Справа № 808/8501/14
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2015-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

808/8501/14

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ПОСТАНОВА

20 січня 2015 року

(09 год. 20 хв.)

Справа № 808/8501/14

м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Киселя Р.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» в особі Костянтинівського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства до Костянтинівської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецької області про визнання протиправними дій, визнання нечинною та скасування вимоги про сплату боргу.

28.11.2014 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» в особі Костянтинівського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства (далі - позивач) до Костянтинівської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецької області (далі – відповідач), в якому позивач просить: визнати протиправними дії відповідача щодо надіслання позивачу вимоги про сплату боргу (недоїмки та пені) №Ю-1028/05-14-25-13-9 від 04.11.2014 зі сплати єдиного внеску в розмірі 503087,75 грн., визнати вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки та пені) №Ю-1028/05-14-25-13-9 від 04.11.2014 нечинною та скасувати вимогу відповідача про сплату боргу №Ю-1028/05-14-25-13-9 від 04.11.2014.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачем було складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.11.2014 №Ю1028/05-14-25-13-9. Згідно зазначеної вимоги станом на 01.11.2014 заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску складає 503087,75 грн., в тому числі 494796,52 грн. – недоїмка, 8291,23 грн. – пеня. Вважає, що вимога відповідача про сплату недоїмки з єдиного внеску є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою від 01.12.2014 провадження у справі було відкрите, судове засідання призначене на 18.12.2014.

18.12.2014 від відповідача до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі його уповноваженого представника, проти позову заперечує в повному обсязі.

У судовому засіданні 18.12.2014 розгляд справи було відкладено на 20.01.2015.

16.01.2015 від позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його представника, на задоволенні позовних вимог наполягає.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Оскільки всі особи, які беруть участь у справі, заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд на підставі ч. 4 ст. 122 КАС України розглянув справу в порядку письмового провадження.

Враховуючи неприбуття у судове засідання представників сторін, суд на підставі вимог ч. 1 ст. 41 КАС України не здійснював фіксування судового засідання технічними засобами.

Суд, розглянувши матеріали і з’ясувавши обставини адміністративної справи, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи 03.09.2007 позивач зареєстрований в якості юридичної особи Виконавчим комітетом Донецької міської ради.

04.11.2014 відповідачем, на підставі ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування» №2464 від 08.07.2010 (далі – Закон №2464), у зв’язку з порушенням позивачем термінів сплати єдиного соціального внеску була складена вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ю1028/05-14-25-13-9, відповідно до якої вимагалось сплатити суму недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування у сумі 503087,75 грн., в тому числі 494796,52 грн. – недоїмка, 8291,23 грн. – пеня. Зазначена вимога направлялася на адресу позивача та була отримана уповноваженою особою 14.11.2014, про що свідчить відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Вважаючи зазначену вимогу про сплату недоїмки такою, що не відповідає вимогам законодавства та підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинами справи, суд виходить з приписів ч. 3 ст. 2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В обґрунтування адміністративного позову та тверджень про протиправність оскаржуваної вимоги позивач посилається на положення визначені Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 №1669-VII (далі – Закон №1669-VII), яким було внесено зміни до Закону №2464.

Відповідно до ст. 1 Закону №1669-VII період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 № 405/2014.

Відповідно до п. 9-3 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2464 платники єдиного внеску, визначені ст. 4 Закону №2464, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 №405/2014, звільняються від виконання своїх обов’язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону №2464, на період з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов’язків платника єдиного внеску в період з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 №405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу.

Позивач зазначає, що зазначеними нормами його було звільнено від виконання обов’язків передбачених Законом №2464 щодо своєчасного нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, а також від обов’язків щодо подання звітності до відповідача, оскільки позивач знаходиться у м. Костянтинівка, що було внесено до переліку населених пунктів, на які поширюється дія зазначеного закону. Зазначив, що позивач звернувся до відповідача із відповідною заявою про звільнення від виконання своїх обов’язків щодо нарахування, утримання та сплати єдиного внеску та подання звітності.

З приводу зазначених тверджень та посилань, суд зазначає наступне.

З пункту 9-3 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2464 вбачається, що платники єдиного внеску, які перебувають на обліку у фіскальних органах, розташованих на територіях визначених переліком населених пунктів, де проводилась або було оголошено військовий чи надзвичайний стан, на період АТО звільняються від обов’язків щодо своєчасного в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску та подання звітності.

Відповідно до ч. 2 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1669 Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони Украйні від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 № 405/2014, у період з 14.04.2014 до її закінчення.

Проте, відповідно до розпорядження КМУ від 05.11.2014 № 1079-р «Про зупинення дії розпорядження КМУ від 30.10.2014 № 1053» (чинний станом на дату розгляду справи) було зупинено дію розпорядження КМУ від 30.10.2014 № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Отже, з 05.11.2014 дію розпорядження КМУ, яким м. Костянтинівка було внесено до переліку населених пунктів, на які поширюється дія зазначеного закону було призупинено.

Суд зазначає, що Закон №1669 не скасовує обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464, а дає можливість платникам єдиного внеску на період проведення АТО не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та повному обсязі.

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону №1669 протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов’язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

За приписами ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 16.10.2012 №5461-VII, із змінами внесеними Законом №1669, Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб’єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб’єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об’єктивно унеможливлюють виконання зобов’язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов’язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Отже, умовою звільнення від виконання обов’язків передбачених Законом №2464 щодо своєчасного нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, а також від обов’язків щодо подання звітності є заява у довільній формі, яка подається до контролюючого органу за основним місцем обліку або за місцем тимчасового проживання, не пізніше 30 календарних днів, наступних за днем закінчення АТО, та сертифікат Торгово-промислової палати України.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені Законом №2464 за невиконання, несвоєчасне виконання, виконання не в повному обсязі обов'язків платників єдиного внеску, у період з 14.04.2014 до закінчення АТО до платників, які не пізніше 30 календарних днів, наступних за днем закінчення АТО, подали до контролюючого органу заяву та сертифікат Торгово-промислової палати України, не застосовуються.

Судом встановлено, що позивач 03.11.2014 звернувся до відповідача із заявою №1647/10 про звільнення від виконання своїх обов’язків щодо нарахування, утримання та сплати єдиного внеску та подання звітності. Проте, позивачем до суду не було надано сертифікату Торгово-промислової палати України, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції.

З наведених підстав, відсутність сертифікату (висновку) Торгово-промислової палати та затвердженого переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція не дає змоги застосовувати до позивача норми Закону №1669, а також не дає підстав для визнання протиправними дій, визнання нечинною та скасування оскаржуваної вимоги про сплату боргу.

Суд зазначає, що наданою відповідачем обліковою картою позивача підтверджується наявність у позивача, станом на 01.11.2014, заборгованості зі сплати єдиного внеску у розмірі 503087,75 грн.

На підставі вищевикладеного, суд доходить висновку, що в діях відповідача при складанні вимоги про сплату боргу (недоїмки), відсутні порушення чинного законодавства, а отже у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

За приписами ч. 2 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхилено частини вимоги.

Доданим до матеріалів справи платіжним дорученням від 18.11.2014 документально підтверджується факт сплати позивачем судового збору в сумі 487,20 грн. (10% розміру ставки судового збору).

Отже, оскільки у задоволенні адміністративного позову відмовлено в повному обсязі, з позивача має бути стягнуто на користь Державного бюджету України, залишок судового збору (90% розміру ставки судового збору) у розмірі 4384,80 грн.

На підставі вищезазначеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» в особі Костянтинівського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства до Костянтинівської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецької області про визнання протиправними дій, визнання нечинною та скасування вимоги про сплату боргу – відмовити у повному обсязі.

Стягнути з Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» в особі Костянтинівського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 4384,80 грн. (чотири тисячі триста вісімдесят чотири гривні 80 коп.).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Р.В. Кисіль