Справа № 826/15260/13-а
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2015-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2015 року м. Київ К/800/22825/14

№ К/800/22825/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача:Усенко Є.А.,
суддів: Веденяпіна О.А., Зайцев М.П.,
при секретарі: Луцак А.В.,

розглянувши у судовому засіданні

касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2014

у справі № 826/15260/13-а Окружного адміністративного суду м. Києва

за позовом громадянки ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції (ДПІ) у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.10.2013 позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 20.09.2013 № 00008617.1.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2014 постанову суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції з підстав порушення апеляційним судом норм матеріального права та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Заперечуючи проти касаційної скарги, представник ДПІ просить залишити касаційну скаргу без задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для збільшення грошового зобов'язання ОСОБА_4 з податку на доходи фізичних осіб за 2012 рік та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) згідно з податковим повідомленням-рішенням, з приводу правомірності якого виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 09.09.2013 № 49/17.1-. Згідно цих висновків позивачем порушені норми пункту 167.1 ст. 167, підпунктів 170.2.1, 170.2.2, 170.2.6 пункту 170.2 ст. 170, пункту 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України (ПК), а саме: занижено податкові зобов'язання із податку на доходи фізичних осіб за 2012 рік на 898093,92 грн. за наслідками отримання доходу від продажу інвестиційного активу (цінних паперів (простих векселів)) ТОВ «Вітчизна» на суму 5000000,00 грн., задекларовані витрати на придбання якого в розмірі 5000000,00 грн. не підтверджені документально; не відображення у податковій декларації доходу у сумі 298053,00 грн., отриманого від TOB «Агрофірма «ЛAH» за погашення основного боргу (а.с.11-23).

На підставі акту перевірки ДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.09.2013 № 00008617.1, яким позивачу збільшені грошове зобов'язання із податку на доходи фізичних осіб у сумі 898093,92 грн. за основним платежем та 1,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

В судовому процесі встановлено, що 17.02.2009 між TOB «Агрофірма «ЛAH» (позичальник) та ВАТ Комерційний банк (КБ) «Південкомбанк» (кредитор) був укладений договір про надання відкличної відновлюваної кредитної лінії № 14К-2Ю на суму 946000,00 грн., яка відповідно до додаткових угод збільшувалась неодноразово. Для забезпечення виконання цього договору 17.02.2009 ВАТ КБ «Південкомбанк» уклав із фізичною особою ОСОБА_5 (заставодавець) договір застави майнових прав на незнижуваний залишок на поточному рахунку фізичної особи № 2620.4.003340.002. Через невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором із цього рахунку списані коштів у погашення заборгованості, яка за період з березня 2009 року по травень 2010 року із урахуванням відсотків та комісій склала 5298053,61 грн.

22.06.2011 між ОСОБА_5 (первісний кредитор) та ОСОБА_4 (новий кредитор) був підписаний договір про відступлення права вимоги, за умовами якого до нового кредитора перейшло право вимоги від TOB «Агрофірма «ЛAH» (боржник) грошових коштів на загальну суму 5298053,61 грн.

01.09.2011 між ОСОБА_4 та TOB «Агрофірма «ЛAH» був укладений договір про визнання заборгованості та порядок її погашення, за умовами якого боржник зобов'язувався погасити заборгованість у сумі 5298053,61 грн. до 01.03.2012, а у випадку не виконання або неналежного виконання договору сплатити неустойку у сумі 700000,00 грн.

Умови договору щодо строку погашення боргу TOB «Агрофірма «ЛAH» не були виконані, у зв'язку з чим сторони уклали до договору від 01.09.2011 додаткову угоду від 27.03.2012 № 1, якою сума заборгованості збільшувалась до 5998053,61 грн. та змінювались умови погашення боргу із встановленням, що 998053,00 грн. TOB «Агрофірма «ЛAH» сплачує на банківський рахунок ОСОБА_4, а 5000000,00 грн. сплачує простими векселями, емітованими TOB «Вітчизна».

На виконання умов цієї додаткової угоди TOB «Агрофірма «ЛAH» перерахувало на користь ОСОБА_4 998053,61 грн., а за актом прийому-передачі векселів від 27.03.2012 передало два прості векселі ТОВ «Вітчизна» на суму 1500000,00 грн. та 3500000,00 грн.

У подальшому 27.03.2012 ОСОБА_4 (продавець) уклала з TOB «Вітчизна» (покупець) договір купівлі - продажу цінних паперів № 1ЦП/12, на виконання якого ТОВ «Вітчизна» перерахувало на рахунок ОСОБА_4 за два простих векселя власної емісії 5000000,00 грн. у період з вересня 2012 року по лютий 2013 року.

30.04.2013 ОСОБА_4 подала до ДПІ у Печерському районі м. Києва ГУ Міндоходів у м. Києві податкову декларацію за 2012 рік, в якій задекларувала доход від продажу інвестиційного активу на загальну суму 5000000,00 грн., витрати на придбання інвестиційного активу в сумі 5000000,00 грн. та доход від сплаченої ТОВ «Агрофірма «Лан» неустойки в сумі 700000,00 грн.

Підпунктом 164.2.9 пункту 164.2 ст. 164 ПК встановлено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються інвестиційний прибуток від проведення платником податку операцій з цінними паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.40 і 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу;

Відповідно до підпункту 170.2.1 пункту 170.2 ст. 170 цього Кодексу облік загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами ведеться платником податку самостійно, окремо від інших доходів і витрат. Для цілей оподаткування інвестиційного прибутку звітним періодом вважається календарний рік.

Інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу з урахуванням норм підпунктів 170.2.4 - 170.2.6 цього пункту (крім операцій з деривативами) (абзац 1 підпункту 170.2.2 цієї статті).

Згідно з абзацами 1-3 підпункту 170.2.6 пункту 170.2 ст. 170 ПК до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного (податкового) року.

Загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами визначається як сума інвестиційних прибутків, отриманих платником податку протягом звітного (податкового) року, зменшена на суму інвестиційних збитків, понесених платником податку протягом такого року.

Якщо загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами має від'ємне значення, його сума переноситься у зменшення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами наступних років до його повного погашення.

За визначенням пункту 1.35 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» розрахунковий документ - документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунка платника на рахунок отримувача.

Пунктом 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01. 2004 р. № 22 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 р. за № 377/8976) встановлено, що безготівкові розрахунки - перерахування певної суми коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів коштів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримувачів коштів. Ці розрахунки проводяться банком на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді;

Нормами пункту 1.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12. 2004 р. N 637 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 р. за № 40/10320) визначені, зокрема поняття: готівкові розрахунки - платежі готівкою підприємств (підприємців) та фізичних осіб за реалізовану продукцію (товари, виконані роботи, надані послуги), а також за операціями, які безпосередньо не пов'язані з реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг) та іншого майна; касові документи - документи (касові ордери та відомості на виплату грошей, розрахункові документи, квитанції програмно-технічних комплексів самообслуговування, відомості закупівлі сільськогосподарської продукції, інші прибуткові та видаткові касові документи), за допомогою яких відповідно до законодавства України оформляються касові операції, звіти про використання коштів, а також відповідні журнали встановленої форми для реєстрації цих документів та книги обліку; касові операції - операції підприємств (підприємців) між собою та з фізичними особами, що пов'язані з прийманням і видачею готівки під час проведення розрахунків через касу з відображенням цих операцій у відповідних книгах обліку.

Згідно з пунктом 2.2 цього Положення підприємства (підприємці) здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами (громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, які не здійснюють підприємницької діяльності) через касу як за рахунок готівкової виручки, так і за рахунок коштів, одержаних із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки для сплати відповідних платежів.

За змістом вказаних правових норм, загальний результат операцій з інвестиційними активами, який у випадку його позитивного значення включається до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку, визначається різницею між інвестиційним прибутком та інвестиційними витратами, понесення яких таким платником податку має бути підтверджене відповідними розрахунковими документами.

Апеляційний суд, на відміну від суду першої інстанції, застосувавши вищенаведені норми, зробив обґрунтований висновок, що, оскільки ОСОБА_4 в судовому процесі не підтвердила належними засобами доказування, що вона понесла витрати в сумі 5298053,61 грн. у зв'язку з придбанням права вимоги до ТОВ «Агрофірма «Лан» за договором про відступлення права вимоги від 22.06.2011, ДПІ правомірно зменшила задекларовані нею в декларації про доходи за 2012 рік витрати на придбання інвестиційного активу (простих векселів, емітованих ТОВ «Вітчизна») на 5000000,00 грн. та збільшила доход на 298053,00 грн., отриманих від TOB «Агрофірма «ЛAH» в рахунок сплати боргу.

Відповідно до частини 1 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору (частина 4 цієї статті).

Надана ОСОБА_4 виписка КБ «Кредитпромбанк» з банківського рахунку № /1024 за період з 01.02.2010 по 24.10.2013 не підтверджує такі витрати, оскільки не містить інформації щодо витратних операцій в сумі 5298053,61 грн., зокрема станом на 22.06.2011 (дата укладення договору про відступлення права вимоги). Загальна сума розрахунків по рахунку за період, за який зроблена виписка, склала 2162032,70 грн. (а.с.142-163).

За відсутності документів, які б підтверджували сплату ОСОБА_4 за договором про відступлення права вимоги від 22.06.2011р. 5298053,61 грн. чи хоча б наявність у неї фінансової спроможності сплатити таку суму станом на вказану дату, її довід в касаційній скарзі, що суд апеляційної інстанції неправильно встановив обставини справи внаслідок того, що не взяв за доказ сплати нею грошових коштів в цій сумі первісному кредитору (громадянці ОСОБА_5) положення вказаного договору про здійснення повного розрахунку між сторонами, не є таким, що свідчить про порушення судом апеляційної інстанції статті 86 КАС України при оцінці доказів у справі.

Відповідає правилам оцінки доказів, встановленим цією статтею, і оцінка судом апеляційної інстанції акту прийому-передачі векселів від 27.03.2012 та договору купівлі-продажу цінних паперів від 27.03.2012 № 1ЦП/12 як таких, що не підтверджують витрати позивача у зв'язку з придбанням інвестиційного активу в сумі 5000000,00 грн.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність вищенаведених висновків суду апеляційної інстанції, а відтак підстави для скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2014 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.А. Веденяпін
підписМ.П. Зайцев