Справа № 820/19589/14
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

29 січня 2015 р. № 820/19589/14

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Горшкової О.О.,

при секретарі судового засідання - Сальніковій Г.А.,

за участю представників сторін: позивач - Тунян Н.Т., відповідач - Бондар Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройсервис-Плюс» до Індустріальної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкового повідомлення - рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Стройсервис-Плюс" звернулось до суду із позовом до Індустріальної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, в якому, з урахуванням зменшення позовних вимог, просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення № від 01.10.2014року.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що приймаючи спірне податкове повідомлення-рішення, контролюючий орган дійшов до неправомірного висновку про порушення позивачем вимог діючого законодавства. Так, підставою для збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість, слугували висновки контролюючого органу заниження податку на додану вартість по взаємовідносинам з контрагентом - ТОВ «СПЕЦ-СТРОЙ», оскільки перевіркою вказаного підприємства встановлено, що укладені з ним правочини вчинені удавано з метою ухилення від сплати податків третіх осіб, а тому порушують публічний порядок, суперечать інтересам держави та суспільства. Разом з тим, оскільки у позивача наявні всі первині документи, які підтверджують факт взаємовідносин із вищезазначеним контрагентом, то він мав встановлене законом право на віднесення сум по даним взаємовідносинам до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування та формування на їх підставі податкового кредиту з податку на додану вартість.

Відповідач заперечував проти позову, посилаючись на те, що встановлені за наслідком перевірки порушення позивачем вимоги діючого законодавства є обґрунтованими, та як наслідок, прийняте на їх підставі спірне податкове повідомлення-рішення є законними. Зокрема вказує, що підставою для винесення спірного податкового повідомлення-рішення слугували встановлені за наслідком проведеної перевірки ТОВ «СПЕЦ-СТРОЙ» (Акт ДПІ у Печерському районі м. Києва ГУ Міндоходів у м. Києві «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «СПЕЦ-СТРОЙ») висновки щодо безпідставного за декларування податкових зобов'язань з ПДВ за період з 01.03.2014року по 31.03.2014року, а також про завищення податкового кредиту у зв`язку з неправомірним віднесенням до складу податкового кредиту податкових накладних, отриманих від вищезазначеного контрагенту, а тому з урахуванням вищевикладених обставин позов не підлягає задоволенню.

У судовому засіданні 29.01.2015 року сторони підтримали свої правові позиції по справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як було встановлено під час розгляду справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, ТОВ "Стройсервис-Плюс" пройшло передбачену діючим законодавством процедуру державної реєстрації, зареєстроване Виконавчим комітетом Харківської міської ради 02.08.2007року, що підтверджується довідкою з єдиного державного реєстру підприємств та організацій України серії АА № 671863 та перебуває на обліку як платник податків та зборів в Індустріальній ОДПІ з 03.08.2007 року за № 176.

Як вбачається з акту перевірки (т.1 а.с. 19), контролюючий орган звернувся до ТОВ "Стройсервис-Плюс" із письмовим запитом від 24.06.2014року № 7764/10/20-36-22-03-14 про надання інформації та її документального підтвердження щодо взаємовідносин підприємства з його контрагентом ТОВ "СПЕЦ-СТРОЙ" за період березень 2014року.

08.07.2014року "Стройсервис-Плюс" листом за № 31 надало пояснення контролюючому органу разом з копіями первинних документів на 70 аркушах.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 01.09.2014 року по 05.09.2014 року співробітниками Індустріальної ОДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Стройсервис-Плюс" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «СПЕЦ-СТРОЙ» за період березень 2014року, за наслідками якої складено Акт № 2443/20-36-22-03-07/35243565 від 12.09.2014року.

Під час перевірки були встановлені порушення позивачем вимог діючого законодавства, зокрема ст. 198, ст. 199 ПК України, внаслідок чого підприємством віднесено до складу податкового кредиту ПДВ, чим занижено ПДВ до сплати на суму 36361, 25 грн. за період березень 2014року.

На підставі вищезазначеного акту, податковим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 01.10.2014 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 54541, 90 грн.

