Справа № 812/3517/14
Суддя: Білак С. В.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Свергун І.О.
Суддя-доповідач - Білак С. В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року справа №812/3517/14

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: судді-доповідача Білак С.В., суддів Гаврищук Т.Г., Сухарька М.Г., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Міловського районного управління юстиції Луганської області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 02 червня 2014 року по адміністративній справі № 812/3517/14 за позовом Луганської митниці Міндоходів до Відділу державної виконавчої служби мілоського районного управління юстиції Луганської області про визнання незаконними дій, скасування постанови про повернення виконавчого документа від 30.04.2014 року ВП №37362237,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач Луганська митниця Міндоходів звернувся в суд з позовом до Відділу державної виконавчої служби мілоського районного управління юстиції Луганської області про визнання незаконними дій, скасування постанови про повернення виконавчого документа від 30.04.2014 року ВП №37362237.

Позивач просив визнати незаконними дії відповідача щодо винесення постанови від 30.04.2014 року ВП № 37362237 про повернення виконавчого документа, скасувати постанову про повернення виконавчого документа від 30.04.2014 року ВП № 37362237.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідачем не було вчинено виконавчі дії в повному обсязі, як це передбачено законом.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 02 червня 2014 року позов задоволено частково.

Скасовано постанову Відділу державної виконавчої служби Міловського районного управління юстиції Луганської області про повернення виконавчого документа від 30.04.2014 року ВП № 37362237.

У задоволенні іншої частини позовних вимог позивачу було відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що постанова про повернення виконавчого документа не порушує прав стягувача, а відповідно до ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст.22 цього Закону.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Луганської митниці від 28.02.2013 року по справі про порушення митних правил № 65/70221/13 на гр. ОСОБА_3 накладено адміністративне стягнення у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 183528,42 грн. Постанову було направлено для примусового виконання до ВДВС Міловського РУЮ та було відкрито виконавче провадження № 37362237 (а.с.6-8).

З метою виявлення майна боржника відповідачем було направлено запити до відповідних органів та установ.

Згідно з відповіддю Відділу Держземагенства у Міловському районі від 26.07.2013 року № 01-09/0108 станом на 01.01.2013 року згідно земельно-кадастрового обліку за гр. ОСОБА_3 не значаться земельні ділянки на території Міловського району (а.с.11).

За повідомленням ВРЕР з обслуговування Марківського, Міловського та Біловодського районів УДАІ ГУМВС України в Луганській області станом на 02.08.2013 року за гр. ОСОБА_3 транспортних засобів не значиться (а.с.12).

Відповідно до листа Міловського РГП «Бюро технічної інвентаризації» від 06.08.2013 року право власності на нерухоме майно за адресою: вул. Спортивна, буд. 25, с. Великоцьк Міловського району, не зареєстровано (а.с.13).

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості щодо речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 відсутні (а.с.14).

Згідно з довідкою УПФУ в Міловському районі Луганської області від 05.03.2014 року № 52/02-10 ОСОБА_3 на пенсійному обліку не перебуває (а.с.15).

За повідомленням Міловського районного центру зайнятості від 28.02.2014 року № 20/2-349 ОСОБА_3 на обліку в центрі зайнятості не перебуває (а.с.16).

Відповідно до листа Міловського відділення Старобільської ОДПІ ГУ Міндоходів у Луганській області від 28.03.2014 року № 382/12-22-18-52 гр. ОСОБА_3 не має відкритих розрахункових рахунків (а.с.19).

Державним виконавцем було здійснено вихід за адресою боржника ОСОБА_3, зазначеною у виконавчому документі, та встановлено, що боржник за вказаною адресою не проживає, майно, на яке може бути звернено стягнення, не виявлено, про що було складено акт від 27.03.2014 року (а.с.20, 21).

Згідно з листом Управління державної міграційної служби України в Луганській області гр. ОСОБА_3 оформлено паспорт громадянина України для виїзду на постійне місце проживання до Росії (а.с.18).

30.04.2014 року державним виконавцем Міловського районного управління юстиції Луганської області винесено постанову про повернення виконавчого документа (а.с.35-36).

Державний виконавець ВДВС Міловського РУЮ звернувся до Міловського районного суду Луганської області з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України гр. ОСОБА_3

Ухвалою Міловського районного суду Луганської області від 08.04.2014 року у задоволенні подання було відмовлено.

Таким чином, державним виконавцем було вжито передбачені законом заходи щодо питання про обмеження права виїзду боржника за межі України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України від 21.04.1999 № 606-ХІV «Про виконавче провадження» зі змінами та доповненнями в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 606).

Статтею 11 Закону № 606 передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 17 Закону № 606 примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами.

За приписами ч.2 ст.30 Закону України № 606, державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

Відповідно до ст. 32 Закону № 606 заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Згідно з п. 5.1.1. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5, звернення стягнення на майно боржника полягає в його виявленні (шляхом надіслання запитів до органів державної податкової інспекції, банків, дорожньої автомобільної інспекції, бюро технічної інвентаризації, нотаріату тощо), описі, арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», яка регулює питання повернення виконавчого документа стягувачу, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Частинами 4 та 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що інформація про відсутність у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення, була отримана державним виконавцем за вісім - дев'ять місяців до винесення постанови про повернення виконавчого документа, а за вказаний час майновий стан боржника міг змінитися, а державним виконавцем не було вжито відповідних заходів щодо виявлення майна боржника саме на час винесення постанови про повернення виконавчого документа є помилковим, так як державним виконавцем здійснено всі передбачені приписами ч.2 ст.30 Закону України № 606 дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Повторного проведення таких дій Законом не передбачено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про обгрунтованість вимог позивача в спірній частині.

Відповідно до ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції в частині скасування постанови Відділу державної виконавчої служби Міловського районного управління юстиції Луганської області про повернення виконавчого документа від 30.04.2014 року ВП № 37362237 прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права та в цій частині постанова підлягає скасуванню, а в задоволенні вимог позивача в цій частині необхідно відмовити за необгрунтованістю.

В іншій частині постанова суду першої інстанції є законною та обгрунтованою.

Керуючись статтями 24, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Міловського районного управління юстиції у Луганської області - задовольнити частково.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 02 червня 2014 року по адміністративній справі № 812/3517/14 за позовом Луганської митниці Міндоходів до Відділу державної виконавчої служби мілоського районного управління юстиції Луганської області про визнання незаконними дій, скасування постанови про повернення виконавчого документа від 30.04.2014 року ВП №37362237 - скасувати в частині скасування постанови Відділу державної виконавчої служби Міловського районного управління юстиції Луганської області про повернення виконавчого документа від 30.04.2014 року ВП № 37362237 та в цій частині в задоволенні позову Луганській митниці Міндоходів - відмовити.

В іншій частині постанову Луганського окружного адміністративного суду від 02 червня 2014 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду у письмовому провадженні набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя С.В. Білак

Судді Т.Г. Гаврищук

М.Г. Сухарьок