Справа № 814/2052/13-а
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2015 року м. Київ К/800/62682/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Суддя-доповідач:Вербицька О.В.
Судді: Маринчак Н.Є.
Муравйов О.В.
розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області

на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.07.2013 р.

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.11.2014 р.

у справі № 814/2052/13-а

за позовом Іноземного підприємства «Хімтранс-України»

до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби

про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Іноземне підприємство «Хімтранс-України» (далі - позивач, ІП «Хімтранс-України») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби (далі - відповідач, ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва) про скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.07.2013 р. позов задоволено. Визнано нечинним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 30 листопада 2012 року № .

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.11.2014 р. постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.07.2013 р. залишено без змін.

У касаційній скарзі ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.07.2013 р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.11.2014 р. і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У письмовому запереченні на касаційну скаргу ІП «Хімтранс-України», посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.07.2013 р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.11.2014 р. - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку про наступне.

ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва проведено документальну позапланову виїзну перевірку ІП «Хімтранс-Україна» з питань достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість за жовтень 2009 року, грудень 2009 року, січень - грудень 2010 року, січень - травень 2011 року, за результатами якої складено акт від 15.11.2012 р. № 3635/15-419/33853462.

В акті перевірки зазначено порушення позивачем п.п.7.2.3 п. 7.2, п.п. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4, п.п. 7.7.1, 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 30 листопада 2012р. № про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 694 355,00 грн., в тому числі за основним платежем - 694 354,00 грн., штрафні санкції - 1,00 грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій визнали необґрунтованими такі висновки податкового органу, з чим погоджується суд касаційної інстанції, з огляду на наступне.

У відповідності до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (п. 200.1 ст. 200 ПК України).

За змістом частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем здійснювалися господарські відносини з ТОВ «Главстрой», TOB «Компанія Мар Шіппінг», ТОВ «ВКФ Укрметалтрейд», ТОВ «Форсаж», ТОВ «Автобуд-Нікма», ТОВ «Елпромпроект» щодо придбання робіт, послуг.

Реальність виконання умов договорів, укладених між позивачем та його контрагентами, підтверджено належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, а саме: договором генерального підряду від 02.02.2010 р. № 7/1 та додатковими угодами до нього № 1 від 25.03.2010 р., № 2 від 12.07.2010 р., № 3 від 19.07.2010 р., довідками про вартість виконаних будівельних робіт/витрати за червень та вересень 2010 року; актами приймання виконаних підрядних робіт, податковими накладними; договором будівельного підряду від 23.09.2010 р. № 100 та додатковими угодами до нього, договірними цінами на будівництво «Комплексу по перевантаженню зернових вантажів на причалі; договором підряду від 22.07.2010 р. № 21/С із додатковими угодами, довідкою про вартість виконаних будівельних робіт/витрати за березень 2011 року від 25.03.2011р., актами приймання виконаних підрядних робіт №1-9, податковою накладною від 15.02.2011 р. № 3; договором підряду від 18.10.2010 р. № 21 із додатками, довідками про вартість виконаних будівельних робіт /витрати за лютий 2011 року; договором-дорученням на ТЕО і митне оформлення вантажів від 01.02.2010 р. №001 із додатковими угодами № 1-6, податковою накладною від 13.07.2010 р. № 80, актом робіт; видатковою накладною № РН-0000085 від 20.10.2010 р., видатковою накладною № РН-0000080 від 30.09.2010 р., актом здавання-приймання виконаних робіт № Ма-0000080/Э від 13.07.2010 р. та податковими накладними від 22.09.2010 р. № 83, від 20.10.2010 р. № 86; банківськими виписками.

Також контрагентами позивача виконувалися роботи на будівництві «Комплексу по перевантаженню зернових вантажів на причалі №13». Факт реального виконання умов договорів, укладених між позивачем та його контрагентами, підтверджено актом готовності об'єкта «Комплекс по перевантаженню зернових вантажів на причалі №13» до експлуатації від 04 серпня 2010 р. (перша черга будівництва); актом готовності об'єкта «Комплекс по перевантаженню зернових вантажів на причалі №13» до експлуатації від 18 жовтня 2010 р. (друга черга будівництва); актом готовності об'єкта «Рекультівація та будівництво протиерозійних споруд на земельній ділянці, відведеній ІП «Хімтранс - Україна» до експлуатації від 04 березня 2011 р. (друга черга будівництва).

Отже, позивачем реально здійснені та фактично виконані господарські операції по взаємовідносинах з контрагентами, що підтверджено належним чином складеними первинними документами.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що позивачем виконані всі умови, передбачені податковим законодавством, які надають йому правові підстави для формування податкового кредиту та бюджетного відшкодування податку на додану вартість.

Таким чином, саме за вищевказаних обставин справи, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, з яким погоджується колегія суддів касаційної інстанції, щодо обґрунтованості заявлених позивачем вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, правова оцінка обставин у справі дана вірно.

За таких обставин, касаційна скарга відповідача підлягає відхиленню, а постанова Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.07.2013 р. та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.11.2014 р. залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області відхилити.

2.Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.07.2013 р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.11.2014 р. залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач О.В. Вербицька

Судді Н.Є. Маринчак

О.В. Муравйов