Справа № 826/14093/14
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

29 січня 2015 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Горбань Н.І., Межевича М.В.

за участю секретаря Скалецької І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" Куреного О.В. на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом Непідприємницького товариства "Відкритого недержавного пенсійного фонду "Український пенсійний капітал" до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" Куреного О.В. про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, Непідприємницьке товариство "Відкритий недержавний пенсійний фонд "Український пенсійний капітал", звернулося до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі-відповідач 1) та Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» Куреного О.В. (надалі-відповідач 2), в якому просило суд:

1. зобов'язати відповідачів сплатити позивачу 1 190 035,59 грн. шляхом перерахування вказаної суми на поточний рахунок позивача, відкритий у ПАТ «Ощадбанк»;

2. зобов'язати відповідачів повернути позивачу 61,42 унцій золота, шляхом перерахування валютних цінностей на поточний рахунок позивача, відкритий у ПАТ «Ощадбанк».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 листопада 2014 року позов задоволено частково. Зобов'язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб сплатити Непідприємницькому товариству «Відкритий недержавний пенсійний фонд «Український пенсійний капітал» 1 190 035,59 грн. шляхом перерахування вказаної суми на поточний рахунок Непідприємницького товариства «Відкритий недержавний пенсійний фонд «Український пенсійний капітал», відкритий у ПАТ «Ощадбанк». Зобов'язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повернути Непідприємницькому товариству «Відкритий недержавний пенсійний фонд «Український пенсійний капітал» 61,42 унцій золота, шляхом перерахування валютних цінностей на поточний рахунок Непідприємницького товариства «Відкритий недержавний пенсійний фонд «Український пенсійний капітал», відкритий у ПАТ «Ощадбанк». В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою представники Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати постанову суду першої інстанції та винести нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В своїх апеляційних скаргах апелянти посилаються на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач є недержавним пенсійним фондом відкритого типу, тобто неприбутковою юридичною особою, предметом діяльності якої є здійснення недержавного пенсійного забезпечення з метою накопичення пенсійних внесків на користь учасників Фонду з подальшим управлінням пенсійними активами, а також здійснення пенсійних виплат учасникам Фонду у визначеному законом порядку.

При цьому, пенсійні активи не можуть бути предметом застави та можуть використовуватися лише на цілі, передбачені законодавством та статутом Фонду.

Управління пенсійними активами Фонду, згідно договору про управління активами Пенсійного фонду № 1-05/КУА від 20.09.2005 року (з урахування додаткових угод до нього), укладеного між позивачем (Рада фонду) та Приватним акціонерним товариством «Компанія з управління активами адміністратор пенсійного фонду «Брокбізнесінвест» (КУА), здійснює КУА. З метою зберігання та обслуговування активів фонду, між позивачем (Рада фонду) та Акціонерним банком «Брокбізнесбанк» (Зберігач) було укладено договір про обслуговування Пенсійного фонду зберігачем від 01.06.2005 року, за умовами якого, усі операції з пенсійними активами Пенсійного фонду здійснюються через Зберігача. Поточні рахунки Пенсійного фонду відкриваються у Зберігача Пенсійні активи фонду у формі цінних паперів та документів, які підтверджують право власності на пенсійні активи в інших формах, зберігаються у Зберігача.

Крім того, між Приватним акціонерним товариством «Компанія з управління активами адміністратор пенсійного фонду «Брокбізнесінвест» (Клієнт), яке діє в інтересах позивача, та ПАТ «Брокбізнесбанк» (Банк) було укладено договір від 16.03.2011 року № 3508/11 про відкриття банківських рахунків та здійснення розрахунково-касового обслуговування, за умовами якого Банк відкриває Клієнту поточні рахунки (надалі - Рахунки або Рахунок) та здійснює їх рахунково-касове обслуговування відповідно до чинного законодавства України, нормативно-правових актів Національного банку України та умов цього Договору. Протягом дії цього Договору, Клієнт має право звертатись до Банку із заявами про відкриття рахунків у національній валюті, іноземних валютах, банківських металах, при цьому для відкриття таких рахунків Клієнт зобов'язаний надати Банку заяву про відкриття рахунку та документи, що передбачені ним законодавством України та нормативно-правовими актами Національного банку України.

Постановою Національного банку України від 10.06.2014 року № 339 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк», на підставі якої, виконавчої дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 11.06.2014 року № 45 про початок здійснення процедури ліквідації банку та призначено уповноваженою особою фонду на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» Куреного Олександра Вікторовича, про що опубліковано відповідне оголошення в газеті «Голос України» № 113 (5863) від 14.06.2014 року.

Враховуючи зазначене, з метою повернення активів позивача, Приватне акціонерне товариство «Компанія з управління активами адміністратор пенсійного фонду «Брокбізнесінвест» як компанія з управління активами та адміністратор позивача, зверталося до відповідача 2 з листами від 04.07.2014 року № 173 та № 174 з проханням перерахувати грошові кошти, які обліковуються на рахунку, відкритому для позивача на поточний рахунок позивача, відкритий в АТ «Ощадбанк», а також з повідомленням про неприпустимість включення валютних цінностей позивача (золота) до ліквідаційної маси АТ «Брокбізнесбанк».

У зв'язку з неповерненням позивачу грошових коштів та валютних цінностей (золота) шляхом перерахування їх на поточний рахунок позивача, відкритий у ПАТ «Ощадбанк», тобто, фактично, нового зберігача відповідних активів, позивач звернувся до суду з відповідним позовом до відповідачів.

Суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають частковому задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновком першої інстанції та зазначає наступне.

Згідно ч.ч. 2 та 3 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору.

Пунктом 4.4. Положення про провадження діяльності з адміністрування недержавного пенсійного фонду, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 20.07.2004 року № 1660, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06.08.2004 року за № 990/9589, передбачено, що сума чистої вартості активів фонду має дорівнювати сумі пенсійних коштів на всіх індивідуальних пенсійних рахунках учасників.

Грошові кошти ПФ, що знаходяться в банківських установах, оцінюються так:

- у разі невиконання банківською установою своїх зобов'язань (невиконання наданих платіжних доручень, неповернення суми вкладу (депозиту), несплати процентів за банківськими вкладами в національній та іноземній валютах, що нараховані відповідно до умов договору банківського вкладу на дату оцінки (до призначення тимчасової адміністрації), у строк, що перевищує один місяць, оцінка грошових коштів, а також нарахованих, але несплачених процентів за ними, визначених підпунктами 17.1 - 17.4 цього пункту, проводиться із застосуванням ПК 0,9. Кожний наступний місяць (до виконання банківською установою своїх зобов'язань) цей ПК зменшується на 0,1 (п. 17.5 Положення про порядок визначення чистої вартості активів пенсійного фонду, затвердженого рішенням Рішення Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 11.08.2004 року № 339, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.01.2005 року за № 96/10376 (зі змінами (далі - Положення);

- у разі призначення Національним банком України в банківській установі тимчасової адміністрації на весь період її роботи грошові кошти, які належать ПФ та обліковуються в такій банківській установі, оцінюються так: нараховані проценти за депозитами та залишками на поточних рахунках оцінюються за нульовою вартістю; грошові кошти на депозитних та поточних рахунках оцінюються із застосуванням ПК 0,9 протягом перших трьох місяців дії тимчасової адміністрації, а кожен наступний місяць цей ПК зменшується на 0,1. Базою для застосування ПК є балансова вартість активу, розрахована відповідно до підпункту 17.5 цього пункту, у випадку, якщо такий розрахунок проводився (п. 17.6 Положення);

- у разі прийняття Національним банком України рішення про ліквідацію банківської установи грошові кошти, а також нараховані, але несплачені проценти за ними, які належать ПФ та обліковуються у такій банківській установі, оцінюються за нульовою вартістю, починаючи з дати оприлюднення відповідного рішення (пункт - 17.8 Положення).

Згідно вказаних приписів повернення позивачеві пенсійних активів на рахунок у зберігача спричиняє переоцінку пенсійних активів, збільшення їх чистої вартості, а відтак - збільшення залишків сум пенсійних коштів на всіх індивідуальних пенсійних рахунках учасників фонду - фізичних осіб.

Наведене у сукупності свідчить, що за договором банківського вкладу в розумінні статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є саме фізичні особи-учасники позивача, на яких розповсюджуються гарантії, встановлені цим законом.

Також, слід зазначити, що спірні правовідносини регулюються, зокрема, Законом України «Про недержавне пенсійне забезпечення» від 09.07.2003 року № 1057-IV (далі-Закон № 1057-IV) та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року № 4452-VI (далі-Закон № 4452-VI).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення», у цьому Законі поняття вживаються в такому значенні: недержавний пенсійний фонд (далі - пенсійний фонд) - юридична особа, створена відповідно до цього Закону, яка має статус неприбуткової організації (непідприємницького товариства), функціонує та провадить діяльність виключно з метою накопичення пенсійних внесків на користь учасників пенсійного фонду з подальшим управлінням пенсійними активами, а також здійснює пенсійні виплати учасникам зазначеного фонду у визначеному цим Законом порядку; пенсійні активи - активи пенсійного фонду, страхової організації, банківської установи, сформовані відповідно до цього Закону, за рахунок яких здійснюються пенсійні виплати; учасник пенсійного фонду (далі - учасник фонду) - фізична особа, на користь якої сплачуються (сплачувалися) пенсійні внески до пенсійного фонду та яка має право на отримання пенсійних виплат або отримує такі виплати з пенсійного фонду згідно із цим Законом.

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» визначено, що недержавне пенсійне забезпечення здійснюється на принципах, зокрема: розмежування та відокремлення активів пенсійного фонду від активів інших суб'єктів недержавного пенсійного забезпечення та накопичувального пенсійного страхування з метою захисту майнових прав учасників пенсійного фонду та унеможливлення банкрутства пенсійного фонду; гарантування фізичним особам реалізації прав, наданих їм цим Законом; цільового та ефективного використання пенсійних коштів; державного регулювання діяльності з недержавного пенсійного забезпечення та нагляду за його здійсненням.

Статтею 6 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» (далі - Закон) визначено, що пенсійні фонди не мають на меті одержання прибутку на користь одноосібного засновника або для його подальшого розподілу між засновниками. Недержавне пенсійне забезпечення є для пенсійних фондів виключним видом діяльності. Провадження пенсійними фондами іншої діяльності, не передбаченої цим Законом, забороняється. Активи пенсійного фонду формуються за рахунок внесків до пенсійного фонду (пенсійних внесків) та інших надходжень до пенсійного фонду.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону № 1057-IV, суб'єктами недержавного пенсійного забезпечення є, крім іншого, недержавні пенсійні фонди; компанії з управління активами; зберігачі.

При цьому, ч.3 ст.2 Закону № 1057-IV визначено, що недержавне пенсійне забезпечення здійснюється, крім іншого, пенсійними фондами шляхом укладення пенсійних контрактів між адміністраторами пенсійних фондів та вкладниками таких фондів відповідно до цього Закону; банківськими установами відповідно до цього Закону та законодавства про банківську діяльність шляхом укладення договорів про відкриття пенсійних депозитних рахунків для накопичення пенсійних заощаджень у межах суми, визначеної для відшкодування вкладів Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, що встановлюється згідно із законом.

Таким чином, позивач є особливим суб'єктом, який розпоряджається виключно пенсійними активами, при цьому у своїй власності жодних активів не має.

Зазначене також підтверджується листом Нацкомфінпослуг від 07.08.2013 року №7360/14-12, в якому зазначено, що недержавний пенсійний фонд не є власником пенсійних активів, а лише розпоряджається ними у відповідності із Законом. Окрім того, чинним законодавством України не передбачено можливість недержавною пенсійного фонду бути власником будь-якого майна, в тому числі і грошових коштів, а відповідно і розпоряджатися ними на власний розсуд з метою отримання прибутку на свою користь. В тому числі недержавний пенсійний фонд не наділений правом розміщувати грошові кошти на банківських депозитних рахунках, що є пенсійними активами від свого імені як власні, отримувати не на користь учасників відповідний дохід (відсотки). Будь-які грошові кошти пенсійного фонду, в тому числі і інвестовані у банківські депозитні рахунки, не втрачають свій статус як пенсійні активи недержавного пенсійного фонду. Грошові кошти у вигляді доходу, отримані пенсійним фондом в результаті здійснення такого інвестування, також мають статус пенсійних активів, зараховуються до вартості активів такого фонду та належать його учасникам.

Згідно ч. 5 ст. 50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»: «Активи недержавних пенсійних фондів, іпотечні активи, що перебувають в управлінні банку або є забезпеченням виконання зобов'язань за сертифікатами з фіксованою дохідністю, емітентом яких є банк, активи банку, включені до складу іпотечного покриття іпотечних облігацій, а також кошти на рахунку фонду фінансування будівництва або майно фонду операцій з нерухомістю, в тому числі кошти на його рахунку, що перебувають в управлінні банку, не включаються до ліквідаційної маси банку.

В даному випадку фрагмент речення - «що перебувають в управлінні банку або є забезпеченням виконання зобов'язань за сертифікатами з фіксованою дохідністю», стосується лише іпотечних активів, і взагалі не може застосовуватись до пенсійних активів. Це підтверджується також системним аналізом Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» законодавства, а саме приписами:

- пп. 1 ч. 1 ст. 40, згідно якої особи, що здійснюють управління активами пенсійних фондів, під час провадження такої діяльності не мають права: використовувати пенсійні активи пенсійного фонду для забезпечення виконання будь-яких зобов'язань, виникнення яких не пов'язане з функціонуванням цього пенсійного фонду, в тому числі власних;

- ч. 1 ст. 34, згідно якої управління активами недержавних пенсійних фондів може здійснюватися такими особами: компанією з управління активами; банком щодо активів створеного ним корпоративного пенсійного фонду у разі, якщо він не виконує функції зберігача цього фонду; Національним банком України щодо активів створеного ним корпоративного пенсійного фонду; професійним адміністратором, який отримав ліцензію на провадження діяльності з управління активами.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що пенсійні активи позивача, який є відкритим пенсійним фондом, не можуть бути будь-яким забезпеченням, і не можуть управлятись як пенсійні активи безпосередньо банком.

Тому вже згаданий вище фрагмент «що перебувають в управлінні банку або є забезпеченням виконання зобов'язань за сертифікатами з фіксованою дохідністю» стосується лише іпотечних активів, і не обмежує заборону на включення будь-яких пенсійних активів в ліквідаційну масу банку.

Відповідно до положень ст. 48 Закону пенсійні активи, що накопичуються у пенсійному фонді, можуть бути використані виключно для цілей інвестиційної діяльності фонду, виконання зобов'язань фонду перед його учасниками та оплати витрат, пов'язаних із здійсненням недержавного пенсійного забезпечення. Використання пенсійних активів для інших цілей забороняється.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Закону сума пенсійних коштів усіх учасників пенсійного фонду дорівнює чистій вартості активів пенсійного фонду. Відповідно до статті 1 цього ж Закону України чиста вартість активів пенсійного фонду - різниця між вартістю активів пенсійного фонду на день проведення підрахунку та сумою зобов'язань пенсійного фонду, що підлягають виконанню на день проведення підрахунку.

Згідно вимог ч. 3 ст. 7 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» пенсійні кошти, що обліковуються на індивідуальному пенсійному рахунку учасника фонду, є власністю такого учасника та використовуються на цілі, визначені цим Законом.

Як вже зазначалося вище, сума чистої вартості активів фонду має дорівнювати сумі пенсійних коштів на всіх індивідуальних пенсійних рахунках учасників (п. 4.4. Положення про провадження діяльності з адміністрування недержавного пенсійного фонду).

Наведене свідчить про невиконання відповідачем вимог п. 2.10 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням Виконавчої дирекції Фонду від 05.07.2012 року № 2, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.09.2012 року за № 1581/21893 (зі змінами), згідно якого уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку зобов'язана вжити заходів щодо передачі активів недержавних пенсійних фондів до іншого зберігача відповідно до вимог законодавства України.

Визначення конкретного банку, в який мають бути повернені пенсійні активи, має бути здійснено позивачем відповідно до вимог статті 44 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення».

Аналіз зазначених вище правових норм дає підстави судовій колегії погодитися з доводами апелянта, що останній ніколи не розміщував пенсійні активи на депозитних рахунках як свої власні, прибуток від такого інвестування завжди зараховувався на користь його учасників, а не на користь фонду, а тому пенсійні активи не є вкладом юридичної особи.

Відповідно до чинного законодавства України правовий режим активів фізичних осіб є особливим та відмінним від правового режиму активів юридичних осіб. Вказане підтверджується Законом України «Про недержавне пенсійне забезпечення», Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Законом України «Про банки та банківську діяльність» тощо.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 48 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» пенсійні активи не можуть включатися до ліквідаційної маси зберігача пенсійного фонду та інших банків. Аналогічні приписи містить і ст. 50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»

Розпорядження цими активами здійснюється відповідно до Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення».

Отже, держава гарантує збереження пенсійних активів шляхом заборони їх використання не за цільовим призначенням.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано зазначає, що імперативна заборона включати пенсійні активи до ліквідаційної маси банків встановлює пряму заборону виконувати будь-які зобов'язання фінансової установи (банку) за рахунок цих пенсійних активів.

З огляду на наведене, колегія суддів повністю погоджується яз висновком суду першої інстанції, що незалежно від того на підставі якого правочину активи пенсійного фонду були розміщені у банку, банк, що ліквідується зобов'язаний повернути пенсійні активи в повному обсязі їх законному розпоряднику, визначеному Законом України «Про недержавне пенсійне забезпечення»..

За ст.3 Закону № 4452-VI установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку є Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі-Фонд).

Основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку (ч.1 ст.4 Закону № 4452-VI).

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.20 Закону № 4452-VI, Фонд є єдиним розпорядником коштів, акумульованих у процесі його діяльності.

Кошти Фонду не включаються до Державного бюджету України, не підлягають вилученню і можуть використовуватися Фондом виключно для, крім іншого, виплати гарантованої суми відшкодування вкладникам коштів за вкладами відповідно до цього Закону.

У будь-якому разі пенсійні активи належать виключно учасникам фонду, якими можуть бути тільки фізичні особи, управління такими активами здійснюється в інтересах і на користь таких учасників. Отже, відсутності в договорі банківського вкладу прямого посилання на те, що такий правочин вчинений на користь фізичних осіб - учасників позивача, жодним чином не впливає на правовий режим коштів, що були розміщені пенсійним фондом за договором.

Аналогічна правова позиція підтримана в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 23.04.2014 року по справі № К/800/54289/13.

Згідно ч.1 ст.26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Функції з ліквідації банку відповідно до Закону № 4452-VI виконує Уповноважена особа Фонду від імені Фонду та приступає до виконання своїх обов'язків негайно після прийняття Фондом рішення про призначення уповноваженої особи Фонду (ч.1 ст.46 Закону № 4452-VI).

При цьому, за правилами ч.2 ст.46 Закону № 4452-VI з дня призначення уповноваженої особи Фонду, зокрема, припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту).

Аналогічні положення закріплені в Положенні про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженому Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 року № 2 (далі-Положення).

Згідно п.2.10. п.2 Положення, Уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку зобов'язана вжити заходів щодо передачі активів недержавних пенсійних фондів до іншого зберігача, фондів фінансування будівництва та фондів операцій з нерухомістю іншому управителю відповідно до вимог законодавства України.

При цьому, визначення конкретного банку, в який мають бути повернені пенсійні активи, має бути здійснено позивачем відповідно до вимог ст.44 Закону № 1057-IV.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що враховуючи відсутність у відповідачів повноважень на використання пенсійних активів, то вони не можуть вчинити щодо цих активів інші дії, ніж повернення їх позивачеві, а тому, обраний спосіб захисту порушеного права (зобов'язання повернути кошти та валютні цінності (золото)) є належним і єдино можливим способом повного захисту порушеного права позивача та його учасників.

Згідно із частиною другою ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, вимоги якої Відповідачем не виконано.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

При цьому апеляційні скарги не містять посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи, викладені заявником в апеляційних скаргах були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження.

Вказані в апеляційних скаргах процесуальні порушення не призвели до неправильного вирішення справи і не є підставою для скасування судового рішення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційні скарги залишаються без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" Куреного О.В.- залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Повний текст виготовлено 03 лютого 2015 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Горбань Н.І.

Межевич М.В.