Не погодившись з зазначеними вище податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Під час розгляду справи встановлено та підтверджується податковим органом в акті перевірки, що фактичною підставою для визначення позивачу суми грошового зобов'язання на підставі оскаржуваного податкового повідомлення-рішення слугувала інформація встановлена при перевірці контрагента позивача по ланцюгу постачання, за наслідками якої встановлено відсутність ознак реальності вчинення господарських операцій з контрагентом ТОВ «СПЕЦ-СТРОЙ».

Відповідно до листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11 "Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України" визначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, протиправності формування витрат та податкового кредиту для цілей визначення об'єкта оподаткування належить з'ясувати, зокрема, такі обставини, як: рух активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

При розв'язанні відповідних спорів судам варто враховувати принцип офіційного з'ясування обставин справи, передбачений частинами четвертою та п'ятою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (лист Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 року №1936/11/13-11 "Щодо підтвердження даних податкового обліку").

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про необхідність перевірки під час розгляду даної справи висновків податкового органу про порушення позивачем вимог діючого законодавства, які були покладені в основу прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

Перевіряючи обґрунтованість висновків податкового органу, та як наслідок правомірність визначення позивачу суму грошового зобов'язання на підставі оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України, об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Згідно п. 201.1, 201.4 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну. Податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Пунктом 200.1 ст. 200 згаданого Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 Кодексу).

Таким чином, при складанні податкової звітності з метою правильного відображення господарської операції повинні враховуватись відповідні документи первинного обліку, а саме по зазначених операціях придбання результатів робіт (товарів) повинні бути в наявності як і акти виконаних робіт, так і результати таких виконаних робіт (товарів).

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ Стройсервис-Плюс" у перевіряємий період мало господарські відносини із ТОВ «СПЕЦ-СТРОЙ».

Перевіряючи правомірність формування позивачем суми податкового кредиту по взаємовідносинам із вищезазначеним контрагентом, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" №996-XIV (далі - Закон України №996-XIV) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.

Згідно до ст. 3 Закону України №996-XIV метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до абзацу 11 вищезазначеної статті Закону первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Статтею 9 Закону України №996-XIV визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Тобто, документальному підтвердженню підлягає одна із вище зазначених подій, і якщо дана подія оформлена первинним документом, що містить усі обов'язкові реквізити, визначені ч.2 ст. 9 Закону України №996-XIV, то дана обставина є належним доказом реальності господарської операції.

Відповідно до вимог п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 зазначеного Положення господарські операції -це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що основними видами діяльності, які здійснював позивач у перевіряємий період, були Будівництво житлових і нежитлових будівель (код КВЕД 41.20), Монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування (код КВЕД 43.22), Інші спеціалізовані будівельні роботи (код КВЕД 43.99), Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах (код КВЕД 71.12).

Як було встановлено під час розгляду справи та підтверджується наявними в ній матеріалами, між ТОВ "СТРОЙСЕРВИС-ПЛЮС" (Генпідрядник) та ТОВ "СПЕЦ-СТРОЙ"(Субпідрядник) укладено субпідрядний договір № 03/04-С від 03.02.2014року, відповідно до умов якого, Субпідрядник зобов'язується виконати капітальний ремонт парку біля БК ім.. Ілліча в установлений цим договором строк та відповідно (в обсягах) до договірної ціни та локального кошторису, Генпідрядник зобов'язується надати Суюпідрядникові фронт робіт, а також оплатити вартість робіт на об'єкті.

Відповідно до п. 1.2. Договору зазначено, що додатками до цього договору є договірна ціна, локальний кошторис (218167,53грн). Такі документи підписуються сторонами і є невідємною частиною даного договору.

На підтвердження факту виконання вказаних умов Договору позивач надав відповідні локальні кошториси № 02-01-01 (т.1 а.с. 72-74, 80-81, 86-87, 92-94) та договірні ціни № 1 ( т.1 а.с. 70-71), № 2 ( т.1 а.с. 78-79), № 3 (т. 1 а.с. 84-85), № 4 (т.1 а.с. 90-91) за підписами уповноважених осіб.

Відповідно до п. 2.1. Договору, будівельні роботи на об'єкті виконуються з матеріалів та устаткування Генпідрядника.

Позивач, на підтвердження реальності виконання вказаної умови договору надав акт здачі -приймання матеріалів від 03.02.2014року до договору на виконання субпідрядних робіт № 03/04-С від 03.02.2014року, відповідно до змісту якого Генпідрядник (ТОВ «СТРОЙСЕРВИС-ПЛЮС») передав Субпідряднику (ТОВ «СПЕЦ-СТРОЙ») перелік матеріалів на суму 265335, 71грн. за підписами уповноважених осіб.(т.1. а.с. 134).

Як слідує з матеріалів справи, необхідні матеріали для здійснення ремонтних робіт були поставлені саме позивачем та придбані у його контрагентів за відповідними договорами поставки, а саме:

1) № 7-Кп від 04.01.2013року, відповідно до умов якого ФОП ОСОБА_4 (Продавець) передає у власність ТОВ «СТРОЙСЕРВИС-ПЛЮС» (Покупець) будівельні матеріали, зазначені в рахунку фактурі. Виконання умов договору № 7-Кп від 04.01.2013року підтверджується видатковою накладною № 62 від 01.11.2013 року (т.1 а.с. 139), № 65 від 04.11.2013року (т.1 а.с. 143) податковою накладною № 2 від 01.11.2013року (т.1 а.с. 140), № 3 від 04.11.2013року (т.1 а.с. 144), ТТН від 04.11.2013року (т.1 а.с. 145)та рахунки на оплату № 62 від 01.11.2013року (т.1 а.с. 138), № 65 від 04.11.2013року (т.1 а.с. 142).

2) № 08/01-М2 від 08.01.2013року, відповідно до умов якого ФОП ОСОБА_5 (Продавець) передає у власність ТОВ «СТРОЙСЕРВИС-ПЛЮС» (Покупець) будівельні матеріали, зазначені в рахунку фактурі. Виконання умов договору 08/01-М2 від 08.01.2013року підтверджується видатковою накладною № 44 від 02.08.2013 року (т.1 а.с. 150), № 46 від 05.08.2013року (т.1 а.с. 154), № 51 від 13.08.2013року (1.т. а.с. 158), № 72 від 03.10.2013року (т.1 а.с. 162), податковою накладною № 3 від 02.08.2013року (т.1 а.с. 151), № 5 від 05.08.2013року (т.1 а.с. 155), № 7 від 13.08.2013року (1.т. а.с. 159), № 3 від 03.10.2013 року (1.т. а.с. 163), ТТН від 02.08.2013 року, від 05.08.2013року, від 13.08.2013року, від 03.10.2013року (т.1 а.с. 152,156, 160, 164) та рахунки на оплату № 44 від 02.08.2013року (т.1 а.с. 149), № 46 від 05.08.2013року (т.1 а.с. 153), № 51 від 13.08.2013року (т.1 а.с. 157), № 72 від 03.10.2013року (1.т. а.с. 161);

3) № 26/04-М від 26.04.2013року, відповідно до умов якого ФОП ОСОБА_6 (Продавець) передає у власність ТОВ «СТРОЙСЕРВИС-ПЛЮС» (Покупець) будівельні матеріали, зазначені в рахунку фактурі. Виконання умов договору № 26/04-М від 26.04.2013року підтверджується видатковою накладною № 9 від 08.10.2013 року (т.1 а.с. 169), податковою накладною № 7 від 08.10.2013року (т.1 а.с. 170), ТТН від 08.10.2013року (т.1 а.с. 171) та рахунком на оплату № 9 від 08.10.2013року (т.1 а.с. 168).

4) № 10/01 від 10.01.2013року, відповідно до умов якого ФОП ОСОБА_3 (Продавець) передає у власність ТОВ «СТРОЙСЕРВИС-ПЛЮС» (Покупець) будівельні матеріали, зазначені в рахунку фактурі. Виконання умов договору № 10/01 від 10.01.2013року, підтверджується видатковою накладною № 112 від 02.12.2013 року (т.1 а.с. 176), № 103 від 14.11.2013року (т.1 а.с. 180), № 102 від 13.11.2013року (т.1 а.с. 184), № 90 від 02.10.2013року (т.1 а.с. 188), податковими накладними № 1 від 02.12.2013року (т.1 а.с. 177), № 5 від 14.11.2013року (т.1 а.с. 181), № 4 від 13.11.2013року (т.1. а.с. 185), № 1 від 02.10.2013року (т.1 а.с. 189), ТТН від 02.12.2013року (т.1 а.с. 178), від 14.11.2013року (т.1 а.с. 182), від 13.11.2013року (т.1 а.с. 186), від 02.10.2013року (т.1 а.с. 190), ТТН від 02.12.2013 року (т.1 а.с. 178) та рахунками на оплату № 112 від 02.12.2013року (т.1 а.с. 175), № 103 від 14.11.2013року (т.1 а.с. 179), № 102 від 13.11.2013року (т.1 а.с. 183), № 90 від 02.10.2013року (т. 1 а.с. 187);

5) № 28/02-Т від 28.02.2013року, відповідно до умов якого ФОП ОСОБА_7 (Продавець) передає у власність ТОВ «СТРОЙСЕРВИС-ПЛЮС» (Покупець) будівельні матеріали, зазначені в рахунку фактурі. Виконання умов договору № 28/02-Т від 28.02.2013року підтверджується видатковою накладною № 31 від 31.10.2013 року (т.1 а.с. 195), податковою накладною № 1 від 03.10.2013року (т.1 а.с. 196), ТТН від 03.10.2013року (т.1 а.с 197) та рахунком на оплату № 31 від 03.10.2013року (т.1 а.с. 194).

Відповідно до п. 3.2-3.3. Договору № 03/074-С від 03.02.2014року, вартість фактично виконаних робіт визначається на підставі актів форми КБ-2в, КБ-3. Субпідрядник надає Генпідряднику на розгляд та підписання акти приймання виконаних робіт, завізованих виконробом ( форма КБ-22В), та довідки про вартість виконаних робіт (форма КБ-3) не пізніше 25 числа поточного місяця. Акти приймання виконаних робіт (форма КБ-2В) та довідка про вартість виконаних робіт (форма КБ-3) розглядаються та підписуються Генпідрядником протягом 3 робочих днів.

Факт виконання умов вказаного договору підтверджується довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за березень 2014 року форми КБ-3 (т.1 а.с. 98-99. 107- 108, 115-116. 123--124), актами приймання виконаних робіт № 1-4 за березень 2014 року за підписами відповідальних сторін, засвідчених печатками підприємств (т.1 а.с. 100-102, 109-111, 117-119,ь 125-127), відповідно до якого ТОВ "СПЕЦ-СТРОЙ" роботи щодо капітального ремонту парку біля БК ім.. Ілліча виконало у відповідності до умов та в строки встановлені умовами договору субпідряду № 03/04 від 03.02.2014.

Розрахунки за виконані роботи проводились у безготівкой формі згідно платіжного доручення № 22 від 12.05.2014року та випискою з банківського рахунку (т.1 а.с. 132), що не ставилось під сумнів контролюючим органом , як в акті перевірки так і в ході судових засідань.

За результатом господарської операції на підставі договору субпідряду № 03/04-С від 03.02.2014року складено податкові накладні № 114 від 07.03.2014року (т.1 а.с. 106), № 111 від 07.03.2014року (т.1 а.с. 114), № 112 від 07.03.2014року (т.1 а.с. 122), № 113 від 07.03.2014 року (т. 1 а.с. 131).

Суд вважає за потрібне зауважити, що, відповідно до ст. 838 ЦК України та з урахуванням ст.319 Господарьского кодексу України, підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник. Генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов'язків за договором підряду, а перед замовником - за порушення субпідрядником свого обов'язку.

Як вбачається з матеріалів справи, необхідність укладення договору субпідряду № 03/04 від 03.02.2014року зумовлена необхідністю виконання умов договору генерального підряду № 03/04 від 03.04.2013року, за умовами якого ТОВ "ФАРТ" (Замовник) доручає та оплачує, а ТОВ "СТРОЙСЕРВИС-ПЛЮС" (Підрядник), зобов'язується виконати роботи, зазначені в договірній ціні, а замовник прийняти і оплатити такі роботи.

Відповідно до п. 6.4.4.1 договору № 03/04 від 03.04.2013року передбачено право підрядника залучати при необхідності, для виконання окремих видів робіт спеціалізовані організації, погодивши це питання з замовником. Підрядник здійснює координацію діяльності на будівельному майданчику субпідрядних організацій. Субпідрядники, що залучаються до виконання робіт, повинні відповідати таким вимогам: мати ліцензію (дозвіл) на виконання робіт, якщо така вимога передбачена нормативними документами; мати ресурси (матеріальні, технічні, фінансові), достатні для виконання робіт; мати досвід виконання аналогічних робіт.

Як вбачається з матеріалів справи, листом від 17.01.2014року за № 2/1 директор ТОВ «СТРОЙСЕРВИС-ПЛЮС», на виконання вищезазначеної умови договору, просив дозволу у директора ТОВ «ФАРТ» залучити до виконання окремих видів робіт субпідрядну організацію ТОВ «СПЕЦ-СТРОЙ».(т.1 а.с. 65).

Факт проведення ТОВ «СПЕЦ-СТРОЙ» відповідної діяльності підтверджується довідкою ЄДРПОУ серії АА № 874748, в якій серед видів діяльності підприємства за КВЕД - 2010 передбачено також будівництво житлових і нежитлових будівель (код КВЕД 41.20).

Відповідно до приписів ст. 875 ЦК України встановлено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта.

Відповідно до ст. 877 ЦК України підрядник зобов'язаний здійснювати будівництво та пов'язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт. Підрядник зобов'язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду. Договором будівельного підряду мають бути визначені склад і зміст проектно-кошторисної документації, а також має бути визначено, яка із сторін і в який строк зобов'язана надати відповідну документацію. За змістом ст. 879 ЦК України підрядник зобов'язаний здійснювати будівництво та пов'язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт. Підрядник зобов'язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду. Кошторис це документ, в якому зазначається постатейний перелік витрат на виконання робіт і який є додатком до договору підряду, його невід'ємною частиною. Він дозволяє встановити не тільки розмір ціни, а і чітко визначити її складові елементи. Скласти його може як замовник так, і підрядник. Для договорів підряду в будівельному середовищі кошторис складається в обов'язковому порядку.

Таким чином, посилання на проектно-кошторисну документацію, як підставу для виконання робіт, і наявність такої документації при виконанні робіт є обов'язковим.

Первинними кошторисами в інвесторської кошторисній документації є локальні кошториси . Основою для їх складення є обсяг робіт, визначені в складі проекту (робочого проекту).

Розподіл робіт за локальними кошторисами повинен забезпечувати можливість визначення кошторисної вартості пускових комплексів, технологічних вузлів і етапів робіт, виділених у проекті організації будівництва, і кошторисної вартості робіт і витрат по реконструкції діючих цехів і об'єктів, що передбачається в проектній документації на розширення діючих підприємств. Для врахування витрат на технологічне устаткування вбудованих приміщень, господарський інвентар і пристосування приміщень для експлуатаційних потреб підприємств складається окремий кошторис .

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ФАРТ» передало ТОВ «Стройсервис-Плюс» робочий проект (проектну документацію) на проведення капітального ремонту парка біля БК ім.. Ілліча, яким також передбачено відповідний кошторис витрат на виконання робіт, технічні умови проведення робіт, завдання на розробку проектно-кошторисної документації, робочі схеми, відомість об'ємів робіт (т.2 а.с. 1-94), отже за наявності основи для складання кошторису, було визначено обсяг та види робіт і матеріалів, які враховувались при його складанні.

Відповідно до п. 1.2 договору № 03/04 від 03.04.2013року, найменування робіт-капітальний ремонт парку біля БК ім.. Ілліча. Кількісні характеристики виконуваних за цим договором робіт зазначені в договірній ціні.

Договірна ціна робіт, як невідємна частина договору, визначається на основі кошторисної документації та є динамічною.(п. 3.4 Договору).

Окрім того, вартість виконання робіт з капітального ремонту парку біля БК ім.. Ілліча також передбачена протоколом угоди про договірну ціну, який є невідємним додатком № 3 до договору № 03/04 від 03.03.2013року.

