Справа № 754/5959/14-а
Суддя: Таран Н. Г.
Дата ухвалення: 2015-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/1/15
Справа №754/5959/14-а
ПОСТАНОВА

Іменем України

23.01.2015 року Деснянський районний суд м. Києва

в складі головуючого-судді- Таран Н.Г.

при секретарі судового засідання - Чернишовій А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання протиправної бездіяльності та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення, одноразової компенсації за втрату здоров'я, одноразової компенсації за втрату годувальника, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1, в особі свого представника за довіреністю, звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання протиправної бездіяльності та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення, одноразової компенсації за втрату здоров'я, одноразової компенсації за втрату годувальника. 27.10.2014 року уточнивши позовні вимоги позивачка просить: визнати незаконними дії відповідача щодо застосування ним під час призначення/перерахунку позивачу компенсації та щорічної допомоги на оздоровлення положень Бюджетних законів, а також підзаконних нормативно - правових актів, якими у порушення та розріз встановлених Конституцією і Законами України вимог і норм, визначено розміри вказаних компенсаційних виплат для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до того, ще й значно менші, ніж передбачено статтею 48 Закону № 796 для відповідної категорії громадян; визнати бездіяльність щодо призначення, перерахунку та виплати ними позивачу не отриманих та недоотриманих сум компенсації та щорічної допомоги на оздоровлення, передбачених статтею 48 Закону № 796, протиправною; зобов'язати відповідача зробити призначення, перерахунок та виплату позивачу суми одноразової компенсації, на підставі, у порядку та розмірах, встановлених Законом №796 у редакції діючих Законів №230/96 від 06 червня 1996 року, № 563 від 25 березня 1999 року, №2638 від 11 липня 2001 року та пов'язаними із ним Законами, а саме розмірі 45 мінімальних заробітних плат, з урахуванням виплаченої суми одноразової компенсації; зобов'язати відповідача зробити призначення, перерахунок та виплату позивачу суму одноразової компенсації за втрату годувальника, на підставі, у порядку та розмірах, встановлених Законом №796 у редакції діючих Законів №230/96 від 06 червня 1996 року, № 563 від 25 березня 1999 року, №2638 від 11 липня 2001 року та пов'язаними із ними Законами, а саме в розмірі 60 мінімальних заробітних плат; зобов'язати відповідача зробити призначення, перерахунок та виплату позивачу суми щорічної допомоги на оздоровлення, на підставі, у порядку та розмірах, встановлених Законом №796 у редакції діючих Законів №230/96 від 06 червня 1996 року, №563 від 25 березня 1999 року, №2638 від 11 липня 2001року та пов'язаних із ним Законами, а саме в розмірі 5 мінімальних заробітних плат, за період з 01 серпня 2000 року і до моменту розгляду даної справи, з урахуванням виплачених сум щорічної допомоги на оздоровлення; стягнути з відповідача у порядку негайного виконання, передбаченого статтею 256 КАС України на користь позивача суму боргу за компенсаційними виплатами, що виникла за весь період порушення та невиконання Відповідачами вимог Конституції та Законів України щодо визначення, призначення та перерахунку соціальних гарантій Позивача, передбачених статтею 48 Закону №796.

Ухвалою Деснянського роайнного суду м. Києва від 23.01.2015 року адміністративний позов ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання протиправної бездіяльності та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення, одноразової компенсації за втрату здоров'я, одноразової компенсації за втрату годувальника за період з 2000-2012 роки залишено без розгляду на підставі ст. ст. 99, 100 КАС України.

В судові засідання позивачка та її представник не з'являлись, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, в поданих суду заявах представник позивачки ОСОБА_2 просив справу слухати за відсутності позивача.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, до суду надіслав заперечення в яких зазначив, що управління діяло у відповідності до норм чинного законодавства, а саме керувалося нормативними актами Кабінету Міністрів України, які відповідно до ст. 117 Конституції України є обов'язковими до виконання, а Центр здійснює лише виплату соціальної допомоги, інших грошових виплат за розпорядженнями та списками, які надходять від органів праці та соціального захисту населення в розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів від 12.07.2005 року № 562, тому підстави для визнання таких дій неправомірними - відсутні.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка з 01.08.2000 року перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації та має статус інваліда 2 групи, 1 категорії.

Позивачка звернулася до відповідача - управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою, в якій посилалася на неправильність нарахування і виплати одноразової компенсації сім'ям, які втратили годувальника, одноразової компенсації за шкоду заподіяну здоров'ю та щорічної допомоги на оздоровлення.

Листом відповідача - управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 04.04.2014 року, позивачці відмовлено в задоволенні її заяви.

Не погоджуючись із зазначеною відмовою, позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Відповідно до довідки управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації виплата ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2011 - 2013 р.р. здійснена шляхом зарахування коштів на її картковий рахунок через ТВБВ №10026/066 Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк», а саме: 2011 рік - 120 грн. нарахована в червні 2011 р., виплачено 02.02.2012; 2012 рік - 120 грн. нарахована у вересні 2012 р., виплачено 31.01.2013; 2013 рік - 120 грн. нарахована в серпні 2013 р., виплачено 27.12.2013.

Відповідно ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", встановлено, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат.

Також розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати, що передбачено ч. 7 ст. 48 вище вказаного Закону.

Слід зазначити, що такий розмір щорічної допомоги на оздоровлення було встановлено ст. 48 Закону України з 06.06.1996 року, відповідно до змін, внесених Законом України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 230/96-ВР до 01.01.2008 року з моменту набрання чинності змін, внесених Законом України "Про Державний бюджет на 2008 рік" від 28.12.2007 року.

Однак, дію абзацу 2, 4 ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" було зупинено на 2006 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із п. 37 ст. 77 Закону України "Про Державний бюджет на 2006 рік" від 20.12.2005 року.

З 01.01.2007 року дію зазначених абзаців також було зупинено у відповідності до п. 30 ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" від 19.12.2006 року в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати.

Проте, Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 (у справі № 1-29/2007 за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36, ч. 2 ст. 56, ч.2 ст. 62, ч. 1 ст. 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46, ст. 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" (справа про соціальні гарантії громадян) зупинення дії абзаців 2, 4 ч. 4 ст. 48 на 2007 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати, передбачене пунктом 30 ст. 71 Закону України від 19.12.2006 року, було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" роз'яснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання, незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності.

Частиною 1 ст. 67 Закону передбачено, що конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

Отже, вищевказаним Законом не уповноважено Кабінет Міністрів України зменшувати конкретні суми компенсацій і допомоги, змінювати розмір допомоги на оздоровлення, встановлений законом, а надано право роз'яснення порядку застосування цього Закону.

Суд не приймає до уваги твердження, що встановлення конкретних (зменшених) сум компенсацій і допомоги, допомоги на оздоровлення Кабінетом Міністрів України є виконанням норм Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки вказані дії Кабінету Міністрів не реалізують встановлені Законом права та гарантії, а змінюють та коректують встановлені цим законом права та гарантії в бік їх зменшення, чим, в свою чергу, порушують його норми, оскільки ст. 71 Закону встановлює, що дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Крім того, зазначене право надане Кабінету Міністрів України Законом України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" від 19.12.2006 року, "Про Державний бюджет України на 2006 рік" в 2006, 2007 роках не було реалізовано жодним належним чином, в порядку, встановленому законом. А поширювати раніше прийняті з цього питання нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є безпідставним та необґрунтованим з огляду на час надання законом відповідного права і час прийняття відповідних нормативно-правових актів.

Таким чином, суд вважає, що здійснення виплат за 2013 рік, згідно постанови Кабінету Міністрів України є неправомірним, тобто таким, що не відповідає вимогам законів України та Конституції України, як основного закону держави.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 91 Конституції України, виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а стаття 75 Конституції України встановлює, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України. Конституція України не надавала права парламенту делегувати свої повноваження іншим державним органам, а останнім - своїми нормативно-правовими актами змінювати положення законів. А чинним є лише зупинення Верховною Радою України дії ст. 48 Закону України на 2006 рік, яке не було визнане неконституційним.

Також, суд при вирішенні справи керується ст. 8 КАС України, відповідно до вимог якої суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Судом також застосовується принцип верховенства права з урахуванням судової практики та рішень Європейського Суду з прав людини.

Слід зазначити, що Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" від 23.02.2006 року регулює відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України, з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї, з впровадженням в українське судочинства та адміністративну практику європейських стандартів прав людини, зі створенням передумов для зменшення числі заяв до Європейського Суду з прав людини проти України.

Так, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Верховний Суд України в своєму листі від липня 2006 року № 1-5/400 акцентує увагу на тому, що реалізація особою права, що пов'язане з отримання бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Крім того, у випадках, коли з набуттям чинності певним законом, його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права.

Що стосується виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю, то як було встановлено, позивач отримала другу групу інвалідності з 1996 року, а в Управлінні перебуває на обліку з 01.08.2000 року, інформація про виплату відповідної одноразової компенсації за шкоду заподіяну здоров'ю в Управлінні відсутня. Тому, призначення та виплата одноразової компенсації за шкоду заподіяну здоров'ю, Центром не здійснювалося, виплата повинна була бути проведена органами, які здійснювали виплату пенсії. Також, що стосується одноразової компенсації сім'ям, які втратили годувальника, судом було встановлено, що Управління не проводило призначення ОСОБА_1 одноразової компенсації сім'ям, які втратили годувальника і до Центру розпорядження про виплату не надходило. Матеріалами справи не підтверджено а позивачкою не надано належних доказів, про те, що вона зверталася до відповідача із заявою про проведення перерахунку одноразової компенсації сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», але в такій виплаті їй було відмовлено.

Оскільки позивачкою не порушувалось питання щодо нарахування та виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю, як інваліду 2 групи, та одноразову компенсацію за втрату годувальника, то вимоги позову про їх нарахування та виплату задоволені бути не можуть.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Також, судом приймаються до уваги вимоги ч. 3 ст. 2 КАС України, відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як субєкт владних повноважень, не довів правомірність його бездіяльності.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Таким чином, вимоги позову підлягають частковому задоволенню в частині проведення перерахунку та виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2013 рік саме до розміру, визначеного ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» п'яти мінімальних заробітних плат.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 18, 71, 93, 99, 100, 104, 161-163, 256 КАС України, Конституцією України, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Рішеннями Європейського Суду з прав людини, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання протиправної бездіяльності та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення, одноразової компенсації за втрату здоров'я, одноразової компенсації за втрату годувальника - задовольнити частково.

Визнати дії управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації щодо нарахування ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення у 2013 році в розмірах менших, ніж визначено ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" - неправомірними.

Зобов'язати управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації донарахувати ОСОБА_1, щорічну допомогу на оздоровлення за 2013 рік до розміру, визначеному ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - п'яти мінімальних заробітних плат з урахуванням проведених виплат та видати відповідне розпорядження Київському міському центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат.

В іншій частині позовних вимог позивачу відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подання через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів, з дня її проголошення, апеляційної скарги.

Суддя Н.Г. Таран