Справа № 826/17350/14
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2015-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 січня 2015 року 12:24 № 826/17350/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., при секретарі судового засідання Новик В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доДержавної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.06.2014 року №2251-15, -
за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Радчук В.А.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач) з позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (надалі - відповідач або ДПІ у Подільському районі ГУ Міндоходів у м. Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.06.2014 року №2251-15.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.12.2014 року відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято ДПІ у Подільському районі ГУ Міндоходів у м. Києві безпідставно, оскільки ОСОБА_1 звільнений від сплати земельного податку у зв'язку з тим, що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 використовується позивачем, як суб'єктом господарської діяльності, у процесі господарської діяльності останнього.

У судове засідання 30.01.2015 року з'явилися позивач та представник відповідача.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити його з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечував, підтримавши доводи, викладені у письмових запереченнях проти позову, зазначаючи, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі та у межах наявних у ДПІ у Подільському районі ГУ Міндоходів у м. Києві повноважень у зв'язку з наявним у позивача обов'язком сплати земельного податку як власника земельної ділянки, розташованої за адресою АДРЕСА_1.

Розглянувши наявні у матеріалах справи документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ДПІ у Подільському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, згідно пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 розділу ІІ та п. 286.5 ст. 286 розділу ХІІ Податкового кодексу України ОСОБА_1 на підставі податкового повідомлення-рішення від 10.06.2014 року №2251-15 визначено суму грошового зобов'язання за платежем плата за землю, що вноситься фізичними особами, у розмірі 2 730,93 грн.

Скориставшись правом на адміністративне (досудове) оскарження вищезазначеного податкового повідомлення-рішення, позивач звернувся з відповідними скаргами, за результатами розгляду яких рішеннями Головного управління Міндоходів у м. Києві від 24.09.2014 року №2158/М/26-15-10-09-25 та Державної фіскальної служби України від 10.10.2014 року №2177/М/99-99-10-01-02-15 скарги ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення від 10.06.2014 року №2251-15 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Приписами ст. 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (надалі - ПК України), плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності, правовідносини щодо нарахування та сплати якої врегульовано розділом XIII Податкового кодексу України.

Згідно пп. 269.1.1 п. 269.1 ст. 269 ПК України, платниками податку, зокрема, є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв).

При цьому, пп. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 ПК України передбачено, що об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців) (п. 285.1 та п. 285.2 ст. 285 ПК України).

Приписами п. 286.5 ст. 286 ПК України передбачено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому у нового власника виникло право власності.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (п. 287.5 ст. 287 ПК України).

Водночас, за твердженнями позивача, останній звільнений від сплати земельного податку, оскільки земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 використовується позивачем, як суб'єктом господарської діяльності, у процесі його господарської діяльності.

Так, у силу пп. 4 п. 297.1 ст. 297 ПК України, платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 належить на праві приватної власності нежиле приміщення з №1 по №5 (групи приміщень №25) в літ. «А» загальною площею 60,8 кв.м., розташоване в АДРЕСА_1.

ОСОБА_1, згідно свідоцтва платника єдиного податку серії НОМЕР_1, зареєстрований в якості платника єдиного внеску другої групи, починаючи з 01.03.2013 року, із зазначенням місця провадження господарської діяльності Україна, АДРЕСА_1 та виду господарської діяльності 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

На підставі викладеного вище, між ФОП ОСОБА_1 (Орендодавець) та ФОП ОСОБА_3 (Орендар) укладено договір №1 оренди нежилих приміщень від 01.03.2013 року, зі змісту якого вбачається, що Орендодавець передає, а Орендар приймає в оренду нежиле приміщення, загальною площею 60,80 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, для використання під магазин-кафе. Строк оренди приміщення встановлено з 01.03.2013 року по 31.12.2013 року.

Надалі, між ФОП ОСОБА_1 (Орендодавець) та ФОП ОСОБА_4 (Орендар) укладено договір №3 оренди нежитлових приміщень від 30.11.2013 року, зі змісту якого вбачається, що Орендодавець передає, а Орендар приймає в оренду нежиле приміщення (об'єкт оренди), загальною площею 60,80 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, для використання під магазин-кафе. Строк оренди приміщення встановлено з 01.12.2013 року по 31.12.2015 року.

01.07.2014 року між ФОП ОСОБА_1 (Орендодавець) та ТОВ «Лайенс Інвестмент» (Орендар) укладено договір №4 оренди нежитлових приміщень, зі змісту якого вбачається, що Орендодавець передає, а Орендар приймає в оренду нежиле приміщення (об'єкт оренди), загальною площею 60,80 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, для використання під магазин-кафе. Строк оренди приміщення встановлено з 01.07.2014 року по 31.12.2015 року.

На підтвердження виконання умов вищезазначених договорів у матеріалах справи містяться копії актів прийому-передачі нежилого приміщення до вищезазначених договорів, актів виконання робіт (надання послуг) та видаткових касових ордерів.

З огляду на викладене вище вбачається, що ОСОБА_1, як фізична особа-підприємець у період 2013-2014 роки використовував у процесі своєї господарської діяльності належне йому на праві приватної власності нежитлове приміщення, розташоване за адресою АДРЕСА_1, шляхом передачі останнього в оренду, у відповідності до вищенаведених договорів, що, крім того, відповідає основному виду економічної діяльності ФОП ОСОБА_1, визначеному у виписці з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, - 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Також, згідно положень Узагальнюючої податкової консультації щодо плати земельного податку власниками нежитлових приміщень, платниками єдиного податку - фізичними особами-підприємцями, затвердженої наказом Державної податкової служби України від 23.11.2012 року №1051, у разі надання в оренду будівель, споруд або їх частин за договором оренди, одночасно з правом найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) наймачеві надається право користування земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також яка прилягає до будівлі або споруди, тобто підприємницька діяльність наймодавців провадиться обов'язково за рахунок здачі в оренду майна і земельної ділянки, то така фізична особа-підприємець (власник нежитлового приміщення) теж звільняється від нарахування (сплати) та подання податкової звітності з земельного податку.

При цьому, слід зазначити, що згідно роз'яснення Міністерства юстиції України від 14.01.2011 року, чинне законодавство не виділяє такого суб'єкт права власності як фізична особа-підприємець та не містить норм щодо права власності фізичної особи-підприємця. Законодавство лише встановлює, що фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Отже, суб'єктом права власності визнається саме фізична особа, яка може бути власником будь-якого майна, крім майна, що не може перебувати у власності фізичної особи. При цьому, правовий статус фізичної особи - підприємця не впливає на правовий режим майна, що перебуває у його власності.

Таким чином, нерухоме майно має реєструватися за фізичною особою.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1, який зареєстрований у встановленому законодавством порядку в якості фізичної особи-підприємця, використовуючи у процесі своєї господарської діяльності належне йому на праві приватної власності нежитлове приміщення, розташоване за адресою АДРЕСА_1, звільняється від сплати земельного податку на підставі положень пп. 4 п. 297.1 ст. 297 ПК України, а, відтак, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, суд, оцінюючи спірні дії відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірність прийнятого ним рішення, а позовні вимоги є обґрунтованими, а, відтак, такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 10.06.2014 року №2251-15.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок