Справа № 826/15845/14
Суддя: Беспалов О.О.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

29 січня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Беспалова О. О.

суддів: Грибан І. О., Губської О. А.

за участю секретаря: Тур В. В.

представника відповідача Ніколайчук Н. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2014 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Шаманської Анни Станіславівни, Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві № 16093046 від 26 вересня 2014 року про відмову в державній реєстрації права власності на машиномісце НОМЕР_2 що розташоване в АДРЕСА_2 зобов'язання зареєструвати за ОСОБА_3, що проживає в АДРЕСА_1, податковий номер НОМЕР_1 права власності на машиномісце НОМЕР_2

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2014 р. адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач - реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, особу, що з'явилась, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду - без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, 03.10.2011 р. між комунальним підприємством з питань будівництва житлових будинків "Житлоінвестбуд-УКБ" (замовник) та ОСОБА_3 (інвестор) укладено інвестиційний договір №65/223, згідно умов якого замовник зобов'язується забезпечити відповідно до проектно-кошторисної документації виконання повного обсягу робіт по спорудженню підземного автопаркінгу житлового масиву Позняки, 3, мікрорайон, ділянка 28, до складу якого входить машиномісце НОМЕР_2 та передати вказаний об'єкт інвестору (а. с. 25- 29).

Довідкою КП з питань будівництва житлових будинків "Житлоінвестбуд-УКБ" від 11.08.2014 р. № 114/3522 підтвердженосплату позивачем на користь замовника 214020, 00 грн., в тому числі ПДВ - 35670, 00 грн. (а. с. 41).

Згідно акту прийому-передачі об'єкту інвестування (машиномісця) № 936 від 14.08.2014 р. машиномісце прийнято позивачем як інвестором (а. с. 36).

16.08.2014 р. ОСОБА_3 звернувся до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності), реєстр. номер №7809314.

03.09.2014 р. державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Шаманською Анною Станіславівною прийнято рішення № 15551346 про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, згідно якого зупинено розгляд заяви позивача у зв'язку з неподанням усіх необхідних документів, інвестиційного договору та його копію.

26.09.2014 р. державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Шаманською Анною Станіславівною прийнято рішення № 16093046 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, згідно якого відмовлено у державній реєстрації права приватної власності на машиномісце НОМЕР_2 що розташоване: АДРЕСА_2 за суб'єктом: ОСОБА_3, податковий номер НОМЕР_1 (а. с. 43).

В якості підстави для відмови зазначено, що інвестиційний договір №65/223 від 03.10.2011 р. укладений після введення об'єкта в експлуатацію згідно акту готовності об'єкта до експлуатації від 30.11.2009 р.

Пункти 1.4, 2.2, 2.3, 3.3.1, 3.3.8, 4.2, 6.1 договору суперечать акту готовності об'єкта до експлуатації від 30.11.2009 р.

Відповідно до п. 6 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 р. №868, документи, що подаються для проведення державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, що встановлені законом, Порядком та іншими нормативно-правовими актами. Окрім цього, згідно Цивільного кодексу України, Закону України "Про державне мито" та Податкового кодексу України при посвідченні договорів відчуження нерухомого майна відбувається сплата відповідних податків (платежів).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Правовідносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а також їх обтяжень, врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. №1952-IV (далі - Закон №1952) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 17.10.2013 р. № 868.

Статтею 3 Закону №1952 встановлено, що державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Частинами 3 та 5 цієї статті передбачено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом.

Приписами пункту 1 частини 1 статті 8 Закону № 1952 визначено, що державну реєстрацію прав та їх обтяжень проводить орган державної реєстрації прав.

Державний реєстратор, зокрема, приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; відкриває і закриває розділи державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи (пункти 2, 3 частинами 2статті 9 Закону № 1952).

Порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень визначено статтею 15 Закону №1952, відповідно до якої, державна реєстрація прав та їх обтяжень включає такі етапи:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Відповідно до статті 16 Закону №1952 державна реєстрація речових прав на нерухоме майно здійснюється на підставі заяви. Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.

Згідно статті 19 Закону №1952 державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

У силу положень частин 1 статті 24 Закону №1952 у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у тому числі, якщо: заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Пунктом 15 Порядку № 868 визначено, що під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Згідно п. 20 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 р. № 868 (далі - Порядок), за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації.

Згідно п. 28 Порядку державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно п. 37 Порядку документом, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є, в тому числі, укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат.

Згідно п. 42 Порядку для проведення державної реєстрації речових прав на об'єкт нерухомого майна в разі, коли в документах, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на такий об'єкт, відсутні відомості про його технічні характеристики, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна.

У відповідності до п. 49 Порядку Для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об'єкт нерухомого майна заявник подає:

документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку;

документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

Документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 р., є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна;

технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна;

документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси.

Так з матеріалів справи вбачається, що відповідачі вбачають суперечність у поданих документах у вигляді інвестування позивачем коштів в фактично існуючий об'єкт.

Колегія суддів зазначає, що у відповідності до Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» від 19.06.2003 р. № 978-IV об'єкт інвестування - квартира або приміщення соціально-побутового призначення (вбудовані в житлові будинки або окремо розташовані нежитлові приміщення, гаражний бокс, машиномісце тощо) в об'єкті будівництва, яке після завершення будівництва стає окремим майном.

В апеляційній скарзі апелянт вказує, що фактично мало місце укладення договору купівлі - продажу (або інших видів договорів, відмінних від інвестиційного, як було уточнено представником відповідача в судовому засіданні 29.01.2015 р.).

З даного приводу колегія суддів зазначає, що перевірка дотримання сторонами договору договірних відносин не належить до компетенції відповідачів.

Між тим, докази недійсності правочину в матеріалах справи відсутні.

Натомість, зазначені відповідачами розбіжності не свідчать про порушення позивачем законодавства в тій його частині, порушення якої позбавляє останнього можливості набуття права власності на об'єкт інвестування.

Аналогічно, підставою для відмови у реєстрації прав на нерухоме майно, на думку відповідачів, є несплата позивачем відповідних податків (платежів).

Перевірка даних фактів також не належить до компетенції відповідачів і, тим самим, не може бути підставою для відмови у державній реєстрації прав на нерухоме майно, зважаючи на те, що дана обставина не перебуває у наслідковому зв'язку з правом позивача на машиномісце.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення відповідача.

Крім того, задовольняючи позовні вимоги в частині зобов'язання відповідачів зареєструвати об'єкт нерухомості за позивачем, суд першої інстанції зазначив, що відмовляючи у державній реєстрації права, державний реєстратор прав на нерухоме майно виходить за межі наданих Законом повноважень та вчиняє перешкоду у володінні, користуванні та розпорядженні майном особі, яка фактично звернулася за отриманням адміністративної послуги.

З даного приводу колегія суддів зазначає, що у відповідності до п. 4 ст. 9 Закону № 1952 державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до п. 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У відповідності до п. п. 4 абз. 3 п. 2.4 вказаної Методології дискреційні повноваження дозволяють органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) обрати форму реалізації своїх повноважень - видання нормативного або індивідуально-правового акта, вчинення (утримання від вчинення) адміністративної дії.

Колегія суддів зазначає, що визначені Законом № 1952 повноваження державного реєстратора дають право останньому за наявності підстав, передбачених вказаним законом, приймати рішення про реєстрацію речових прав або відмову у такій реєстрації, отже, носять ознаки дискреційних.

Натомість, зважаючи на те, що законодавством визначено лише дві форми прийняття рішення державним виконавцем, а при розгляді даної справи було встановлено неправомірність прийняття відповідачами рішення про відмову у реєстрації речових прав та наявність у позивача права власності на збудований об'єкт, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зобов'язання відповідачів здійснити державну реєстрацію прав позивача на машиномісце № 223 з метою повного захисту порушених прав позивача.

Згідно статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2014 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Шаманської Анни Станіславівни, Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення та зобов'язання вчинити дії залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2014 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя О. О. Беспалов
Суддя І. О. Грибан
Суддя О. А. Губська
(Повний текст ухвали виготовлено 03.02.2015 року)

.

Головуючий суддя Беспалов О.О.

Судді: Грибан І.О.

Губська О.А.