Справа № 2-а-5270/10
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"29" січня 2015 р. справа № 2а-5270/10

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя

на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2010 р., прийняту у порядку скороченого провадження, у справі № 2а-5270/10

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя

про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії,-

встановив:

У листопаді 2010 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- поновити строк звернення до суду;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не здійснення перерахунку та невиплаті на мою користь тридцяти відсотків надбавки до пенсії відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за періоди з 09.07.2007р. по 31.12.2007р., з 22.05.2008р. по 31.12.2008р., з 01.01.2009р. по 31.12.2009р., з 01.01.2010р. по 24.09.2010 р.;

- зобов'язати відповідача здійснювати нарахування щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком постійно згідно Закону;

- зобов'язати відповідача здійснити нарахування та виплату за 2006-2010 роки недоплаченої щомісячної соціальної допомоги.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2010 року позов в частині вимог з 09.07.2007 року по 08.05.2010 року залишено без розгляду.

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2010 року позов задоволено, а саме:

- визнано протиправною бездіяльність відповідача в період з 09.05.2010 року по 29.12.2010 року включно, щодо не нарахування підвищення до пенсії позивачу відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року;

- зобов'язано відповідача здійснити нарахування та провести відповідні виплати підвищення до пенсії позивача відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року, виходячи з розміру встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року за період з 09.05.2010 року по 29.12.2010 року включно, з врахуванням раніше виплачених сум

зазначеного підвищення.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та відмовити позивачу у задоволенні позову.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач має статус дитини війни та відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" має право на підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

Вихідним критерієм розрахунку підвищення до пенсії дітям війни виступає мінімальна пенсія за віком, визначена ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Положення ч.3 ст.28 зазначеного Закону щодо застосування мінімального розміру пенсії за віком, встановленого ч.1 цієї статті тільки стосовно визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, не може бути перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для розрахунку інших пенсій чи доплат, пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого ч. 1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком.

Упродовж спірного періоду дія ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" не призупинялася, а її зміст не змінювався. Проте, відповідач здійснював нарахування та виплату позивачу підвищення до пенсії у меншому розмірі.

Відповідно до частини 4 статті 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у спірний період відповідач мав здійснювати нарахування та виплату позивачу підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", а не постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008р. № 530, на яку посилається відповідач в апеляційній скарзі.

Доводи відповідача про відсутність коштів не є підставою для скасування правильного по суті судового рішення, оскільки це не звільняє його від виконання покладених законом обов'язків.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, яким обставини в справі встановлені правильно та порушень норм матеріального і процесуального права не допущено, тому підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя залишити без задоволення.

Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2010 року у справі № 2а-5270/10 залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту постановлення та відповідно до ч.10 ст.183-2 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун