перевірки ПП "ВКФ "Диадема-Консалтинг" відповідачем виявлено наступні порушення:

- п.9 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", а саме: не повне роздрукування фіскальних Z-звітів від 09.08.2011 р. № 1032 з РРО № та від 06.09.2012 р. № 1828 з РРО № , за яке до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 680 грн. (170 грн. х 20 х 2);

- п.11 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", а саме: у РРО № фіскальний чек від 01.03.2013 р. № 7701 проводилися розрахункові операції з реалізації горілки "Горилочка" без зазначення об'єму та кількості, за яке до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 85 грн. (17 грн. х 5).

Суд вважає правомірним застосування до ПП "ВКФ "Диадема-Консалтинг" штрафних санкцій у розмірі 85 грн. за проведення розрахункових операцій без використання режиму попереднього програмування об'єму та кількості реалізованої горілки, оскільки, по-перше, даний факт знайшов своє підтвердження під час розгляду справи, по-друге, не оскаржується самим позивачем.

Однак застосування до ПП "ВКФ "Диадема-Консалтинг" штрафних санкцій у розмірі 680 грн. суд вважає неправомірним виходячи з наступного.

Як вже зазначалося, ДПІ у м.Херсоні виявлено 2 факти неповного роздрукування фіскальних Z-звітів від 09.08.2011 р. № 1032 та від 06.09.2012 р. № 1828.

Згідно ст.5 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" на період виходу з ладу реєстратора розрахункових операцій та здійснення його ремонту або у разі тимчасового, але не більше 72 годин (7 робочих днів), відключення електроенергії проведення розрахункових операцій здійснюється з використанням книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки або із застосуванням належним чином зареєстрованого резервного реєстратора розрахункових операцій.

У судовому засіданні встановлено, що з 06.09.2012 р. по 07.09.2012 р. реєстратор розрахункових операцій МІNІ 500.02-МЕ, зав. № ПБ57134260, який належить ПП "ВКФ "Диадема-Консалтинг", знаходився на ремонті в Центрі сервісного обслуговування електронних контрольно-касових апаратів ПП "Центр Плюс" з несправністю - відмова термопринтера, про що свідчить відповідна довідка та запис у розділі 4 "Облік ремонтів з технічного обслуговування і перевірок конструкцій та програмного забезпечення РРО".

Тобто, неповне роздрукування Z-звіту від 06.09.2012 р. № 1828 пов'язане саме з характером поломки РРО - відмовою термопринтера.

Пунктом 9 Порядок реєстрації та застосування реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації розрахункових операцій за товари (послуги), затвердженого наказом Міністерство доходів і зборів України від 28.08.2013 р. № 417, передбачено, що якщо на період виходу з ладу РРО або в разі відключення електроенергії розрахункові операції проводяться з використанням книги ОРО та розрахункової книжки, то після встановлення відремонтованого (резервного) РРО або відновлення постачання електроенергії необхідно провести через РРО суми розрахунків за час роботи з використанням розрахункової книжки, а також відповідно до контрольної стрічки (у випадку обнулення оперативної пам'яті) - за час роботи, що передував виходу РРО з ладу або відключенню електроенергії, окремо за кожною ставкою податку на додану вартість, після чого слід виконати Z-звіт. За потреби виконується операція "службове внесення" на суму готівки, що зберігається на місці проведення розрахунків.

Позивачем виконано дані вимоги, про що свідчать Z-звіт № 1828, Х-звіти від 06.09.2012 р., від 07.09.2012 р.

Таким чином, суд вважає, що позивачем не допущено порушень вимог п.9 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", а тому до ПП "ВКФ "Диадема-Консалтинг" неправомірно застосовані штрафні санкції у сумі 340 грн. за неповне роздрукування Z-звіту від 06.09.2012 р. № 1828.

Також суд вважає протиправним застосування до ПП "ВКФ "Диадема-Консалтинг" штрафних санкцій у розмірі 340 грн. за неповне роздрукування Z-звіту від 09.08.2011 р. № 1032, оскільки штрафні санкції застосовані поза межами строків, визначених п.102.1 ст.102 ПК України, а саме після сплину 1095 днів (порушення допущено 09.08.2011 р., а штрафні санкції застосовані 01.12.2014 р.).

Таким чином податкове повідомлення-рішення від 01.12.2014 р. № підлягає частковому скасуванню на суму 680 грн.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ПП "ВКФ "Диадема-Консалтинг" в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 01.12.2014 р. № - повністю, № - повністю, № - частково на суму 11671,25 грн., № - частково на суму 680 грн. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.2 ст.87 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пунктом 3 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру ставка судового збору становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Оскільки ПП "ВКФ "Диадема-Консалтинг" просило скасувати податкові повідомлення-рішення від 01.12.2014 р. № на суму 1384629 грн., № на суму 323226,25 грн., № на суму 66783,25 грн., № на суму 765 грн. (всього на загальну суму 1775403,50 грн.), то судовий збір за адміністративний позов майнового характеру складає 4872 грн. (максимальний розмір судового збору).

Згідно ч.3 ст.94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Судом за результатами розгляду справи позовні вимоги задоволено частково на суму 1720206,50 грн., або 96,89 % від заявлених позовних вимог.

Сума судового збору за задоволеними позовними вимогами складає 4720,48 грн. ((4872 грн. х 96,89 %) : 100 %).

При подачі адміністративного позову підприємством було сплачено судовий збір у сумі 4872 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 11.12.2014 р. № 3285.

Таким чином, сума судового збору, яка підлягає поверненню ПП "ВКФ "Диадема-Консалтинг" складає 4720,48 грн.

Керуючись ст.ст.8, 9, 12, 19, 71, 158-163, 167 КАС України, суд -

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області від 01.12.2014 р. № - повністю, № - повністю, № - частково на суму 11671,25 грн., № - частково на суму 680 грн.

Стягнути з Державного бюджету на користь Приватного підприємства "Виробничо-комерційна фірма "Диадема-Консалтинг" () судовий збір у сумі 4720 (чотири тисячі сімсот двадцять) грн. 48 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 02 лютого 2015 р.

Суддя Бездрабко О.І.

кат. 8.3.3