Також 14.01.2013року між ТОВ «ФАРТ» та ТОВ «СТРОЙСЕРВИС-ПЛЮС» укладено додаткову угоду до договору № 03/04 від 03.04.2013року, відповідно до якої зазначено про збільшення обсягу робіт, на підставі чого збільшується і ціна договору.

На підтвердження реальності виконання умов договору, між сторонами підписані договірні ціни ( т.2 а.с. 104-105, 115-116), локальні кошториси (т.2 а.с. 106-109, 117-119).

Суд вважає за необхідне зауважити, що спільним Наказом Державного Комітету Статистики України та Державного комітету України з будівництва та Архітектури № 237/5 від 21.06.02 р. "Про затвердження типових форм первинних документів з обліку в будівництві", затверджені типові форми № КБ-2в "Акт приймання виконаних підрядних робіт" та № КБ-3 "Довідка про вартість виконаних підрядних робіт". Дані типові форми розповсюджуються на будівельні організації, будівельні структурні підрозділи підприємств всіх видів економічної діяльності незалежно від форм власності, які виконують будівельні та монтажні роботи, роботи по капітальному та поточному ремонту споруд та будівель та інші підрядні роботи незалежно від форм власності даного підприємства.

Акти Форми № КБ-2в є актами приймання виконаних підрядних робіт підрядчиком та в яких відображаються всі витрати підрядника: прямі (вартість матеріалів, виробів та конструкцій, заробітна плата, вартість експлуатації машин), загальновиробничі витрати, додаткові витрати, тощо.

Зважаючи на те, що по об'єктах, будівництво яких здійснюється за рахунок не бюджетних джерел фінансування, типові форми застосовуються відповідно до умов договору підряду. Тобто будівельні організації можуть застосовувати ці типові форми, якщо це обумовлено в договорі підряду, або документи довільної форми, розроблені самостійно, зазначивши в них обов'язкові реквізити первинних документів, передбачені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджений наказом Мінфіну України № 88 від 24.05.95 р. (зареєстровано в Мін'юсті України 05.06.95 р. за № 168/704). Відповідно ст. 9 цього Закону первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст і обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно приписам ст. 882 ЦК України замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або, якщо це передбачено договором, - етапу робіт, зобов'язаний негайно розпочати їх прийняття. Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. Оскільки спеціальним нормативним документом для уніфікації звітних документів була затверджена форма акту Форми № КБ-2в, то позивач та його контрагент повинні були дотримуватися порядку оформлення звітної документації по виконанню договорів будівельного підряду (підряду).

Відповідно до п. 4.1.1 договору № 03/04 від 03.04.2013року, Замовник (ТОВ «ФАРТ») приймає виконані роботи на підставі акті виконаних робіт (КБ-2в, КБ-3), підписаного уповноваженими представниками сторін. Акт виконаних робіт передається підрядником уповноваженому представнику замовника не пізніше 25 числа звітного місяця.

Строк виконання робіт:квітень 2013року - березень 2014року (п. 5.1 договору).

Позивач, на підтвердження реальності виконання умов договору, надав до суду відповідні акти приймання виконаних будівельних робіт № 1 за березень 2014року (т.2 а.с. 124-126) та № 2 за березень 2014 року (т.2 а.с. 132-134), № 3-6 (т.3 а.с. 3-6, 12-14, 21-23, 29-31) за підписами субпідрядника та генпідрядника.

Як вбачається зі змісту акту перевірки Індустріальної ОДПІ, у контролюючого органу як під час складення акту, так і в ході судових засідань, не виникло жодних зауважень з приводу не відповідності актів виконаних робіт або за змістом, або за формою приписам вищевказаних документів,а тому суд приходить до висновку, що зазначені первинні документи складені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а тому можуть визнаватися достатнім та допустимим доказом реальності здійснених господарських операцій.

Також, представником позивача надано до суду відомості ресурсів до договірних вартостей (т.2 а.с. 112-113, 120-121, 127-128, 135-136, т.3 а.с. 6-8, 15-17, 24-25, 32-33), розрахунок загальновиробничих витрат (т.2 а.с 109-111) та довідки про вартість виконаних будівельних робіт (т.2 а.с. 122-123, 130-131, т.3 а.с. 1-2, 10-11, 19-20, 27-28), які дозволяють підтвердити договірні вартості та загальних обсяг виконаних робіт, а також розрахунки загальновиробничих витрат в складі договірної ціни. Будь-яких зауважень у контролюючого органу, як в акті перевірки, так і в судових засіданнях, до вказаних документів не виникло.

Розрахунки між сторонами проведені в безготівковій формі, що підтверджується банківською випискою (т.3 а.с. 35) та карткою рахунку 361 за замовленням по договору № 3/04 від 03.04.2013року (т.3 а.с. 36), що також не заперечувалось відповідачем.

Також, за результатом господарської операції на підставі договору № 03/04 від 03.04.2013року складено податкові накладні № 1 від 06.03.2014року (т.2 а.с. 129), № 2 від 06.03.2014року (т.2 а.с. 137), № 3 від 06.03.2014року (т.3 а.с. 9), № 4 від 06.03.2014 року (т. 3 а.с. 18), № 5 від 06.03.2014 року (т.3 а.с. 26), № 6 від 06.03.2014року (т.3 а.с. 34).

Суми податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними включено позивачем до складу податкового кредиту за відповідний період, що не заперечується сторонами по справі.

Окрім того, відповідно до оборотно-сальдових відомостей заборгованість між позивачем та вищезазначеними контрагентами відсутня, суми ПДВ включено до складу податкового кредиту, а податкові накладні відображені у реєстрі отриманих податкових накладних, що не ставиться під сумнів контролюючим органом ані в акті перевірки, ані в ході судових засідань.

Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що надані позивачем документи підтверджують реальність господарських операцій у спірних правовідносинах, а понесення ТОВ "Стройсервис-Плюс" витрат у спірних правовідносинах шляхом вибуття безготівкових коштів з власності даного суб'єкта господарювання (в оплату вартості придбаного товару) свідчить про відсутність наміру безпідставно отримати податкову вигоду.

Відповідно до положень п. 14.1.18 ст.14 ПК України бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Згідно із приписами п.п. 14.1.181 ст.14, п.198.3, п. 198.6. ст.19 ПК України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду в тому числі у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що наявність податкових накладних, платіжних доручень щодо сплати податку на додану вартість в ціні товару хоч і є обов'язковими підставами для визначення податкового кредиту та бюджетного відшкодування, але не вичерпними, оскільки предметом доказування у даній справі є обставини, що підтверджують обґрунтованість визначення суми бюджетного відшкодування

Законом передбачено чіткий перелік підстав, які дають право на податковий кредит. Ці підстави дотримані позивачем в повному обсязі.

Листом Вищого адміністративного суду України від 20.07.2010 року № 1112/11/13-10 "Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби" зазначено, що у разі, якщо дії платника податку свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, для підтвердження права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування достатньо наявності належним чином оформлених документів, зокрема податкових накладних. При цьому не є підставою для відмови у праві на податковий кредит та бюджетне відшкодування з податку на додану вартість порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку.

Крім того, виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит не ставиться у залежність від дотримання вимог податкового законодавства та сплатою податку до бюджету іншими суб'єктами господарювання. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо декларування чи сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит з ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту. Адже, Податковий кодекс України не ставить право платника ПДВ на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності їх за місцезнаходженням, так само відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу тощо. І в разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи. Оскільки, позивач та його контрагент є окремими суб'єктами господарювання зі статусом юридичної особи, окремими платниками податку на додану вартість, кожен з яких має свої межі юридичної відповідальності, яка є індивідуальною, виходячи з вимог ст. 61 Конституції України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що господарські операції між позивачем та його контрагентом ТОВ «СПЕЦ-СТРОЙ» мали реальний характер, діяльність позивача була спрямована на отримання економічної вигоди від підприємницької діяльності, підприємства ознак фіктивності на час здійснення господарської операції не мали, що зумовлює хибність висновків податкового органу.

Відповідно до ч. 2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд звертає увагу на те, що збільшення суми грошового зобов'язання (шляхом прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень) порушує право позивача мирно володіти своїм майном, визначення якого міститься у Першому Протоколі до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20 березня 1952 року (надалі також "Протокол 1 до Конвенції"), яка є частиною національного законодавства України згідно із статтею 9 Конституції України.

Зокрема, стаття 1 Протоколу 1 до Конвенції так визначає підстави, за яких особа може бути позбавлена свого майна: "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права"

Роз'яснення цієї норми містяться в рішеннях Європейського суду з прав людини (надалі також "ЄСПЛ"). Дані рішення згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" мають в Україні значення джерела права. Більше того, ч. 2 ст.8 КАС України вимагає врахування практики ЄСПЛ при вирішенні справ.

Так, у пункті 53 рішення в справі "Булвес" АД проти Болгарії ЄСПЛ визначив поняття власності, вказавши, що "власність"може включати як існуючу власність, так і активи, включаючи вимоги стосовно яких заявник може стверджувати, що у нього чи у неї є принаймні "правомірні очікування"отримати ефективне здійснення свого майнового права.

У рішенні в справі "Щокін проти України"(п. 49) ЄСПЛ вказав, що збільшення податковим органом зобов'язання особи з податку безперечно є втручанням до майнових прав заявника, гарантованих статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції. Таке втручання за Конвенцією може бути визнане тільки якщо здійснене на умовах, передбачених законом. Так, у пп. 50-51 згаданого рішення ЄСПЛ зазначає: "Найпершою та найбільш важливою вимогою ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції є те, що будь-яке втручання державних органів у мирне володіння майном повинне бути законним: друге речення першого параграфу наділяє правом позбавляти майна лише "на умовах, передбачених законом"і другий параграф визначає, що Держава має право контролювати використання майна шляхом введення в дію "законів". Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, притаманний всім статтям Конвенції. Це поняття (поняття "закону") вимагає, перш за все, щоб заходи, що застосовуються, ґрунтувалися на національному законодавстві. Воно також посилається на якість закону, що застосовується, вимагаючи його доступності для осіб, яких він стосується, точності та передбачуваності в його застосуванні."

Таким чином, будь-які дії, спрямовані на позбавлення особи її майна є незаконними, якщо контролюючі органи діють не у відповідності до закону.

Також суд вважає за потрібне зазначити, що викладене в акті судження податкового органу про вчинення платником податків порушень закону ґрунтується лише на мотивах акту складеного ДПІ за наслідками перевірки діяльності контрагента позивача.

Втім, з цьому приводу суд зазначає, що належними та допустимими в розумінні ст.124 Конституції України, ст.70 КАС України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (бо діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об'єктивною стороною злочинів, передбачених ст.191 КК України та ст.212 КК України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (бо наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст.ст. 207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (бо відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави та суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Проте, відповідачем не подано до суду жодних доказів порушення кримінальної справи відносно посадових (службових) осіб позивача або за викладеними у акті фактами діяльності платника податків, наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином, наявності рішення суду про визнання правочину недійсним

Окрім того, неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в пункті 71 рішення у справі "Булвес"АД проти Болгарії"ЄСПЛ дійшов такого висновку: "... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

Виходячи з наведеного, фактичні обставини справи об'єктивно засвідчують здійснення господарської діяльності між позивачем та контрагентом ТОВ «СПЕЦ-СТРОЙ» і правомірність віднесення позивачем до складу податкового кредиту з податку на додану вартість суми витрат, відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податковим накладним, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

Частиною 2 ст.71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, будучи суб'єктом владних повноважень та заперечуючи проти адміністративного позову не виконав покладений на нього ч.2 ст.71 КАС України обов'язок та не довів юридичної та фактичної обґрунтованості мотивів винесення спірних податкових повідомлень-рішень.

Отже, проаналізувавши вищевикладене, приймаючи до уваги те, що судовим розглядом встановлений факт порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, то поданий позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень ч. 1 ст. 94 КАС України

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 94, 128, 159, 160- 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройсервис-Плюс» до Індустріальної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкового повідомлення - рішення задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області № від 01.10.2014року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройсервис-Плюс» (61044, м. Харків, пр. Московський, 259, ) судовий збір в сумі 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили у порядку, передбаченому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 30.01.2015року.

Суддя Горшкова О.О.