Справа № 127/1129/15-а
Суддя: Бойко В. М.
Дата ухвалення: 2015-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №127/1129/15-а
Провадження №2-а/127/133/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" лютого 2015 р. м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бойко В. М. розглянувши у скороченому провадженні в м. Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії суд, -

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась ОСОБА_1 з вимогами визнати неправомірною бездіяльність Управління пенсійного фонду України у місті Вінниці щодо поновлення виплати раніше призначеної пенсії ОСОБА_1. Зобов'язати Управління пенсійного фонду України в місті Вінниці прийняти рішення про поновлення виплати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, пенсії за віком. Зобов'язати Управління пенсійного фонду України в місті Вінниці нарахувати та виплачувати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, пенсію за віком на підставах, зазначених пенсійним законодавством, з дня отримання її заяви про поновлення виплати пенсії.

Позов мотивований тим, що позивач в березні 2000р. виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, де проживає і до сьогодні, виплату пенсії їй було припинено на підставі ст.92 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р.

Позивач вказує, що 05 грудня 2014 року вона особисто звернулася до відповідача - Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці із заявою про поновлення виплати пенсії і надала всі необхідні документи для подачі такої заяви. Під час подачі документів працівнику Пенсійного фонду нею був наданий документ, що посвідчує особу - паспорт громадянина України, на що отримала відмову, аргументовану тим, що відповідно до Розділу II п.2.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. №22-1, особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує особу, місце її проживання (реєстрації) та вік, пунктом 2.22 Порядку передбачено, що за документ, який засвідчує місце проживання особи, приймається: паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування.» Відповідач наголосив, що відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», для поновлення виплати пенсії позивачу необхідно звернутись до територіального Пенсійного фонду України особисто за місцем фактичного проживання.

Позивач вважає дії відповідача незаконними, оскільки з 07.10.2009р. порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону №1058-ІV з врахуванням рішення Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009р., тобто виплата пенсії повинна проводитись незалежно від місця проживання пенсіонера.

Таким чином, позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача.

На адресу суду надійшло заперечення відповідача, в якому він просить суд відмовити в задоволенні позову, оскільки на даний час міжнародного договору України з державою Ізраїль, який передбачав би умови виплати пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання до Ізраїлю, не укладено, тому відсутні підстави для виплати пенсії позивачеві за кордон.

Відповідач вказує, також, що позивачем до матеріалів позову не додано жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що позивач не отримує пенсію чи щомісячне грошове утримання з інших джерел, в тому числі на території України чи Ізраїлю. Оскільки про даний факт недостатньо фактичних даних ні в матеріалах позову, ні в матеріалах пенсійної справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши повідомлені позивачем обставини, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення вимог позову виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.12.2014р. позивач звернулася до відповідача - Управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці про поновлення виплати пенсії. ( а. с. 12)

Листом №295/Б-1 від 20.01.2015 року заступника начальника управління А.П. Лоба надано відповідь на вказану заяву позивача, в якій, повідомлено, що згідно наданої довідки №11354 від 02.12.2014р. виданої МКП ЖЕК № 12 ОСОБА_1 проживає без реєстрації за адресою м. Вінниця вул. Келецька 126/19.16.01.2015р. представниками Пенсійного фонду та майстром МКП ЖЕК№12 була проведена перевірка підтвердження місця фактичного проживання. В ході перевірки встановлено, що ОСОБА_1 за вказаною адресою не проживає про що складено акт від 16.01.2015 року. Також вказано, що відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для поновлення виплати пенсії позивачу необхідно звернутись до територіального Пенсійного фонду України особисто за місцем фактичного проживання. ( а. с. 13)

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України для поїздок за кордон АЕ 074234.( а.с. 9)

Відповідно до довідки виданої МКП «ЖЕК №12» від 02.12.2014р. №11354 ОСОБА_1 проживає без реєстрації за адресою АДРЕСА_1.( а. с. 18)

У відповідності зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає, зокрема, право на забезпечення їх у старості. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Частиною 2 статті 49 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

У відповідності з частиною 3 статті 2 Протоколу N 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Пунктом 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною радою України.

Проте, Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пункт 2 частини першої статті 49 і друге речення статті 51 Закону № 1058- IV щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України, були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Згідно частиною 1 статті 7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Згідно частиною 2 статті 8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" N 1788-ХІІ від 05.11.1991 року (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України "Про пенсійне забезпечення" - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.

Згідно з частиною 2 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Пунктом 15 Порядку №22-1 від 25.11.2005р. «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» затвердженого Постановою правління пенсійного фонду України передбачено поновлення виплати раніше призначеної пенсії за наявними в справі матеріалами, щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України, були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Відповідно до вказаного Порядку на орган, що призначає пенсію, покладено обов'язок розгляду питань про призначення пенсії, відстрочку часу її призначення, перерахунок та відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Відповідно до ст. 116 Конституції України, Кабінет Міністрів України забезпечує здійснення внутрішньої і зовнішньої політики держави, виконання Конституції України і законів, актів Президента України.

Відповідно ст. 147 Конституції України - Конституцій питання про відповідність законів та інших правових актів офіційне тлумачення Конституції України та законів України.

Відповідно ст. 152 Конституції України - Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення. Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Відповідно ч.2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставами для їх обмеження.

Згідно ст. 147 Конституції України Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції України та законів України.

Стаття 152 Конституції України, закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у справі № 1-32/2009 від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV. Положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. із змінами, внесеними на підставі Рішення Конституційного Суду N 25-рп/2009 від 07.10.2009 року виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Як передбачено ч.3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні судом перевірено: чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяли лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 69, 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободі в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідач посилається на те, що Конституційним Судом не визнані незаконними положення закону, який на момент розгляду справи Конституційним Судом втратив чинність. Відповідно ч.2 ст. 49 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» - поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Судом встановлено, що позивач зверталася до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці із заявою про поновлення виплат раніш призначених пенсій за віком, проте, Управлінням Пенсійного фонду виплату пенсій не поновлено всупереч положенню вищевказаного Рішення Конституційного суду України.

Отже враховуючи вищевказане, відповідач враховуючи вказане рішення Конституційного Суду України, зобов'язаний поновити виплату раніше призначеної пенсії за віком позивачу.

Таким чином, суд дійшов висновку про неправомірність дій Управління пенсійного фонду України у м. Вінниці.

Стосовно твердження відповідача щодо того, що оскільки міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення між Україною та державою Ізраїль, який передбачав би інші умови призначення та виплати пенсій, на даний час не укладено, а тому підстави для призначення пенсії позивачу відсутні проте, дане твердження спростовується тим, що відповідно до вищевказаного Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у справі № 1-32/2009 від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV. Положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, а тому доводи відповідача необґрунтовані та не підтверджені матеріалами справи.

Враховуючи встановлені судом факти, суд вбачає неправомірні дії з боку Пенсійного фонду України у м. Вінниці, яке діяло в порушення норм чинного законодавства, зокрема, ч. 2 ст. 19 Конституції України, в якій зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а отже бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці щодо відмови у поновленні виплати пенсії позивачу є порушенням чинного законодавства.

Таким чином суд вважає, за необхідне визнати неправомірною бездіяльність Управління пенсійного фонду України у місті Вінниці щодо поновлення виплати раніше призначеної пенсії ОСОБА_1. Зобов'язати Управління пенсійного фонду України в місті Вінниці прийняти рішення про поновлення виплати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, пенсії за віком. Зобов'язати Управління пенсійного фонду України в місті Вінниці нарахувати та виплачувати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, пенсію за віком на підставах, зазначених пенсійним законодавством, з дня отримання її заяви про поновлення виплати пенсії.

Керуючись ст. 2, 44, 147, 152, Конституції України рішення Конституційним Судом України №25-рп/2009 року від 07.10.2009 року у справі №1-32/2009 року, ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" ст.7, 8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" п. 15 Порядку №22-1 від 25.11.2005р. «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» затвердженого Постановою правління пенсійного фонду України, ст. ст. 9, 11, 17, 71, 94 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати неправомірною бездіяльність Управління пенсійного фонду України у місті Вінниці щодо поновлення виплати раніше призначеної пенсії ОСОБА_1.

Зобов'язати Управління пенсійного фонду України в місті Вінниці прийняти рішення про поновлення виплати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, пенсії за віком.

Зобов'язати Управління пенсійного фонду України в місті Вінниці нарахувати та виплачувати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, пенсію за віком на підставах, зазначених пенсійним законодавством, з дня отримання її заяви про поновлення виплати пенсії.

Постанова суду може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її отримання через Вінницький міський суд Вінницької області до Вінницького апеляційного адміністративного суду.

Суддя: