Справа № 814/5048/13-а
Суддя: Середа О. Ф.
Дата ухвалення: 2014-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

814/5048/13-а

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

(про закриття провадження у справі)

24.11.2014 р. Справа № 814/5048/13-а

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Середи О.Ф., розглянувши в порядку письмового провадження справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ”ТК Облпаливо”, м. Миколаїв

до відповідача: Державної фінансової інспекції в Миколаївській області, м. Миколаїв

Суть спору: про визнання протиправною та скасування вимоги.

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю ”ТК Облпаливо” звернулось до суду із позовом про визнання протиправною та скасування вимоги від 04.11.13 р. № 14-04-14-14/7419 прийнятої Державною фінансовою інспекцією в Миколаївській області.

В обґрунтування своїх позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю ”ТК Облпаливо” (надалі - позивач) посилається на те, що перевірка була проведена всупереч вимог діючого законодавства, а визначений Актом перевірки № 14-24/48 розмір збитків було здійснено відповідачем з порушенням статті 4 Закону України ”Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в України”, статті 7 Закону України ”Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні”, пункту 2 ”Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей” (затверджених постановою Кабінету міністрів України від 22.01.96 р. № 116) та пунктів 1, 2, 4, 103, 104, 105 ”Методики оцінки майна”, затвердженої постановою Кабінету міністрів України від 10.12.03 р. № 1891.

Відповідач позовні вимоги не визнає повністю з підстав, викладених у запереченні.

Від представників сторін до суду надійшли клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Суд вважає, що відсутність представників сторін не перешкоджає розгляду справи і на підставі частини 4 статті 122 КАС України судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

Дослідивши надані сторонами докази на підтвердження та спростування позовних вимог, інші документи та матеріали, суд встановив наступне.

02.10.13 р. на виконання постанови Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.08.13 р. № 490/9254/13-К, постанови слідчого управління УМВС України в Миколаївській області від 29.08.13 р. та направлення від 09.09.13 р. № 578 виданого заступником начальника Державної фінансової інспекції в Миколаївській області (надалі - відповідач) була проведена позапланова виїзна ревізія підприємства позивача з окремих питань фінансово-господарської діяльності за період з 01.01.11 р. по 01.04.12 р.

Ревізія проводилась відповідачем в період з 09.09.13 р. по 25.09.13 р., про що було складено Акт від 02.10.13 р. № 14-24/48 (надалі - Акт перевірки № 14-24/48).

За наслідками перевірки та складеного Акту перевірки № 14-24/48 відповідач по справі оформив вимогу від 04.11.13 р. № 14-04-14-14/7419 якою, з посиланням на порушення статей 629, 673, 678 Цивільного кодексу України у зв’язку з порушенням істотних умов договорів купівлі-продажу укладених з бюджетними закладами, що призвело до нанесення цим закладам майнової шкоди (збитків) в сумі 447513,48 грн., зобов’язав позивача відобразити в обліку заборгованість перед відповідальними бюджетними закладами Миколаївської області та КП ”Бершадське ЖКГ” у загальній сумі 447513,48 грн.

Зокрема, в Акті перевірки № 14-24/48 зазначено про наступне:

- бюджетними установами та комунальними підприємствами сплачено позивачу за вугілля, якісні показники якого не відповідають істотним умовам договорів, що є порушенням статей 629, 673, 678 Цивільного кодексу України в частині невиконання умов договору купівлі-продажу і призвело до нанесення матеріальної шкоди (збитків) зазначеним установам та підприємству, обсяг яких складає в загальної сумі 447513,48 грн.;

- позивач одночасно з вугіллям реалізував бюджетним закладам Миколаївської області та комунальному підприємству КП ”Бершадьский ЖКГ” змітки вугілля у загальної кількості 690,44 т. за середньою вартістю 898 грн./т., постачання яких договорами про закупівлю не передбачено, що є порушенням статей 629, 673, 678 Цивільного кодексу України в частини невиконання істотних умов договору купівлі-продажу, що призвело до нанесення матеріальної шкоди (збитків) зазначеним установам та підприємству у загальної сумі 620015,12 грн.;

- перевіркою первинних документів за період грудень 2011-березень 2012 р. р. щодо руху вугілля та стану утворення залишків на складах позивача встановлено факт відпуску бюджетним установам та КП ”Бершадьский ЖКГ” вугілля марки ДГР у загальної кількості 253,73 т. з урахуванням середньої ціни 898 грн./т. на суму 227849,54 грн., яке за даними первинних документів за станом на момент відпуску на склади не надходило.

Представник позивача у судовому засіданні пояснив, що вимоги статей 629, 673 Цивільного кодексу України були виконані підприємством у повному обсязі за всіма укладеними договорами, поставка вугілля здійснювалась у повному обсязі за відсутності будь-яких заперечень з боку отримувачів.

Стосовно наявності порушень вимог статті 678 Цивільного кодексу України позивач зазначає, що не міг їх припуститись, оскільки вона своєю дією спрямована на визначення механізму реалізації права покупця при отриманні неякісного товару вимагати зменшення її ціни і таке інше.

В зв’язку з вищевикладеним відповідач прийняв вимогу від 04.11.13 р. № 14-04-14-14/7419, яка зобов’язувала позивача відобразити в обліку заборгованість перед відповідними бюджетними закладами Миколаївської області та КП ”Бершадське ЖКГ” заборгованість, але тільки в сумі 447513,48 грн.

В обгрунтування висновків стосовно нанесення бюджетним установам та КП ”Бершадьский ЖКГ” матеріальної шкоди (збитків) в сумі 447513,48 грн. відповідач посилається на те, що поставлене позивачем вугілля містило зольність в середньому на 21,8% більше ніж визначено умовами укладених договорів. Однак, представник позивача пояснив, що згідно умов укладених договорів за результатами проведених конкурсних торгів по закупівлі (постачанню) вугілля кам’яного було передбачено, що воно повинно відповідати посвідченню якості виробника на партію товару або технічним вимогам (ДСТУ), що було дотримано підприємством при виконанні договорів.

Стосовно висновків відповідача про наявність збитків, представник позивача пояснив, що на виконання Закону України ”Про стандартизацію” від 17.05.01 р. № 2408-III з метою перевірки якості і марочної належності вугілля, що видобувається та товарної продукції, яка відвантажується виробниками вугілля, 22.01.09 р. Міністерством вугільної промисловості України був прийнятий наказ № 12 ”Про маркування та сертифікацію вугілля і продуктів його переробки” про зобов’язання Український державний науково-дослідний вуглехімічний інститут спільно із Технічним комітетом України з стандартизації ТК 92 ”Вугілля і продукти його переробки” провести дослідження якісних, генетичних і технологічних характеристик вугілля для кожної шахти, незалежно від форм власності, за пластовими пробами, що вибираються у кожному очисному і підготовчому вибої відповідно до ГОСТ 9815-75 ”Вугіль бурий, кам’яний, антрацит і горючі сланци”, а також за товарними пробами, що відбираються згідно з ДСТУ 4096-2002 ”Вугілля буре,кам’яне, антрацит, горючі сланці та вугільні брикети” та провести сертифікацію товарної продукції, що відвантажується безпосередньо споживачам відповідно до Міжнародної системи кодифікації вугілля середнього і високого рангів за товарними пробами, що відбираються згідно з ДСТУ 4096-2002 та підготувати за результатами виконаних досліджень відповідні протоколи щодо узгодження марочної належності вугілля.

01.07.10 р. Держспоживстандартом України був прийнятий стандарт ”Вугілля кам’яне та антрацит для побутових потреб” (ДСТУ 7146:2010), підпунктом 3.6 пункту 3 якого визначено, що за результатами дослідження оформлюють сертифікат генетичних, технологічних та якісних характеристик виданий ТК-92 ”Вугілля та продукти його перероблення” або ДП ”УкрНДІвуглезбазачення”(додаток А Стандарту). Згідно пункту 7.10 Стандарту термін дії сертифіката генетичних, технологічних та якісних характеристик встановлюється у чотири роки.

Таким чином, сертифікат генетичних,технологічних та якісних характеристик який видається виробникам вугільної продукції ДП ”УкрНДIвуглезбагачення” або Технічним комітетом України з стандартизації є документом, який містить усереднені показники основних параметрів шахти виробника вугілля за пластовими пробами, але не свідчить про фактичну якість вугільної продукції яка направляється виробниками вугільної продукції безпосередньо споживачу.

Документом який посвідчує якість відвантаженого виробником вугілля у відповідності до пункту 7.3 вищевказаного ДСТУ згідно якого партію вугілля вважають прийнятою до відправлення, якщо від неї відібрано об’єднану товарну пробу згідно з ДСТУ 4096– 2002 ”Вугілля буре, кам’яне, антрацит, горючі сланці та вугільні брикети” за наслідками відбору та підготовки проб до лабораторних випробувань є посвідчення якості на товарну партію вугілля.

Вимога про надання учасником конкурсних торгів в переліку тендерної документації такого документу, як сертифікату генетичних,технологічних та якісних характеристик не відповідає нормам Закону України ”Про здійснення державних закупівель” від 01.06.10 р. № 2289-VI, оскільки частиною 5 статті 28 зазначеного Закону передбачено, що замовник визначає переможця торгів з числа учасників, пропозиції конкурсних торгів яких не було відхилено згідно з цим на основі критеріїв і методики оцінки, зазначених у документації конкурсних торгів. Тобто, критеріями оцінки у разі здійснення закупівлі товарів, робіт і послуг, що виробляються, виконуються чи надаються не за окремо розробленою специфікацією (технічним проектом) для яких існує постійно діючий ринок - тільки ціна. Тільки у разі здійснення закупівлі, яка має складний або спеціалізований характер (у тому числі консультаційних послуг, наукових досліджень, експериментів або розробок, дослідно-конструкторських робіт), разом з критерієм ціна можуть визначатися інші критерії оцінки, зокрема такі, як: якість виконання робіт, послуг, умови оплати, строк виконання, гарантійне обслуговування, експлуатаційні витрати тощо, що пропонуються учасником.

Враховуючи, що предметом конкурсних торгів учасником яких був позивач є вугілля кам’яне яке видобувається не за окремо розробленою специфікацією (технічним проектом) та для якого існує постійно діючий ринок - єдиним критерієм оцінки для здійснення закупівлі вугілля кам’яного є його ціна.

Наведене підтверджується змістом довідок оформлених відповідачем за результатами проведення зустрічних звірок із всіма бюджетними закладами з якими позивачем були укладені господарські договори по результатах конкурсних торгів.

Також представник позивача пояснив, що діючими в період проведення перевірки Методичними рекомендаціями щодо здійснення інспектування органами Державної фінансової інспекції, затвердженими наказом ДФІ від 14.12.11 р. № 90 визначено, що при перевірці виконання умов договорів досліджуються саме договори, додаткові угоди до договорів, платіжні доручення, накладні, бухгалтерські регістри, перевірка базується, зокрема, на зіставленні умов укладених договорів (у частині оплати) з фактично здійсненими перерахуваннями коштів, інших документів відповідачу не надано права здійснювати співставлення договорів та первинних документів на виконання цих договорів з тендерною документацією.

Як вбачається з матеріалів справи, розрахунок збитків було здійснено відповідачем шляхом виведення умовної нестачі (недопоставки) позивачем вугілля при виконанні укладених господарських договорів з бюджетними установами, що фактично є здійсненням коригування кількості поставленого вугілля, що виходить за межі повноважень відповідача при проведенні перевірки, з наступного.

Згідно пункту 13 статті 10 Закону України ”Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні” органу державного фінансового контролю надається зокрема право при виявленні збитків завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Діючим ”Порядком визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей” затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 22.01.96 р. № 116 встановлений механізм визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, крім дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння та валютних цінностей.

Згідно пункту 2 вищевказаного Порядку розмір збитків що призвели до завдання майнової шкоди державі, територіальній громаді або суб’єкту господарювання з державною (комунальною) часткою в статутному (складеному) капіталі визначається шляхом проведення незалежної оцінки відповідно до Методики національних стандартів оцінки та методики оцінки майна, затвердженої Кабінетом міністрів України від 10.12.03 р. № 1891.

Пунктом 2 зазначеної Методики визначене поняття незалежної оцінки - як визначення певного виду вартості майна суб’єктом оціночної діяльності - суб’єктом господарювання за договором із замовником. Згідно пункту 4 цієї Методики - незалежна оцінка майна проводиться відповідно до вимог національних стандартів з урахуванням положень цієї Методики та міжнародних стандартів оцінки.

Пунктом 103 Методики передбачено, що вона застосовуються для визначення розміру збитків, що призвели до завдання майнової шкоди державі в особі державних органів, державних підприємств; територіальній громаді в особі органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств або суб’єкту господарювання з державною (комунальною) часткою в статутному (складеному) капіталі (далі - особа, якій завдано збитків), у разі необхідності обґрунтування наявності або установлення факту розкрадання, нестачі, знищення (псування) майна (далі - пошкоджене майно).

Згідно пункту 104 Методики - визначення розміру збитків здійснюється шляхом проведення незалежної оцінки. Згідно пункту 105 Методики оцінка збитків проводиться на підставі принципів, визначених пунктами 4-10 Національного стандарту № 1 ”Загальні засади оцінки майна і майнових прав”, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 10.09.03 р. № 1440.

Вказане підтверджується роз’ясненням Державної фінансової інспекції України викладеними в листи від 11.01.12 р. № 02-18/39 в якому зазначено, що для визначення розміру збитків, що призвели до завдання майнової шкоди державі в особі державних органів, державних підприємств; територіальній громаді в особі органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств або суб’єкту господарювання з державною (комунальною) часткою в статутному (складеному) капіталі, у разі необхідності обґрунтування наявності або установлення факту розкрадання, нестачі, знищення (псування) майна здійснюється незалежна оцінка. Така оцінка здійснюється суб’єктами оціночної діяльності.

Наведене свідчить про те, що органи Державної фінансової інспекції України позбавлені права самостійно здійснювати оціночну діяльність та визначати розмір збитків, а тому зобов’язані залучати відповідного спеціаліста (суб’єкта оціночної діяльності) у відповідності до пункту 2 розділу III Методичних рекомендацій, затверджених наказом Державної фінансової інспекції України від 14.12.11 р. № 90.

Матеріали справи містять докази того, що вказуючи посадову особу яка проводила перевірку на підставі направлення від 09.09.13 р. № 578 відповідач не тільки не залучив до участі в проведенні перевірки незалежного спеціаліста (суб’єкта оціночної діяльності), але й не підготував та не надав у встановленому порядку інформацію для визначення розміру збитків, що підтверджується Актом перевірки № 14-24/48. Таким чином, самостійне визначення посадовою особою відповідача розміру збитків здійснено всупереч вимог діючого законодавства.

Справа також містить матеріали, які свідчать про те, що в порушення встановленого законом порядку визначення розміру збитків при проведенні перевірки відповідач здійснив співставлення кількості вугілля яке було поставлено позивачем бюджетним установам при виконанні господарських договорах із показниками зольності визначеними посвідченнями якості на кожну поставлену товарну партію вугілля та наступним умовним визначенням кількості поставленого вугілля із застосуванням показника зольності визначеного сертифікатом генетичних, технологічних та якісних характеристик, яким було надано позивачем в переліку тендерної документації при проведенні конкурсних торгів.

Вказане підтверджується тим, що відповідач фактично визначив нестачу поставленого позивачем вугілля із посиланням на ”Положення про порядок нормування питомих витрат паливо-енергетичних ресурсів”, затвердженому постановою Кабінету міністрів України від 15.07.97 р. № 786 та прийнятому на виконання Закону України ”Про енергозбереження” з ціллю регулювання відносин між господарськими суб’єктами і державою в сфері енергозбереження, створення економічних і правових умов зацікавленості в енергозбереженні.

Відповідно до статті 9 зазначеного Закону управління в сфері енергозбереження спрямоване на забезпечення раціонального використання енергоресурсів, скорочення всіх видів витрат паливно-енергетичних ресурсів та запровадження економічних механізмів стимулювання енергозбереження. Даний нормативний акт визначив вичерпний перелік підстав його застосування, а саме, стимулювання енергозбереження і його прогнозування, що не було предметом перевірки підприємства позивача, а ”Положення про порядок нормування питомих витрат паливо-енергетичних ресурсів” від 15.07.97 р. № 786 не встановлює порядок визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей.

Обгрунтовуючи правомірність проведення перевірки та зроблених висновків відповідач посилається на наказ Державного комітету статистики України від 17.08.04 р. № 482, яким була затверджена Інструкція про заповнення форми державного статистичного спостереження № 1-теп ”Звіт про постачання теплоенергії” яка була використана для розрахунку суми збитків. Однак, заповнення такої форми державного спостереження поширюється лише на енергопостачальні підприємства, ТЕС, ТЕЦ, ГЕС, ДРЕС, АЕС, підприємства теплових мереж, а також підприємства й організації незалежно від виду діяльності, які мають на балансі котельні та теплові мережі і відпускають тепло та гарячу воду населенню та на комунально-побутові потреби, до яких не відноситься підприємство позивача по справі, оскільки згідно Статуту метою діяльності останнього є торгівля вуглем.

Враховуючи таке, суд вважає, що відповідач безпідставно застосував Інструкцію про заповнення форми державного статистичного спостереження № 1-теп ”Звіт про постачання теплоенергії” для розрахунку суми збитків. А крім того, відповідачем в Акті перевірки № 14-24/48 не зазначено будь-якого посилання на підставі застосування саме такого механізму визначення розміру збитків.

Під час підготовки справи для розгляду по суті позовних вимог від представника позивача надійшло клопотання про призначення судово-економічної експертизи із переліком питань, які потребують фахового вирішення за наявності спеціальних знань.

В обґрунтування свого клопотання представник позивача посилався на частини 1, 3 статті 81 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, на зазначення відповідачем в Акті перевірки № 14-24/48 про те, що остаточні висновки щодо завдання бюджетним закладам Миколаївської області та КП ”Бершадське ЖКГ” майнової шкоди (збитків) можуть бути здійснені після проведення економічної експертизи.

З огляду на обґрунтованість та доведеність клопотання щодо необхідності призначити економічну експертизу, проведення якої відповідачем не заперечено, суд задовольнив його і поставив на дослідження експертизи погоджені з представником відповідача наступні питання:

1. Чи мались залишки вугільної продукції, які належать ТОВ ”ТК Облпаливо” на території Врадіївського паливного складу станом на 25.09.11 р. та 29.03.12 р.

Якщо так, то у якій кількості, якої марки мались залишки вугільної продукції на даному складі.

2. Чи мались залишки вугільної продукції, які належать ТОВ ”ТК Облпаливо” на території Трикратненського паливного складу станом на 01.07.11 р. та 29.03.12 р.

Якщо так, то у якій кількості якої марки мались залишки вугільної продукції на даному складі.

3. Чи мались залишки вугільної продукції, які належать ТОВ ”ТК Облпаливо” на території Людмилівського паливного складу станом на 01.07.11 р. та 29.03.12 р.

Якщо так, то у якій кількості, якої марки мались залишки вугільної продукції на даному складі.

4. Чи мались залишки вугільної продукції, які належать ТОВ ”ТК Облпаливо” на території Миколаївським паливного складу (Універсального паливного складу в м. Миколаєві) станом на 01.07.11 р. та 29.03.12 р.

Якщо так, то у якій кількості, якої марки мались залишки вугільної продукції на даному складі.

5. Чи мались залишки вугільної продукції, які належать ТОВ ”ТК Облпаливо” на території Кривоозерьского паливного складу станом на 01.07.11 р. та 29.03.12 р.

Якщо так, то у якій кількості, якої марки мались залишки вугільної продукції на даному складі.

6. У якій кількості, якої марки ТОВ ”ТК Облпаливо” була придбана вугільна продукція у період з 01.07.11 р. по 29.03.12 р. (з зазначенням дат надходження продукції, обсягу кожної партії та визначенням паливних складів на які вона надходила).

Якими саме первинними документами підтверджується придбання зазначеної вугільної продукції.

7. Коли, у якій кількості та з яких паливних складів ТОВ ”ТК Облпаливо” було реалізоване рядове вугілля на адресу бюджетних установ та КП ”Бершадське ЖКГ” (з зазначенням дати реалізації, кількості, марки вугілля за період з 01.07.11 р. по 29.03.12 р.

Якими саме первинними документами підтверджується факт реалізації вказаного вугілля ТОВ ”ТК Облпаливо”.

8. Коли, у якій кількості та з яких паливних складів ТОВ ”ТК Облпаливо” було реалізоване сортове вугілля за період з 01.07.11 р. по 29.03.12 р. (з урахуванням залишків вугілля станом на 01.07.11 р.).

9. Коли та в якому обсязі (з урахуванням залишків) ”ТК Облпаливо” за період з 01.07.11 р. по 29.03.12 р. було здійснено переведення сортового вугілля в рядове вугілля.

10. Коли та в якому обсязі (з урахуванням залишків) ”ТК Облпаливо” за період з 01.07.11 р. по 29.03.12 р. здійснювалося переміщення вугілля по складах.

11. Чи закуповувало та реалізовувало ”ТК Облпаливо” “змітки” вугілля.

Якщо так, коли, у якій кількості, в який спосіб ”ТК Облпаливо” була придбана та реалізована зазначена продукція, від кого та кому саме.

Якими первинними документами це підтверджується.

12. Відповідають, чи ні звіти матеріально-відповідальних осіб - завідуючих паливних складів (Трикратненського паливного складу, Врадіївського паливного складу Людмилівського паливного складу) за період з 01.07.11 р. по 29.03.12 р. вимогам статті 9 Закону України ”Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” в частини визнання цих звітів первинним бухгалтерськими документами.

13. Коли та в якій кількості ТОВ ”ТК Облпаливо” були отримані кошти за вугільну продукцію реалізовану в період з 01.07.11 р. по 29.03.12 р.

З яким цільовим призначенням були використані підприємством грошові кошти отримані від реалізації вказаної продукції внаслідок виконання договірних зобов’язань з поставки палива за період з 01.07.11 р. по 29.03.12 р.

14. Були порушені, чи ні посадовими особами ”ТК Облпаливо” вимоги Закону України ”Про здійснення державних закупівель” при виконанні умов процедур закупівель вугільної продукції за державні кошти у період з 01.07.11 р. по 29.03.12 р.

15. Відповідає, чи ні вимогам діючого законодавства України обґрунтування та визначення розміру майнової шкоди (збитків) в сумі 447513,48 грн. з посиланням на ”Положення про порядок нормування питомих витрат паливо-енергетичних ресурсів”, затвердженого постановою КМУ від 15.07.97 р. № 786 та ”Інструкцію щодо заповнення форми державного статистичного спостереження № 1-теп” Звіт про постачання теплоенергії, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 17.08.04 р. № 482.

16. Причинили, чи ні дії посадових осіб ТОВ ”ТК Облпаливо” матеріальні збитки бюджету в сумі 447513,48 грн. внаслідок виконання договірних зобов’язань при поставці палива на адресу бюджетних установ та КП ”Бершадське ЖКГ” за період з 01.07.11 р. по 29.03.12 р.

Якщо так, то в якому розмір.

Отримавши та дослідивши матеріали судово-економічної експертизи від 10.09.14 р. № 248-250 по справі, під час вирішення спору суд встановив, що викладені відповідачем в Акті перевірки № 14-24/48 висновки не є повністю доведеними.

Однак, суд зазначає про наступне.

Державна фінансова інспекція України (далі - Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Відповідно до підпункту 4 пункту 4 Положення Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред’'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов’язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об’єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом міністрів України.

Також Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону № 2939-XII, згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред’являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями копит і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред’являти обов’язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об’єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов’язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об’єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного суд дійшов висновку про наявність у відповідача права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов’язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов’язки для позивача.

У справі № 814/5048/13-а позивач пред’явив вимоги, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та їх стягнення. Зважаючи на те, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не за поданням адміністративного позову підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного cуду України у постановах від 15.04.14 р., 13.05.14 р. та 07.10.14 р.

Враховуючи вищевикладене, провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 157, частиною 2 статті 158, статтею 165 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний суд -

У Х В А Л И В:

Провадження у справі № 814/5048/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ”ТК Облпаливо” до Державної фінансової інспекції в Миколаївській області - закрити.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддя О. Ф. Середа