Справа № 357/16768/14-а
Суддя: Голуб А. В.
Дата ухвалення: 2015-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П ОС Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 січня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя Голуб А. В. ,

при секретарі Руденко Н. Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 4 справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві про скасування рішення територіального органу Пенсійного фонду України,-

В С Т А Н О В И В:
Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 09.07.2010 року УПФУ в м. Білій Церкві винесено рішення про стягнення з позивачки переплати по пенсії, яка виникла в період з 01.04.1992 року по 30.04.2010 року. Позивачка вказувала на те, що вказане рішення було винесене на підставі її заяви, яка була написана позивачкою в УПФУ в м.Білій Церкві під психологічним тиском та впливом погроз з боку працівників даної установи. Зважаючи на неправомірність дій з боку працівників УПФУ в м.Білій Церкві позивачкою у 2010,2011,2012,2013 роках неодноразово подавалися заяви про припинення стягнення за її заявою, але стягнення коштів не припинялося. У вересні 2014 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, як до вищої інстанції щодо скасування рішення від 09.07.2010 року. На звернення позивачки ГУ ПФУ у Київській області надано відповідь, згідно якої підстав для скасування рішення начальника УПФУ в м.Білій Церкві не має. Позивачка посилалася на те, що рішення УПФУ у м.Білій Церкві від 09.07.2010 року незаконне. Позивачка просила в судовому порядку визнати дії управління Пенсійного фонду України у м.Білій Церкві щодо стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів за рішенням №478 від 09.07.2010 р. протиправною; визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови у скасуванні незаконного рішення від 09.07.2010 року протиправною; скасувати рішення управління Пенсійного фонду України у м.Білій Церкві №478 від 09.07.2010 року винесене стосовно ОСОБА_1 .

Позивачка в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги.

Представник відповідача УПФУ у м.Білій Церкві позов заперечувала, та вказала на те, що з вини позивачки, яка надала до УПФУ в м. Білій Церкві недостовірні відомості, виникла переплата пенсії на суму 77 515 грн. 71 коп. за період з 01.04.1992 року по 30.04.2010 року, рішенням УПФУ в м. Білій Церкві від 09.07.2010 року № 478 було розпочато стягнення суми переплати по 20 % від пенсії позивачки щомісячно до повного погашення. Представник відповідача вказувала на те, що УПФУ у м.Білій Церкві діє в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України.

Представник ГУ ПФУ У Київській області до суду не з`явився, про день і час розгляду справи був належним чином повідомлений, причину неявки суду не повідомив, заперечень на позов суду не надав.

Заслухавши пояснення учасників процесу, оглянувши матеріали справи №357/1595/14-а 2-а/357/97/14, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у м.Білій Церкві та одержує пенсію за віком з 01.04.1992 року, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». Наведене підтверджується копією пенсійного посвідчення позивачки та копією протоколу № 9/80 комісії по призначенню пенсій Білоцерківської міської Ради народних депутатів Київської області від 17.04.1992 року.

Позивачка у своїй заяві від 01.04.1992 року про призначення пенсії за віком вказала, що пенсія від іншого відомства їй не призначалася, що підтверджується копією заяви позивачки від 01.04.1992 року.

05.05.2010 року до УПФУ у м.Білій Церкві надійшов лист ГУ ПФУ у Київській області, із змісту якого стало відомо, що при перевірці електронної бази програмного забезпечення отримувачів пенсії було виявлено той факт, що позивачка отримує пенсію в разі втрати годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 , призначену ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 01.12.1989 року.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі заяви позивачки від 03.11.1989 року, позивачці з 01.12.1989 року було призначено пенсію Білоцерківським райвійськкоматом по втраті годувальника згідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», про що позивачка не повідомила органи ПФУ при призначенні їй пенсії за віком.

Відповідно до довідки-атестату №531 ОСОБА_1 припинено виплату пенсії в разі втрати годувальника з 01.06.2010 року.

Внаслідок вищевказаних дій позивачки виникла переплата пенсії на суму 77 515 грн.71 коп. за період з 01.04.1992 року по 30.04.2010 року.

В судовому засіданні встановлено, що 08.07.2010 року позивачка написала письмову заяву на ім`я начальника УПФУ в м. Білій Церкві щодо утримання з її пенсії по 10% щомісячно на погашення переплати, яка виникла в зв`язку з тим, що вона одержувала одно часно дві пенсії, що підтверджується копією вказаної заяви.

В судовому засіданні також встановлено, що 09.07.2010 року Управлінням ПФУ у м.Білій Церкві прийнято рішення за № 478 у якому зазначено, що в зв`язку з тим, що пенсіонерка ОСОБА_1 одночасно отримувала пенсію по лінії МО та в Управлінні Пенсійного фонду України у м.Білій Церкві, то вирішено утримати з пенсіонерки ОСОБА_1 переплату в сумі 77 515, 71 грн., яка виникла за період з 01.04.1992 року по 30.04.2010 року, по 20% щомісячно до повного погашення. Наведене підтверджується копією рішення №478 від 09.07.2010 року.

Судом встановлено, що до даного часу УПФУ у м.Білій Церкві на підставі вищевказаного рішення №478 від 09.07.2010 року на погашення вищевказаної переплати проводяться відрахування з пенсії позивачки в розмірі 20% щомісячно.

В судовому засіданні було встановлено, що 10.02.2014 року ОСОБА_1 зверталася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у м.Білій Церкві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії в якому позивачка просила суд визнати дії УПФУ в м. Білій Церкві щодо стягнення з неї грошових коштів у розмірі 20% пенсії протиправними, зобов`язати відповідача припинити стягнення з неї грошових коштів згідно її заяви від 08.07.2010 року, зобов`язати відповідача відшкодувати їй надміру стягнені грошові кошти. В суді представник позивача надав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив суд визнати дії УПФУ в м. Білій Церкві щодо стягнення з позивачки грошових коштів у розмірі 20 % пенсії за рішенням територіального управління ПФУ від 09.07.2010 року № 478 протиправними; зобов`язати відповідача припинити стягнення з позивачки грошових коштів за рішенням від 09.07.2010 року № 478; зобов`язати відповідача відшкодувати позивачці грошові кошти, стягнені понад суму, яка зазначена у рішенні Білоцерківського міськрайон ного суду від 21.05.2012 року. Постановою Білоцерківського міськрайонного суду від 12.03.2014 року по справі № 357/1595/14-а 2-а/357/97/14 в задоволенні позову відмовлено.

На вказану постанову ОСОБА_1 подавалася апеляційна скарга. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.10.2014 року в задоволенні апеляцій ної скарги ОСОБА_1 відмовлено, а постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.03.2014 року залишено без змін, тобто, постанова Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.03.2014 року набрала законної сили.

Згідно до ч.1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду від 12.03.2014 року встановлено, що саме на підставі рішення органу ПФУ може проводитися відрахування з пенсії в розмірі 20 % у разі виникнення переплати пенсії внаслідок зловживання з боку пенсіонера /подання ним недостовірних відомостей/, стягнення таких сум ніяким строком не обмежено, а тому дії відповідача суд вважає такими, що не суперечать вимогам діючого законодавства.

Суд приймає до уваги постанову Білоцерківського міськрайонного суду від 12.03.2014 року по справі № 357/1595/14-а 2-а/357/97/14.

Позивачка, обґрунтовуючи свої позовні вимоги про визнання протиправними дій УПФУ у м.Білій Церкві щодо стягнення з позивачки грошових коштів за рішенням №478 від 09.07.2010 року та про скасування рішення УПФУ у м.Білій Церкві №478 від 09.07.2010 року винесеного стосовно ОСОБА_1 , посилалася на те, що при написанні заяви 01.04.1992 року вона вважала, що на той час вона отримує державну соціальну допомогу від Міністер ства Оборони України по втраті годувальника військовослужбовця, а не пенсію і внаслідок правової неосвіченості вона внесла запис про те, що інших пенсій не отримує, тобто запис було внесено нею помилково. Крім вказаного, після смерті чоловіка позивачка понесла душевну травму і можливо написала заяву під диктовку працівників комісії, маючи хибне уявлення щодо виплат з соціального забезпечення. Також позивачка посилалася на те, що УПФУ у м.Білій Церкві маючи відповідні повноваження, належну інформаційну базу, не використав протягом тривалого часу (20 років) можливості усунути порушення чинного законодавства, а тому позивачка вважає, що вина у переплаті коштів по пенсії за такий тривалий період не тільки її, а й посадових осіб Пенсійного фонду, які неналежно виконували обов`язки передбачені законодавством, відомчими нормативними актами та інструкціями, позивачка також вказувала на те, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» і в цьому ж Законі вказано, що одним із виконавчих документів є рішення органів державної влади, якщо за законом їх виконання покладено на державну виконавчу службу, однак подібної постанови у органах виконавчої служби не має.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Згідно до ст.6 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ст.10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначає ться один із цих видів пенсії за її вибором.

Постановою правління ПФУ від 21.03.2003 року № 6-4, яку зареєстровано в Мінюсті України 15.05.2003 року за № 374/7695, було затверджено Порядок від шкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення.

Відповідно до п. 3 цього Порядку, повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, проводиться відповідно до статті 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміни у складі сім`ї тощо. Суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку, стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Відрахування на підставі рішень органу, що призначає пенсії провадиться в розмірі не більше 20 процентів пенсії понад відрахування з інших підстав. В усіх випадках звернення стягнень на пенсію за пенсіонером зберігається не менш як 50 процентів належної пенсії. У разі припинення виплати пенсії (внаслідок відновлення здоро в`я тощо) до повного погашення заборгованості решта заборгованості стягується в судовому порядку.

Згідно до ст.50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсій не страхування», суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Розмір відрахування з пенсії обчислюється з суми, що належить пенсіонерові до виплати. З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру: на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку зі смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.

З усіх інших видів стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

В юридичному словнику-довіднику дається роз`яснення поняття «відрахування з пенсій» - це утримування частини пенсії, яке здійснюється на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріальних контор та інших рішень і постанов, виконання яких згідно з чинним законодавством провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Розмір відрахування з пенсії обчислюється із суми, що належить пенсіонерові до виплати. З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру: на утримання сім`ї (аліменти); на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємства чи організації; на компенсацію шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю годувальника; на повернення неодержаних сум заробітної плати у передбачених законодавством випадках. З усіх інших видів стягнень може бути відраховано не більше 20 відсотків пенсії. Так, суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживання з його боку (в разі подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу пенсійного фонду. Відрахування на підставі рішень органу пенсійного фонду здійснюються у розмірі не більше 20 відсотків пенсії понад відрахування з інших підстав. Однак в усіх випадках за пенсіонером зберігається не менш як 50 відсотків належної пенсії. У разі припинення виплати пенсії (внаслідок відновлення здоров`я тощо) до повного погашення заборгованості решта заборгованості стягується в судовому порядку (ст. ст. 90, 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що УПФУ в м. Білій Церкві при виявленні вказаної вище переплати пенсії, яка виникла з вини пенсіонера ОСОБА_1 , мало право приймати рішення про відрахування з її пенсії 20 % щомісячно на погашення переплати, тобто, при винесенні цього рішення відповідач діяв в межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений законодавством.

В судовому засіданні встановлено, що про обставини отримання ОСОБА_1 одночасно двох видів пенсії УПФУ у м.Білій Церкві дізналося тільки 05.05. 2010 року з листа ГУ ПФУ у Київській області, яке по відношенню до УПФУ у м.Білій Церкві є окремою юридичною особою, та вищестоящим органом в системі органів Пенсійного фонду України.

Крім вказаного, відповідно до розподілу повноважень УПФУ у м.Білій Церкві реалізує компетенцію та володіє інформацією виключно щодо тих осіб, які перебувають на обліку саме в УПФУ у м.Білій Церкві.

Звірення бази даних отримувачів пенсійних виплат інших управлінь із власною базою даних до компетенції УПФУ у м.Білій Церкві не належить.

Суд вважає, що вказана вище переплата пенсії виникла саме з вини пенсіонера ОСОБА_1 , оскільки остання у своїй заяві від 01.04.1992 року про призначення пенсії за віком вказала, що пенсія від іншого відомства їй не призначалася, що підтверджується копією заяви позивачки від 01.04.1992 року, хоча з 01.12.1989 року позивачка вже отримувала пенсію по втраті годувальника згідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», про що позивачка не повідомила органи ПФУ при призначенні їй пенсії за віком.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В ст. 9 КАС України вказано, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. А відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд також вважає, що відповідач УПФУ у м.Білій Церкві, як субєкт владних повноважень, який позов ОСОБА_1 заперечував довів правомірність та законність рішення управління Пенсійного фонду України у м.Білій Церкві №478 від 09.07.2010 року, а також правомірність своїх дій щодо стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів за рішен ням №478 від 09.07.2010 року. Позивачка не надала до суду належних доказів, які б підтверджували факт незаконності рішення управління Пенсійного фонду України у м.Білій Церкві №478 від 09.07.2010 року, а також факт протиправності дій УПФУ у м.Білій Церкві щодо стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів за рішенням №478 від 09.07.2010 року.

Отже, суд вважає, що вищевказані вимоги позивачки є необґрунтованими.

Відповідно до ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк.

Як встановлено постановою Білоцерківського міськрайонного суду від 12. 03.2014 року по справі № 357/1595/14-а 2-а/357/97/14, вказане рішення органу ПФУ ОСОБА_1 не оскаржувалося, хоча вона знала про нього, оскільки з її пенсії щомісячно проводилося відрахування коштів на погашення переплати, питання щодо законності чи незаконності цього рішення не було предметом судового розгляду під час вирішення в судах справи за позовом УПФУ в м.Білій Церкві до ОСОБА_1 про стягнення незаконно виплаченої суми пенсії у зв`язку з наданням недостовірних даних.

ОСОБА_1 в судовому засіданнні підтвердила, що про рішення управління Пенсійного фонду України у м.Білій Церкві №478 від 09.07.2010 року вона дізналася ще в 2010 році.

Позивачка звернулася до суду 25.11.2014 року, а просить скасувати рішення управління Пенсійного фонду України у м.Білій Церкві №478 від 09.07.2010 року, що також суперечить приписам діючого законодавства.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка також зверталася письмово до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області з проханням скасувати рішення начальника управління Пенсійного фонду України у м.Білій Церкві від 09.07.2010 року №478.

Листом від 09.10.2014 року за № 2331/Л-01 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області Левицькій В.В. була надана відповідь на її вищевказане звернення у якій зазначено, що 24.09.2014 року до УПФУ у м. Білій Церкві надійшла ухвала Вищого адміністративного суду України від 10.09.2014 року якою постанову Білоцерків ського міськрайонного суду Київської області від 21.05.2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2013 року скасувати, провадження у адміністративній справі за позовом управління Пенсійного фонду України у м.Білій Церкві Київської області до ОСОБА_1 про стягнення незаконно виплаченої суми пенсії у зв`язку з наданням недостовірних даних закрити. А тому, враховуючи викладене, для скасування рішення начальника управління Пенсійного фонду України у м.Білій Церкві від 09.07.2010 року №478 підстав не має.

Головне управління ПФУ у Київській області не подало заперечень на позов ОСОБА_1 у частині позовних вимог позивачки про визнання бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови у скасуванні незаконного рішення від 09.07.2010 року протиправною.

Позивачка згідно до положень ч.1 ст. 71 КАС України не надала до суду належних доказів, які б підтверджували факт протиправної бездіяльності відповідача ГУ ПФУ у Київській області.

А тому, враховуючи вищевикладене в постанові суду, суд вважає, що відсутній факт протиправної бездіяльності відповідача ГУ ПФУ у Київській області щодо відмови у скасуванні рішення УПФУ у м.Білій Церкві від 09.07.2010 року, оскільки відсутні правові підстави для скасування вищевказаного законного рішення від 09.07.2010 року.

Суд вважає, що відповідачі діяли в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі вищевикладеного, та Закону України «Про пенсійне забезпечення», Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, який затверджено постановою правління ПФУ від 21.03.2003 року № 6-4, зареєстровано в Мінюсті України 15.05.2003 року за № 374/7695, керуючись ст.ст.2,17,18,72,99,159-163,185,186 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А. В. Голуб