Справа № 819/3558/14-а
Суддя: Чепенюк О.В.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/3558/14-a

29 січня 2015 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Чепенюк О.В.,

при секретарі судового засідання Калиняк О.В.,

за участю представника позивача Канюки В.В.,

представника відповідача Вонятівської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРТ-2» до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАРТ-2» (далі - ТзОВ «ПАРТ-2») звернулося до суду з адміністративним позовом до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області (далі - Тернопільська ОДПІ) про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24.09.2014 року № .

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.01.2015 року допущено процесуальне правонаступництво: заміну відповідача Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області її правонаступником Тернопільською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Тернопільській області.

Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами.

Тернопільською ОДПІ проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ТзОВ «ПАРТ-2» по взаємовідносинах з товариством з обмеженою відповідальністю «Талис плюс» (ТзОВ «Талис Плюс») за період з 01.06.2014 року по 30.06.2014 року, про що складено акт № 6528/22-03/37076630 від 09.09.2014 року. На підставі вказаного акту перевірки 24.09.2014 року Тернопільською ОДПІ прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення № , яким ТзОВ «ПАРТ-2» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість (ПДВ) на 633436,50 грн., у тому числі за основним платежем 422291,00 грн., за штрафною (фінансовою) санкцією 211145,50 грн. Позивач не погоджується із вказаним податковим повідомленням-рішенням, вважає його неправомірним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, з огляду на таке.

В акті перевірки № 6528/22-03/37076630 від 09.09.2014 року відповідач вказує на не підтвердження господарських операцій з поставки нафтопродуктів між ТзОВ «ПАРТ-2» та ТзОВ «Талис Плюс» з посиланням на акт Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі міста Дніпропетровська від 22.07.2014 року № 750/04-62-22-3/38361594 про неможливість проведення зустрічної звірки ТзОВ «Талис Плюс». В даному акті зазначено про документальне не підтвердження господарських операцій, а відтак, встановлено відсутність об'єктів оподаткування та неможливість реального здійснення платником податків операцій по ланцюгу постачання: постачальники - ТзОВ «Талис Плюс» - покупці, у тому числі ТзОВ «ПАРТ-2». Разом з тим, позивачем на запит податкового органу надано первинні документ, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між постачальником ТзОВ «Талис Плюс» та покупцем ТзОВ «ПАРТ-2», зокрема договір поставки нафтопродуктів від 01.06.2014 року, додаткову угоду від 01.06.2014 року, акт приймання-передачі нафтопродуктів від 30.06.2014 року, податкову накладну № 23 від 30.06.2014 року, оборотно-сальдову відомість за червень 2014 року, реєстр товарно-транспортних накладних (ТТН) поставок нафтопродуктів, придбаних у ТзОВ «Талис Плюс» за червень 2014 року, сертифікати відповідності поставлених нафтопродуктів. Відповідачем не взято до уваги надані платником податків документи, що підтверджують фактичне здійснення поставки нафтопродуктів, та зроблено безпідставний та необґрунтований висновок про не підтвердження реальності здійснення господарських операцій.

В обґрунтування позовних вимог ТзОВ «ПАРТ-2» посилається на положення Податкового кодексу України, а також зазначає про неправомірність проведення зустрічної звірки контрагента ТзОВ «Талис Плюс», що встановлено постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.08.2014 року, залишеною без змін згідно з ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2014 року.

В судовому засіданні представник позивача адміністративний позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, письмових поясненнях від 27.01.2015 року (а. с. 88-92) та додатково вказав, що договір поставки нафтопродуктів № 01/06-28П від 01.06.2014 року, укладений між позивачем та ТзОВ «Талис Плюс» виконаний, проведена фактична поставка нафтопродуктів з документальним оформленням таких господарських операцій, виконанні розрахунки, що підтверджується належними первинними документами: ТТН, паспортами якості, сертифікатами відповідності, податковою накладною, актами приймання-передачі, платіжними дорученнями на перерахування коштів, а в подальшому нафтопродукти використані в господарській діяльності позивача, який здійснює діяльність у сфері роздрібної торгівлі нафтопродуктами. Крім того, зауважив, що поставка здійснювалась відповідно до умов договору, а саме: на умовах ЕХW резервуари нафтобаз публічного акціонерного товариства «Дніпронафтопродукт» (ПАТ «Дніпронафтопродукт») і інших баз, що належать ПАТ «Дніпронафтопродукт» на праві власності чи використовуються на підставі цивільно-правових договорів. В свою чергу, позивачем було укладено договір зберігання з ПАТ «Дніпронафтопродукт», надані послуги підтверджені актом приймання-передачі виконаних робіт. Транспортування нафтопродуктів з нафтобаз, що використовувались зберігачем ПАТ «Дніпронафтопродукт», здійснювалось перевізником ТзОВ «Зелена Говерла», на підставі укладеного договору, розрахунки проводились з перевізником на підставі актів виконаних робіт.

Приймання нафтопродуктів проводилось безпосередньо на автозаправних станціях (АЗС) операторами з відображенням повних відомостей про паливно-мастильні матеріали (ПММ) у відповідних Журналах обліку нафтопродуктів, які надійшли на АЗС. Позивачем дотримані вимоги Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Міністерства палива та енергетики України, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 року № 281/171/578/155. Прибуття нафтопродуктів та їх реалізація відображені в фіскальних звітних чеках за червень 2014 року на кожній з АЗС.

Також з пояснень представника позивача слідує, що акти приймання-передачі нафтопродуктів складалися не за кожною поставкою (партією), оскільки фактично позивач придбавав нафтопродукти, які вже знаходились на базі зберігача ПАТ «Дніпронафтопродукт», поставка від зберігача здійснювалась безпосередньо на АЗС, де проводився обмір та приймання за кількість ПММ з відображенням в Журналах обліку надходжень нафтопродуктів на АЗС, а тому між ТзОВ «Талис Плюс» та позивачем складався лише загальний акт приймання-передачі по обсягах поставок за місяць. Якість нафтопродуктів була підтверджена відповідними паспортами якості, які долучались до кожної ТТН.

Відтак, представник позивача вважає, що ТзОВ «ПАРТ-2» правомірно сформовано податковий кредит у червні 2014 року на підставі податкової накладної, виписаної контрагентом. При цьому, при наявності належних документів первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують фактичне виконання господарських операцій між ТзОВ «ПАРТ-2» та ТзОВ «Талис Плюс», податковий орган робить висновок про нереальність здійснення таких господарських операцій. Такий висновок податкового органу позивач вважає безпідставним, таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

В поданих до суду письмових запереченнях проти позову (а. с. 38-41) представник відповідача адміністративний позов не визнала та зазначила таке. За результатами перевірки ТзОВ «ПАРТ-2» встановлено порушення порядку формування податкового кредиту з ПДВ в червні 2014 року при придбанні нафтопродуктів у ТзОВ «Талис Плюс». В ході проведення перевірки ТзОВ «ПАРТ-2» використані матеріали зустрічної звірки контрагентів по ланцюгу постачання товару, зокрема, ТзОВ «Талис Плюс» про неможливість проведення зустрічної звірки за червень 2014 року у зв'язку з відсутністю платника за податковою адресою, а також документи, надані позивачем. На думку контролюючого органу, ТзОВ «ПАРТ-2» надано не в повному обсязі документи, які могли б підтвердити поставку ПММ від ТзОВ «Талис Плюс», зокрема, відсутні заявки на поставку товару, рахунки-фактури, паспорти якості, акти приймання-передачі нафтопродуктів за якістю, ТТН. В зв'язку з цим, Тернопільською ОДПІ зроблено висновок, що правочин укладений між ТзОВ «ПАРТ-2» та ТзОВ «Талис Плюс» у червні 2014 року не спричинив реального настання юридичних наслідків, а тому позивач не мав права на включення відповідних сум до складу податкового кредиту у декларації з ПДВ за червень 2014 року по операціях з придбання нафтопродуктів у ТзОВ «Талис Плюс».

В обґрунтування своєї правової позиції представник відповідача покликається на положення Податкового кодексу України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Міністерства палива та енергетики України, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 року № 281/171/578/155, Інструкції з контролювання якості нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 04.06.2007 року № 271/121. Оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 24.09.2014 року № Тернопільською ОДПІ прийнято правомірно, тому представник відповідача просила у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

У судовому засіданні представники відповідачів, які брали участь у судових засіданнях, адміністративний позов не визнали з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову, просили у його задоволенні відмовити повністю. Вважають, що надані позивачем документи на підтвердження поставки нафтопродуктів є недостатніми, оскільки не містять повних відомостей про господарську операцію, транспортування нафтопродуктів, приймання товару по якості. Також припускають те, що придбання позивачем нафтопродуктів мало місце, проте ставлять під сумнів їх постачання саме від ТзОВ «Талис Плюс».

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити частково з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ТзОВ «ПАРТ-2» зареєстроване як юридична особа (а. с. 205), позивач здійснює господарську діяльність згідно зі статутом, серед видів якої зазначена оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами, роздрібна торгівля пальним (а. с. 201-204). Позивач знаходиться на обліку як платник податків у Тернопільській ОДПІ, зареєстрований платником податку на додану вартість, про що свідчать відомості акту перевірки від 09.09.2014 року № 6528/22-03/37076630 (а. с. 9).

Тернопільською ОДПІ була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ТзОВ «ПАРТ-2» по взаємовідносинах з ТзОВ «Талис Плюс» за період з 01.06.2014 року по 30.06.2014 року, про що складено акт від 09.09.2014 року № 6528/22-03/37076630 (а. с. 9-20). Позивачем було подано до податкової інспекції заперечення на даний акт перевірки та скарги в адміністративному порядку на податкове повідомлення-рішення, за наслідками розгляду яких висновки акту перевірки та податкове повідомлення-рішення залишені без змін.

Перевіркою встановлено, що позивачем укладено договір поставки нафтопродуктів № 01/06/28 від 01.06.2014 року з ТзОВ «Талис Плюс» (продавець), на підставі якого протягом червня 2014 року товариство отримало нафтопродуктів на загальну суму 2533747,32 грн., у тому числі ПДВ 422291,22 грн. По таких операціях ТзОВ «ПАРТ-2» включено до податкового кредиту за червень 2014 року ПДВ у загальній сумі 422291,22 грн. згідно з податковою накладною № 23 від 30.06.2014 року, виписаною ТзОВ «Талис Плюс», та відображено у декларації з ПДВ за цей період. Для перевірки позивачем були надані такі документи: договір, додаткова угода, акт приймання-передачі нафтопродуктів, податкова накладна, оборотно-сальдова відомість, реєстр ТТН поставок нафтопродуктів, сертифікати відповідності.

