Справа № 872/5424/13
Суддя: Суховаров А.В.
Дата ухвалення: 2014-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2014 р. справа № 1170/2а-3735/12

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя Суховаров А.В. (доповідач)

судді Головко О.В. Ясенова Т.І.

розглянувши у письмовому провадженні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Формула Петрол» на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11.02.2013 в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Формула Петрол» до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції про скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Формула Петрол» 06.11.2012 звернулося до суду з позовом, в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення № від 22.10.2012, № від 22.10.2012. В обґрунтування своїх вимог посилалося на безпідставні висновки перевіряючих осіб щодо нікчемності укладених правочинів з ТОВ «Будмашпост» та вказувало на реальність господарських операцій, за наслідками яких позивачем визначалися податкові зобов'язання з податку на додану вартість та податку на прибуток.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11.02.2013 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, товариство з обмеженою відповідальністю «Формула-Петрол» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апеляційна скарга обґрунтована помилковістю висновків суду про відсутність господарських операцій з ТОВ «Будмашпост». Реальність поставки продукції підтверджується товарно-транспортними накладними, а чинне законодавство не зобов'язує укладення письмового договору про перевезення. Крім того, судом не витребовувались документи на підтвердження фактичної передачі товару, які є в наявності та підтверджують реальність господарських операцій. Також позивач зазначає про наявність помилки в товарно-транспортній накладній в частині зазначення прізвища дійсних водіїв, які здійснювали перевезення вантажу.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у період з 02.10.2012 по 03.10.2012 року повноважними особами Кіровоградської ОДПІ проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Формула-Петрол» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах із ТОВ «Будмашпост» за період з 01.05.2011 по 31.05.2011 року, за результатами якої складено акт №139/22-5/23678041 від 04.10.2012. Податковою інспекцією зроблений висновок про відсутність господарських операцій у взаємовідносинах між ТОВ «Формула-Петрол» та ТОВ «Будмашпост», в результаті чого занижено податок на прибуток на суму 582' 351гр за ІІ квартал 2011 року та завищено податковий кредит на загальну суму 506' 392гр за травень 2011 року.

На підставі висновків акту перевірки №139/22-5/23678041 від 04.10.2012 року, Кіровоградською ОДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення від 22.10.2012 року №, яким ТОВ «Формула-Петрол» збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму 759' 588грн, в тому числі за основним платежем 506' 392грн, за штрафними санкціями 253' 196гр; та №, яким ТОВ «Формула-Петрол» збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток на суму 582'351грн.

Правомірність та обґрунтованість вказаних податкових повідомлень-рішень є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем документально не підтверджено фактичного отримання товару від ТОВ «Будмашпост», а саме: не надано актів прийому - передачі дизельного пального, обов'язковість складання яких передбачено пунктом 6.1 договору №04/05Ф від 04.05.2011 та належним чином оформлених товарно-транспортних документів, наявність яких обов'язкова при транспортуванні зазначеного товару.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Відповідно до статті 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податком на прибуток є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу; дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно зі статтею 160 цього Кодексу, з джерелом походження з України.

Згідно пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до пункту 139.1.9 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно пунктів 198.1, 198.2 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно пунктів 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, вказаними нормами права визначено підстави за яких платник податків має право на віднесення понесених витрат, у зв'язку з придбавання товарів (робіт, послуг), до складу витрат операційної діяльності та сплачених сум ПДВ, у вартості товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту підприємства. До таких підстав віднесено: наявність господарської операції, наслідком якої є поставка товарів (робіт, послуг), понесення витрат, у зв'язку з господарською діяльністю платника, сплата (нарахування) податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними первинними документами.

Як вбачається з акту перевірки, який став підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, висновки податкового органу про порушення позивачем норм податкового законодавства ґрунтуються на наступному.

ТОВ «Формула-Петрол» надано запит від 04.08.2011 №27053/10/2330 щодо надання письмових пояснень та їх документального підтвердження про взаємовідносини з ТОВ «Будмашпост» за травень 2011 року.

Листом від 27.10.2011 за №39 ТОВ «Формула-Петрол» надані пояснення та документальне підтвердження щодо взаємовідносин з ТОВ «Будмашпост» за травень 2011 року на загальну суму 3'092' 054грн, в тому числі ПДВ 515' 359грн, а саме: накладні, податкові накладні, товарно-транспортні накладні, реєстр отриманих та виданих податкових накладних за травень 2011 року.

Харківською ОДПІ складено акти про неможливість проведення зустрічної звірки щодо господарських відносин ТОВ «Будмашпост» щодо документального підтвердження господарських відносин, із платниками податків за травень 2011 року від 13.08.2012 №366/153/35604078, від 30.04.2011 №171/155/35604078.

У розділі 3.1.2 акту перевірки, податковий орган зазначив, що правочин між ТОВ «Формула-Петрол» та ТОВ «Будмашпост» здійснені без мети настання реальних наслідків. Отже, зазначені правочини є нікчемними, і в силу статті 216 ЦК України не створюють юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з їх недійсністю. Такі висновки податковий орган обґрунтовує відсутністю належним чином оформлених первинних документів, які б підтверджували реальність здійснення господарської операції, а ті документи, що були надані не мають силу первинних.

Враховуючи приписи статті 138 КАС України, у спірних правовідносинах, з огляду на позицію податкового органу щодо нереальності укладених правочинів, має бути доведеним (спростованим) факт (реальність) здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Будмашпост».

Відповідно до вимог пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Враховуючи викладене, для підтвердження даних податкового обліку необхідно брати до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач у перевіряємому періоді мав взаємовідносини з ТОВ «Будмашпост» на підставі яких були сформовані валові витрати та податковий кредит з податку на додану вартість.

Так, між ТОВ «Формула-Петрол» та ТОВ «Будмашпост» укладено договір поставки №04/05Ф від 04.05.2011. Згідно із умовами договору, ТОВ «Будмашпост» зобов'язався поставити нафтопродукти. Поставка товару покупцю здійснюється на підставі заявок на поставку партії товару, які містять номенклатуру, кількість товару, місце поставки. Товар вважається поставленим продавцем та прийнятим покупцем за кількістю у відповідності з даними актів приймання-передачі, які оформлюються в пунктах зливу товару. Приймання товару за якістю здійснюється у відповідності з вимогами Інструкції з контролювання якості нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої Наказом Мінпаливенерго України, Держспоживстандарту України N271/121 від 04.06.2007.

На підтвердження виконання умов договору до перевірки надано первинні документи на загальну суму 3' 092054грн, в тому числі ПДВ 515' 359грн, а саме: накладні, податкові накладні, товарно-транспортні накладні, реєстр отриманих та виданих податкових накладних за травень 2011 року, перелік яких міститься в акті перевірки.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що товарно-транспортні накладні, які містяться в матеріалах справи та були надані до перевірки, неможна визнати первинним документом, який підтверджує реальність здійснення господарської операції.

Так, відповідно до товарно-транспортної накладної №6290 від 26.05.2011 водій ОСОБА_1 на автомобілі НОМЕР_1 здійснив перевезення дизпалива у розмірі 4950л з Харкова до Кіровограда. Того ж дня, 26.05.2011 зазначений водій, на том ж автомобілі здійснив перевезення дизельного палива у розмірі 197л та 4506л з Харкова до Кіровограда відповідно до товарно-транспортної накладної №6920 від 26.05.2011.

Як вбачається з судового рішення, представником позивача не надано суду обґрунтування можливості здійснення неодноразового перевезення товару одним автомобілем на велику відстань в один і той же день.

Аналогічним чином виписані товарно-транспортні накладні №6453 та №6456 від 31.05.2011.

Разом з тим, в апеляційній скарзі, позивач зазначає, що в даних товарно-транспортних накладних помилково вказано прізвище одного водія, який здійснював два перевезення в один і той же день, оскільки згідно подорожніх листів перевезення здійснювалось різними водіями.

Такі доводи апеляційної скарги суд вважає безпідставними, оскільки, по-перше, подорожні листи не були надані ані до перевірки на обов'язковий запит податкового органу, ані до суду першої інстанції. Більш того, в товарно-транспортних накладних взагалі не містяться відомості щодо наявності подорожнього листа, а саме, графа «До подорожнього листа №» не заповнена. По-друге, дані доводи не спростовують відомості інших товарно-транспортних накладних, зокрема, №6520 та №5567/1 до видаткової накладної №165 від 23.05.2011, в яких також зазначено одного водія ОСОБА_2, який здійснював перевезення товару автомобілем держномер НОМЕР_2; №5465 та №5567/2 до видаткової накладної №165 від 23.05.2011, в яких зазначено одного водія ОСОБА_3, який здійснював перевезення товару автомобілем держномер НОМЕР_3.

Більш того, відповідно до чинного законодавства, надходження паливно-мастильних матеріалів супроводжуються відповідними сертифікатами відповідності та паспортами якості, проте, позивачем таких документів надано не було.

Відповідно до 5.4.1 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики N281/171/578/155 від 20.05.2008, перевезення нафтопродуктів автомобільним транспортом здійснюється згідно з Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Мінтрансу України N363 від 14.10.1997, з прибуттям нафтопродуктів до вантажоодержувача в автоцистерні перевіряється наявність і цілісність пломб, технічний стан автоцистерни, відповідність об'єму і густини нафтопродукту в автоцистерні об'єму і густині, зазначеним у товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів (нафти) за формою 1-ТТН, відповідність найменування, марки і виду (залежно від масової частки сірки) нафтопродукту, зазначених у ТТН і паспорті якості на відвантажений нафтопродукт. Відповідність густини нафтопродукту під час відвантаження та приймання визначається після її приведення до температури 20°C відповідно до ГОСТ 3900.

Маса нафтопродукту в автоцистерні визначається зважуванням на автомобільних вагах або об'ємно-масовим методом.

Відповідно до пункту 7.5.8 зазначеної Інструкції, відпуск нафти або нафтопродуктів здійснюється в день оформлення ТТН за наявності усіх її примірників.

В ТТН оператор зазначає номер резервуара, з якого відпущено нафту або нафтопродукт, розписується в ній і здає для оформлення. В ТТН зазначаються найменування, марка та вид нафти або нафтопродукту, об'єм, маса, густина і температура, за якої визначалась густина, а також дата і час виїзду автоцистерни з підприємства.

Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що надані позивачем товарно-транспортні накладні складено з порушенням зазначених вимог законодавства в частинні відображення у накладних густини нафтопродукту, марки і виду (залежно від масової частки сірки) нафтопродукту, що не дає можливості достеменно встановити факт придбання дизельного палива у ТОВ «Будмашпост» та подальшої реалізації позивачем дизельного палива іншим контрагентам.

Більш того, відповідно до пункту 2 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів №99 від 16.05.1996, сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар, худоба, насіння, добрива, інструмент, товари, основні засоби, інші товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери відпускаються покупцям або передаються безоплатно тільки за довіреністю одержувачів.

Відповідно до пункту 6 Інструкції, довіреність на одержання цінностей від постачальника за нарядом, рахунком, договором, замовленням, угодою або іншим документом, що їх замінює, видається довіреній особі під розписку і реєструється в журналі реєстрації довіреностей.

Довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей позивач не представив.

Крім того, позивачем не було надано ані до перевірки на обов'язковий запит податкового органу, ані до суду першої інстанції, акти прийому - передачі дизельного пального, обов'язковість складання яких передбачено пунктом 6.1 договору №04/05Ф від 04.05.2011 та які є доказом поставки товару.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що такі документи не витребовувались спростовується матеріалами справи, зокрема, запитом ОДПІ від 04.08.2011 №27053/10/2330 щодо надання письмових пояснень та їх документального підтвердження про взаємовідносини з ТОВ «Будмашпост» за травень 2011 року. Посилання ж на те, що суд зобов'язаний був витребувати від позивача надання таких документів, суд вважає безпідставним, оскільки відповідно до ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Суд першої інстанції вірно не погодився з доводами позивача про відсутність обов'язку щодо ведення відповідних журналів, оскільки нафтопродукти зберігаються у резервуарах місткістю до 100м3, оскільки розділами 6 та 14 Інструкції N805/15496 передбачено ведення журналів реєстрації за формою 7-НП, товарної книги кількісного руху нафтопродуктів (нафти) за формою 31-НП, журналу обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою 6-НП, товарної книги кількісного руху нафтопродуктів (нафти) за формою 31-НП.

Вищезазначені документи обліку мають бути пронумеровані, прошнуровані, засвідчені підписом керівника та печаткою підприємства.

Для підприємств, укомплектованих для зберігання світлих нафтопродуктів резервуарами місткістю до 100м3, ведення обліку для кожного резервуара не є обов'язковим, однак загальний облік нафтопродуктів по всім резервуарам в сукупності, повинен здійснюватися на загальних підставах визначених Інструкцією.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем протиправно в порушення пункту 139.1.9 статті 139 Податкового кодексу України включено до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку, а тому посадовими особами Кіровоградської ОДПІ правомірно збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток, за основним платежем, в сумі 582' 351грн. Відповідно, правильним є висновок ДПІ про порушення позивачем норм статті 198 ПК України в частині формування податкового кредиту по зазначеним господарським операціям та необхідність збільшення податкового зобов'язання з податку на додану вартість на суму за основним платежем 506' 392грн.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції в достатньому обсязі з'ясовано обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв'язку з чим підстав для його скасування, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.

Керуючись пунктом 1 статті 198, статтями 200, 205, 206 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Формула-Петрол» залишити без задоволення, а постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11.02.2013 - без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: А.В. Суховаров

Суддя: О.В. Головко

Суддя: Т.І. Ясенова