При проведенні перевірки використані матеріали зустрічних звірок контрагентів по ланцюгу постачання товару, зокрема, ТзОВ «Талис Плюс» про неможливість проведення зустрічної звірки через відсутність платника за податковою адресою, внаслідок чого зроблено висновок про відсутність об'єктів оподаткування та неможливість реального здійснення платником податків операцій з продажу товарів по ланцюгу постачання: постачальники - ТзОВ «Талис Плюс» - покупці, в тому числі ТзОВ «ПАРТ-2», такі операції за червень 2014 року не мали та не могли мати ніякого юридичного змісту (акт Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі міста Дніпропетровська № 750/04-62-22-3/38361594 від 22.07.2014 року). В даному акті також наводиться інформація по контрагентах ТзОВ «ЩЦО «МАСТЕР» та ТзОВ «Торговий дім «ШЕФ» та неможливість проведення зустрічної звірки через відсутність платників податків за податковою адресою.

Перевіркою Тернопільської ОДПІ зроблено висновок про те, що правочин між ТзОВ «Талис Плюс» та ТзОВ «ПАРТ-2» є таким, що вчинено без наміру створення правових наслідків. При цьому, податковий орган виходив з матеріалів зустрічної звірки та врахував те, що позивачем не надано для перевірки ТТН, а лише їх реєстр, відсутні заявки на поставку товару, рахунки-фактури, не підтверджено приймання товару за якістю. В акті перевірки від 09.09.2014 року № 6528/22-03/37076630 зазначено про порушення позивачем Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 року, Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Міністерства палива та енергетики України, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 року № 281/171/578/155, Інструкції з контролювання якості нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 04.06.2007 року № 271/121, статей 22, 44, пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого ТзОВ «ПАРТ-2» завищено суму податкового кредиту з ПДВ за червень 2014 року у розмірі 422291,00 грн.

На підставі акту перевірки від 09.09.2014 року № 6528/22-03/37076630 Тернопільською ОДПІ 24.09.2014 року прийняте податкове повідомлення-рішення № , яким ТзОВ «ПАРТ-2» збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ на 633436,50 грн., у тому числі за основним платежем 422291,00 грн., за штрафною (фінансовою) санкцією 211145,50 грн. (а. с. 21).

Пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України (ПК України) від 02.12.2010 року № 2755-VI (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Оскаржуване податкове повідомлення-рішення перевірялося судом на відповідність критеріям, визначеним у частині третій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), що певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, якої повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владні суб'єкти.

Зокрема, чи оскаржуване рішення прийняте суб'єктом владних повноважень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в межах своєї компетенції, не виходячи за межі прав та обов'язків, встановлених законами; обґрунтовано. Так, прийняття рішення обґрунтовано зобов'язує суб'єкта владних повноважень врахувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації, уникаючи висновків, що базуються на припущеннях. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

При вирішенні справи та прийнятті постанови суд враховує наступні обставини та застосовує такі положення чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 181 ПК України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктами 198.1, 198.2 статті 198 розділу V ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно із пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (пункт 201.10 статті 201 ПК України).

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року від 16.07.1999 року № 996-XIV (з наступними змінами та доповненнями) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з ПДВ навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Враховуючи наведені норми чинного законодавства України та доводи Тернопільської ОДПІ про відсутність реальних правових наслідків по правочину, укладеному між позивачем та ТзОВ «Талис Плюс», судом при розгляді справи підлягали з'ясуванню обставини щодо фактичного здійснення господарських операцій, за якими ТзОВ «ПАРТ-2» сформований податковий кредит по ПДВ, зокрема, належного оформлення первинних документів та дотримання умов формування податкового кредиту з ПДВ, руху активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, наявність можливостей певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів і господарською діяльністю платника податків.

При цьому, документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, оцінюються судом з урахуванням специфіки господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

Оцінюючи докази, які є у справі, суд враховує норми частини другої та третьої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», згідно якої підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З метою з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами суд вживав заходи, визначені частинами четвертою, п'ятою статті 11 КАС України, зокрема, суд зобов'язував сторін надати всі докази на підтвердження обгрунтування позовних вимог та заперечення.

Як встановлено судом, між позивачем (покупець) та ТзОВ «Талис Плюс» (продавець) було укладено договір поставки нафтопродуктів № 01/06-28П від 01.06.2014 року, відповідно до якого продавець зобов'язувався передати у власність покупця, а покупець зобов'язувався прийняти та оплатити нафтопродукти згідно умов договору; номенклатура, кількість, ціна товару та строк поставки визначається сторонами у додаткових угодах до договору, що є його невід'ємною частиною (а. с. 22-24). Відповідно до пунктів 4.1, 4.2. 4.5 вказаного договору поставка товару покупцю здійснюється на основі заявки покупця та підписаної сторонами додаткової угоди; товар постачається партіями протягом поточного місяця, в кількості та за ціною, визначеною у додатковій угоді на умовах ЕХW - резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» і інших нафтобаз, що належать ПАТ «Дніпронафтопродукт» на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів (ІНКОТЕРМС 2010); сторони укладають акти прийому-передачі товару, в яких вказують найменування, кількість, ціну і вартість переданого товару, сторони можуть укладати акти прийому-передачі товару, що переданий протягом визначеного в такому акті періоду часу. Відповідно до пункту 6.1. даного договору покупець здійснює приймання товару за кількість та якістю згідно з Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Міністерства палива та енергетики України, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 року № 281/171/578/155.

01.06.2014 року між позивачем (покупець) та ТзОВ «Талис Плюс» (продавець) було підписано додаткову угоду № 00022 до договору № 01/06-28П від 01.06.2014 року, в якій погоджена сторонами номенклатура, кількість, ціна товару та строк поставки (а. с. 20). Так, постачальник зобов'язувався поставити на умовах ЕХW - резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» і інших нафтобаз, що належать ПАТ «Дніпронафтопродукт» на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів, а покупець прийняти до 30.06.2014 року такі види товарів: бензин автомобільний підвищеної якості А-92-Євро виду ІІ класу С код товару згідно з УКТЗЕД в кількості 54834 т на суму 1147675,62 грн., паливо дизельне підвищеної якості (Євро) марки В виду ІІ код товару згідно з УКТЗЕД в кількості 51484 т на суму 963780,48 грн., а всього на загальну суму 2533747,32 грн., в тому числі ПДВ 422291,22 грн.

Відповідно до листа № 57/06-ТП від 01.06.2014 року, адресованого ТзОВ «ПАРТ-2», ТзОВ «Талис Плюс» повідомляло покупця, що придбані нафтопродукти згідно з договором № 01/06-28П від 01.06.2014 року знаходяться на зберіганні у ПАТ «Дніпронафтопродукт», та можуть бути там отримані в будь-який час протягом дії даного договору. ПАТ «Дніпронафтопродукт» про перехід права власності повідомлений (а. с. 93).

Як вбачається з пояснень представника позивача та відповідає умовам договору поставки продавець виконав свої зобов'язання щодо поставки в момент, коли він надав товар у розпорядження покупця в місці визначеному договором - резервуари ПАТ «Дніпронафтопродукт», в подальшому покупець самостійно забезпечував зберігання товару за участі зберігача ПАТ «Дніпронафтопродукт» та перевезення товару до місця призначення. Так, між ВАТ «Дніпронафтопродукт» (правонаступником якого є ПАТ «Дніпронафтопродукт», зберігач), та ТзОВ «ПАРТ-2» (поклажодавець) укладено договір зберігання від 13.08.2010 року № 1308/10-7, за умовами якого ВАТ «Дніпронафтопродукт» в порядку та на умовах, визначених договором, зобов'язувалось приймати та зберігати нафтопродукти та інші товарно-матеріальні цінності, які передавались поклажодавецем, і повернути їх поклажодавцеві у схоронності за першою вимогою (а. с. 80-82). Протоколом узгодження ціни до договору № 1308/10-7 від 13.08.2010 року, сторони дійшли згоди щодо договірної ціни на послуги зберігання (а. с. 83). Надання послуг оформлено актом від 30.06.2014 року приймання-передачі наданих послуг за договором зберігання на суму 5300,00 грн. (а. с. 84), розрахунки проведені в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 722 від 18.07.2014 року, проведеним банком (а. с. 130).

Відповідно до актів приймання-передачі паливно-мастильних матеріалів за договором зберігання, підписаних 30.06.2014 року між ПАТ «Дніпронафтопродукт» та ТзОВ «ПАРТ-2», нафтопродукти (бензин, дизельне пальне) були передані на зберігання в одному випадку, в іншому - поклажодавець прийняв зі зберігання ці ж нафтопродукти (а. с. 94-95).

Наведені вище первинні документи відповідають вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Перевезення товару здійснювалось товариством з обмеженою відповідальністю «Зелена Говерла» (ТзОВ «Зелена Говерла»), про що між позивачем та перевізником укладено договір № ЗГ-П-010713 від 01.07.2013 року про перевезення вантажів автомобільним транспортом. За умовами договору перевізник зобов'язується приймати, а замовник надавати для перевезення вантажі в об'ємі та послідовності, встановленій умовами договору, для цього перевізник надає замовнику бензовози для перевезення вантажів (ПММ) згідно поданих заявок та зобов'язується за дорученням замовника виконувати транспортно-експедиційні послуги (а. с. 75-77). Вартість надання послуг перевезення була погоджена сторонами згідно з додатковою угодою від 01.12.2013 року (а. с. 78). 30.06.2014 року сторонами складено та підписано акт виконаних робіт по договору перевезення № ЗГ-П-010713 від 01.07.2013 року (а. с.79). Такий акт містить повні відомості про надані транспорті послуги по перевезенню ПММ з зазначенням інформації про кожну поставку: дату, д.н. бензовоза, ТТН, обсяг, відстань перевезень, вартість, маршрут та пункт розвантаження з зазначенням номера АЗС. Розрахунки позивачем з перевізником проведені в безготівковій формі у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 790 від 04.09.2014 року, з відміткою банку про його проведення (а. с. 132).

Позивачем на підтвердження транспортування нафтопродуктів надано суду копії таких ТТН: № 013970 від 06.06.2014 року, № 013861 від 03.06.2014 року, № 014519 від 22.06.2014 року, № 014244 від 14.06.2014 року, № 013969 від 06.06.2014 року, № 013781 від 01.06.2014 року, № 013823 від 02.06.2014 року, № 2985 від 14.06.2014 року, № 013931від 05.06.2014 року, № 013821 від 02.06.2014 року, № 3015 від 16.06.2014 року, № 013891від 04.06.2014 року, № 014420 від 19.06.2014 року, № 013786 від 01.06.2014 року (а. с. 169-198), за формою № 1-ТТН (нафтопродукт), передбаченою в додатку № 3 до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 року № 281/171/578/155.

Кожна з таких ТТН містить номер, дату, зазначення автопідприємства, замовника та вантажоодержувача, пункт навантаження, пункт розвантаження, відомості про транспортний засіб, причіп, водія, номер дорожнього листа, вид перевезення. З даних ТТН вбачається, що перевезення нафтопродуктів здійснювалось ТзОВ «Зелена Говерла», вантаж транспортувався до таких АЗС, що використовуються ТзОВ «ПАРТ-2» і знаходяться в межах Тернопільської області за адресами: Збаразький район, село Ліски; Збаразький район, село Н.Луб'янки; Теребовлянський район, село Деренівка; Теребовлянський район, село Варваринці; Тернопільський район, село Ступки; Тернопільський район, село Романівка. ТТН містять відомості про найменування марки нафтопродуктів, номер резервуару, об'єм, густину, температуру, масу нафтопродукту, метод визначення нафтопродуктів, їх густину, реєстраційний номер сертифіката відповідності, відомості про опломбування вантажу (номер пломби), підписи та прізвища осіб, які відпустили вантаж, водія, що прийняв вантаж, особи, яка вантаж одержала, а також інформацію про довіреність, виписану ТзОВ «ПАРТ-2», матеріально-відповідальній особі на отримання товару. Заповнені всі графи в кожній з вказаних вище ТТН, також зазначено, що ПММ знято зі зберігання ПАТ «Дніпронафтопродукт».

Дані ТТН відповідають відомостям акту від 30.06.2014 року виконаних робіт перевізником ТзОВ «Зелена Говерла» по договору перевезення № ЗГ-П-010713 від 01.07.2013 року (а. с. 79). Реєстр таких ТТН з повними відомостями про перевезення нафтопродуктів від ТзОВ «Талис Плюс» був поданий платником податків на запит контролюючого органу (а. с. 29).

До перевізних документів постачальником було додано паспорта якості на бензин автомобільний підвищеної якості А-92-Євро виду ІІ клас С, паливо дизельне підвищеної якості (Євро) марки В виду ІІ, сертифікати відповідності (а. с. 30-3, 122).

Крім того, приймання товару по договору поставки нафтопродуктів № 01/06-28П від 01.06.2014 року від постачальника ТзОВ «Талис Плюс» покупцю ТзОВ «ПАРТ-2» оформлено актом приймання-передачі товару № 00022 від 30.06.2014 року (а. с. 26). Відповідно до змісту такого акту постачальник передав, а покупець пприйняв протягом червня 2014 року на умовах ЕХW - резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» і інших нафтобаз, що належать ПАТ «Дніпронафтопродукт» на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів, такі нафтопродукти: бензин автомобільний підвищеної якості А-92-Євро виду ІІ класу С код товару згідно з УКТЗЕД в кількості 54834 т на суму 1147675,62 грн., паливо дизельне підвищеної якості (Євро) марки В виду ІІ код товару згідно з УКТЗЕД в кількості 51484 т на суму 963780,48 грн., а всього на загальну суму 2533747,32 грн., в тому числі ПДВ 422291,22 грн. По кількості та якості сторони претензій не мають. Підписання одного акту на всі партії поставок протягом місяця відповідає пункту 4.5 договору поставки нафтопродуктів № 01/06-28П від 01.06.2014 року (а. с. 22, 169-198).

Крім того, судом встановлено, що ТзОВ «ПАРТ-2» на кожній АЗС ведеться журнал обліку поступлень нафтопродуктів, до якого заносяться всі кількісні показники, визначені уповноваженою особою при надходженні та прийманні ПММ. До матеріалів справи долучено копії витягу таких журналів з кожної АЗС, у яких відображені поставка нафтопродуктів. У таких журналах вказані відомості про дату прибуття нафтопродуктів від постачальника з зазначенням номера ТТН, найменування продукції, кількості у літрах та у кілограмах, температури, густини. Журнал містить результати вимірювання нафтопродуктів в резервуарі до зливу та після з зазначенням об'єму, температури та густини, дані про об'єм фактично прийнятого нафтопродукти, а також прізвище оператора, який проводив приймання ПММ, його підпис (а. с. 134-146). Такі дані повністю відповідають відомостям ТТН: № 013970 від 06.06.2014 року, № 013861 від 03.06.2014 року, № 014519 від 22.06.2014 року, № 014244 від 14.06.2014 року, № 013969 від 06.06.2014 року, № 013781 від 01.06.2014 року, № 013823 від 02.06.2014 року, № 2985 від 14.06.2014 року, № 013931від 05.06.2014 року, № 013821 від 02.06.2014 року, № 3015 від 16.06.2014 року, № 013891від 04.06.2014 року, № 014420 від 19.06.2014 року, № 013786 від 01.06.2014 року (а. с. 169-198).

Надходження нафтопродуктів відображено в фіскальних звітних чеках кожної АЗС позивача як операцію прийняття товару з зазначенням номера резервуару, найменування (виду) товару, кількості, ціни. Такі фіскальні звітні чеки мітять і відомості про подальшу реалізацію ПММ через мережу АЗС (а. с. 147-168).

Встановлені судом обставини справи підтверджують факт транспортування, надходження нафтопродуктів від постачальника ТзОВ «Талис Плюс» до ТзОВ «ПАРТ-2», враховуючи наступні положення чинного законодавства, що регламентують порядок транспортування і обліку нафти і нафтопродуктів.

Єдиний порядок організації та виконання робіт, пов'язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти (далі - нафта) і нафтопродуктів визначений в Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 року № 281/171/578/155, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 року за № 805/15496, яка є обов'язковою для всіх суб'єктів господарювання, що займаються закупівлею, транспортуванням, зберіганням і реалізацією нафти і нафтопродуктів на території України (абзац четвертий розділу 1 Загальні положення) (далі - Інструкція № 281).

Пункт 5.4 даної Інструкції визначає порядок приймання нафти і нафтопродуктів під час надходження автомобільним транспортом, зокрема, перевезення нафтопродуктів автомобільним транспортом здійснюється згідно з Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Мінтрансу України від 14 жовтня 1997 року № 363, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за № 128/2568, та ГОСТ 27352-87 «Автотранспортные средства для заправки и транспортирования нефтепродуктов. Типы, параметры и общие технические требования». З прибуттям нафтопродуктів до вантажоодержувача в автоцистерні перевіряється наявність і цілісність пломб, технічний стан автоцистерни, відповідність об'єму і густини нафтопродукту в автоцистерні об'єму і густині, зазначеним у товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів (нафти) за формою № 1-ТТН (нафтопродукт) (далі ТТН) (додаток 3), відповідність найменування, марки і виду (залежно від масової частки сірки) нафтопродукту, зазначених у ТТН і паспорті якості на відвантажений нафтопродукт. Відповідність густини нафтопродукту під час відвантаження та приймання визначається після її приведення до температури 20°C відповідно до ГОСТ 3900 (підпункт 5.4.1 пункту 5.4). Маса нафтопродукту в автоцистерні визначається зважуванням на автомобільних вагах або об'ємно-масовим методом (підпункт 5.4.2 пункту 5.4).

Відповідно до пункту 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 року № 363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за № 128/2568, товарно-транспортна накладна визначена як обов'язковий документ, що повинен оформлюватися при перевезенні вантажів автомобільним транспортом та зберігатися як у вантажовідправника, так і у вантажоодержувача. Згідно із пунктом 1 зазначених Правил товарно-транспортна накладна це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

В даній справі ТТН відповідають встановленій формі та містять повні відомості про вантаж, що описано вище, та підтверджують постачання нафтопродуктів. При цьому, для податкового органу платником податків було надано реєстр таких ТТН з повною інформацією щодо транспортування ПММ. Якщо у контролюючого органу виникли сумніви щодо господарської операції, зокрема, через відсутність підтверджуючих документів щодо транспортування товару (безпосередньо ТТН), то доцільно було б ініціювати та провести виїзну перевірки (а не невиїзну, як у спірному випадку), оскільки лише в результаті виїзної документальної перевірки можна достеменно встановити наявність чи відсутність первинних бухгалтерських документів на підтвердження тієї чи іншої господарської операції і об'єктивно зробити висновки. Контролюючий орган додатково у платника податків не вимагав надати ТТН, та провів невиїзну документальну перевірку лише на підставі поданих позивачем документів. Тому судом взято до уваги всі докази, подані ТзОВ «ПАРТ-2», на підтвердження поставки нафтопродуктів від ТзОВ «Талис Плюс».

Суд оцінює достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємних зв'язок доказів у їх сукупності. В даному випадку, в матеріалах справи є достатні докази на підтвердження фактичної поставки (перевезення) та використання у господарській діяльності нафтопродуктів ТзОВ «ПАРТ-2», які придбані у ТзОВ «Талис Плюс». Так, на підприємстві ведеться облік усієї кількості нафтопродуктів, що надійшла на кожну АЗС товариства автомобільним транспортом у журналі обліку нафтопродуктів, які надійшли на АЗС за формою № 21-нп. Ведення такої форми журналу діючою Інструкцією № 281 не передбачене. Позивач використовує журнал, який був визначений нормами попередньої Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях, затвердженої наказом Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту України, Державного комітету по стандартизації, метрології та сертифікації України, Державного комітету статистики України від 02.04.1998 року N81/38/101/235/122, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.10.1999 року за № 685/3978 (втратила чинність 13.09.2008 року).

Введення будь-якого журналу при надходженні нафтопродуктів автомобільним транспортом не передбачене діючою Інструкцією № 281, як і складання актів приймання по кількості, проте ТзОВ «ПАРТ-2» використовує форму журналу, передбачену попередньою Інструкцією, в якій вказує всі кількісні показники. Оскільки положення Інструкції № 281 не передбачають складання будь-яких актів приймання-передачі нафтопродуктів за кількістю у випадку їх надходження автомобільним транспортом, тому позивач підставно спірні господарські операції оформив актом приймання-передачі від 30.06.2014 року, який містить повні відомості про зміст господарської операції у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, та відповідає оформленню поставки згідно з умовами договору поставки від 01.06.2014 року (а. с. 22, 26).

Щодо відсутності актів приймання нафтопродуктів за якістю, то суд враховує таке.

Єдиний порядок організації та проведення робіт, пов'язаних з контролюванням якості товарної нафти (далі - нафта) та нафтопродуктів під час їх приймання, зберігання, транспортування та відпуску визначає Інструкція з контролювання якості нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затверджена наказом Міністерства палива та енергетики України, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 04.06.2007 року № 271/121, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 04.07.2007 року за N 762/14029 (далі - Інструкція № 271).

Відповідно до підпункту 6.1.2 пункту 6.1 даної Інструкції з прибуттям транспортних засобів оператор (або інша відповідальна особа) зобов'язаний: порівняти номери та назви транспортних засобів з номерами та назвою, зазначеною в транспортних документах; перевірити наявність та цілісність пломб, запірно-пломбувальних пристроїв у разі пломбування транспортних засобів вантажовідправником), чистоту нижніх зливних пристроїв транспортних засобів, наявність маркування на тарі з нафтопродуктами, відповідність маркування відвантажувальним документам та справність тари; перевірити наявність, повноту і правильність заповнення паспортів якості і копій сертифікатів відповідності (на продукти, що підлягають обов'язковій сертифікації в Україні) і перевірити дані паспортів якості на відповідність вимогам нормативних документів. За даними результатів випробувань складається акт приймання продукції за якістю (у день завершення приймання) за формою № 14-НК (підпункт 6.1.19 пункту 6.1 Інструкція № 271).

У спірному випадку при оформленні постачання кожної партії ПММ долучались паспорти якості та сертифікати відповідності, які є обов'язковими документами при поставці нафтопродуктів. З пояснень представника позивача суд робить висновок, що маючи паспорти якості та сертифікати відповідності нафтопродуктів, товариство не проводило випробування нафтопродуктів, а тому не складалися акти приймання нафтопродуктів за якістю.

Разом з тим, на думку суду, такі обставини щодо не визначення фактичної якості нафтопродуктів, отриманих від ТзОВ «Талис Плюс», не можуть бути достатньою підставою вважати відсутність поставки нафтопродуктів взагалі. Підприємство на власний ризик організовує та здійснює господарську діяльність, а тому може самостійно обирати порядок прийняття нафтопродуктів без проведення їх лабораторних випробувань, відповідаючи за наслідки (ризики) та невиконання вимог Інструкції № 271.

При цьому, будь-які сумніви податкового органу про те, що паспорти якості та сертифікати відповідності нафтопродуктів, надані при перевірці, могли бути видані на іншу партію продукції, ніж та, що постачалася у спірному випадку, ґрунтуються лише на припущеннях відповідача без надання належних доказів. Разом з тим, дані сертифікати є чинними та видані на бензин підвищеної якості А-92-Євро виду ІІ класу С, А-92-Євро виду ІІ клас С, паливо дизельне підвищеної якості (Євро) марки В виду ІІ, вироблений ПАТ «Укртатнафта».

Також судом дослідженні обставини, які підтверджують наявність у ТзОВ «ПАРТ-2» об'єктів необхідних для забезпечення умов зберігання та реалізації нафтопродуктів. Як встановлено судом ТзОВ «ПАРТ-2» придбані у ТзОВ «Талис Плюс» нафтопродукти реалізовував через мережу АЗС, що знаходяться на території Тернопільської області за такими адресами: Збаразький район село Н.Луб'янки; Теребовлянський район, село Деренівка; Теребовлянський район, село Варваринці; Тернопільський район, село Ступки; Тернопільський район, село Романівка, які позивач орендує у товариства з обмеженою відповідальністю «Новел-Істейт» на підставі договорів оренди № 37/1 від 13.08.2012 року, № 38/1 від 13.08.2012 року, № 35/1 від 13.08.2012 року, № 36/1 від 14.08.2012 року, № 40/1 від 14.08.2012 року (а. с. 99-128).

Щодо висновків акту Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі міста Дніпропетровська № 750/04-62-22-3/38361594 від 22.07.2014 року, то при вирішенні справи суд не бере їх до уваги, оскільки постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.08.2014 року, яка набрала законної сили згідно з ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2014 року, у справі № 804/11320/14 за позовом ТзОВ «Талис Плюс» до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі міста Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі міста Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області щодо проведення зустрічної звірки ТзОВ «Талис Плюс» щодо підтвердження реальності здійснення господарських операцій, їх реальності та повноти відображення в обліку за червень 2014 року, за результатами якої складено акт № 750/04-62-22-3/38361594 від 22.07.2014 року «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТзОВ «Талис Плюс» () щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин, їх реальності та повноти відображення в обліку за червень 2014 року» (а. с. 32-34). Крім того, як вбачається зі змісту такого акту зустрічну звірку не було проведено через відсутність платника податків за податковою адресою, тобто контролюючим органом не досліджувались будь-які первинні документи бухгалтерського обліку на підтвердження реальності здійснення господарських операцій з придбання та поставки нафтопродуктів, їх наявність чи відсутність (а. с. 46-47). Як зазначено в акті згідно з даними податкового обліку поставка нафтопродуктів на ТзОВ «ПАРТ-2» відповідно до податкових накладних червня 2014 року ТзОВ «Талис Плюс» відображена в податкових зобов'язаннях декларації з ПДВ за червень 2014 року (а. с. 51-61). Постачання нафтопродуктів проводилась в межах господарської діяльності ТзОВ «Талис Плюс», яке за інформацією про види діяльності платника податків, наведеною в акті звірки, здійснює оптову торгівлю паливом.

Також суд критично оцінює висновки контролюючого органу про те, що в ході зустрічної звірки не підтверджено отримання товару по ланцюгу постачання від ТзОВ «ЩЦО «МАСТЕР» та ТзОВ «Торговий дім «ШЕФ», оскільки такі висновки здійсненні без реального дослідження поставки продукції, не на підставі первинних документів. Як зазначено в акті Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі міста Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області № 750/04-62-22-3/38361594 від 22.07.2014 року такі платники податків не знаходяться за податковою адресою, тобто висновки контролюючого органу ґрунтуються виключно на припущеннях.

Відповідно до пункту 73.5 статті 73 ПК України з метою отримання податкової інформації контролюючі органи мають право проводити зустрічні звірки даних суб'єктів господарювання щодо платника податків. Зустрічною звіркою вважається співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється контролюючими органами з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків. Зустрічні звірки не є перевірками і проводяться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За результатами зустрічних звірок складається довідка, яка надається суб'єкту господарювання у десятиденний термін.

Зважаючи на вказані законодавчі положення та обставини справи, суд вважає за необхідне зазначити, що сама по собі неможливість реалізації органами державної податкової служби визначеної законодавством компетенції щодо проведення зустрічних звірок господарюючого суб'єкта не може вважатись доказом вчинення порушень податкового законодавства, тим більше особою, якої така зустрічна звірка безпосередньо не стосувалася. Отже, акти про неможливість проведення зустрічної звірки не можуть розглядатися як належне підтвердження фактів порушення платником податків податкового законодавства, здобуте в ході перевірки. Водночас, відсутність штату працівників, основних засобів не можуть слугувати висновками для нікчемності правочинів, оскільки господарська діяльність може здійснюватись шляхом залучення трудових ресурсів та транспорту в спосіб, зокрема, укладення цивільно-правових угод та господарських договорів. А тому подані відповідачем докази (акт про неможливість проведення зустрічної звірки контрагентів позивача по ланцюгу постачання) не є прямими та в своїй сукупності не можуть вказувати на протиправність дій позивача при оподаткуванні згаданих господарських операції і підтверджувати обізнаність позивача про можливе сумнівне ведення господарської діяльності його контрагентів.

Слід зауважити, що висновки про порушення податкового законодавства контрагентами позивача чи іншими особами не можуть автоматично підтверджувати порушення податкового законодавства самим позивачем, а позивач як платник податку не повинен відповідати за наслідки невиконання своїми контрагентами чи третіми особами вимог закону. Така позиція узгоджується й з висновками Верхового Суду України, висловленими, зокрема, у постанові від 31.01.2011 року в справі № 21-47а10, постанові від 11.12.2007 року у справі № 21-1376во06.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії (заява № 3991/03) Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Отже, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що доводи податкового органу про порушення позивачем податкового законодавства не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи. ТзОВ «ПАРТ-2» дотримані зазначені вище вимоги законодавства, всі наявні первинні документи бухгалтерського обліку складені належним чином та підтверджують обставини реального здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, належними доказами підтверджено отримання нафтопродуктів від постачальника та їх перевезення, використання в межах господарської діяльності.

Позивачем дотримані умови формування податкового кредиту з ПДВ та правомірно сформовано податковий кредит у червні 2014 року по операціях з придбання товару у ТзОВ «Талис Плюс», а тому Тернопільська ОДПІ безпідставно визначила позивачу податкове зобов'язання з ПДВ в сумі 633436,50 грн., у тому числі за основним платежем 422291,00 грн., за штрафною (фінансовою) санкцією 211145,50 грн.

В силу положень частини першої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суд приходить до висновку, що відповідач не довів правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 24.09.2014 року № .

Позовні вимоги в частині визнання неправомірними дій Тернопільської ОДПІ щодо винесення податкового повідомлення-рішення від 24.09.2014 року № до задоволення не підлягають, оскільки предметом публічно-правового спору між сторонами є спірне податкове повідомлення-рішення, яким (а не діями щодо його винесення) фактично і порушені права позивача, та якому суд дав правову оцінку.

Відтак, з наведених вище підстав адміністративний позов підлягає до задоволення частково шляхом прийняття постанови про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Тернопільської ОДПІ від 24.09.2014 року № .

Згідно із частиною третьою статті 94 КАС України на користь позивача слід присудити з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 414,12 грн., сплачений за подання адміністративного позову, що містить позовні вимоги майнового та немайнового характеру, згідно з платіжним дорученням № 866 від 12.12.2014 року (а. с. 36), із розрахунку необхідності сплати 73,08 грн. судового збору за подання адміністративного позову немайнового характеру.

Керуючись статтями 2, 11, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області від 24 вересня 2014 року № .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРТ-2» (місто Тернопіль, вулиця Опільського, 1, ідентифікаційний код 37076630) судовий збір у розмірі 414 (чотириста чотирнадцять) гривень 12 (дванадцять) копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України (оголошення вступної та резолютивної частини постанови), а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У повному обсязі постанова складена 03 лютого 2015 року.

Головуючий суддя Чепенюк О.В.

копія вірна

Суддя Чепенюк О.В.