Справа № 369/9134/14-а
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 369/9134/14-а Головуючий у 1-й інстанції: Усатов Д.Д.
Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Твердохліб В.А., Бужак Н.П.;

за участю секретаря: Кінзерської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційні скарги ОСОБА_2 та Управління праці та соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 жовтня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про оскарження дій суб'єкта владних повноважень та зобов'язання відповідача вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року, позивач звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про оскарження дій суб'єкта владних повноважень та зобов'язання відповідача вчинити дії. Свої позовні вимоги мотивував тим, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інвалідом 1 групи внаслідок професійного захворювання, яке пов'язане з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» йому, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інваліду 1-ї групи повинна виплачуватись щорічна допомога на оздоровлення в розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат. Дану допомогу він отримує в значно нижчому розмірі ніж передбачено законодавством. Крім того, згідно вказаної статті Закону має право на виплату одноразової грошової компенсації у розмірі 60 мінімальних заробітних плат.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 жовтня 2014 року позов задоволено частково.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про оскарження дій суб'єкта владних повноважень та зобов'язання відповідача вчинити дії за період з 22.03.2000 року по 07.02.2014 року включно - залишено без розгляду.

Визнано дії відповідача неправомірними.

Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області провести ОСОБА_2, як інваліду І групи віднесений до категорії 1 учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЄС нарахування одноразової грошової компенсації за шкоду заподіяну здоров'ю згідно ст. 48 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 60 мінімальних заробітних плат та щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат за 2013 рік, з урахуванням раніше проведених виплат.

Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області провести виплату ОСОБА_2, як інваліду І групи віднесений до категорії 1 учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЄС одноразової грошової компенсації за шкоду заподіяну здоров'ю у розмірі 60 мінімальних заробітних плат та щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат за 2013 рік, з урахуванням раніше проведених виплат.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою позов задоволити повністю.

Крім того, не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно ч.6 ст.12 КАС України під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).

Особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, однак в судове засідання не з»явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов»язкова, колегія суддів відповідно ч.4 ст.196 КАС України визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.

Згідно ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню з таких підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Проте, Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно посвідчення позивач перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області з 22.03.2000 року, як інвалід ІІІ групи віднесеної до категорії 1 учасників ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, з 04.03.2008 року, як інвалід ІІ групи та з 17.10.2011 року як інвалід І групи.

У серпні 2014 року позивач звернувся до Управління із заявою про виплату щорічної допомоги на оздоровлення та одноразової грошової компенсації, згідно статті 48 Закону Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідач листом від 29 серпня 2014 року №2144 повідомив позивача про нарахування щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 120 грн.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам необхідно зазначити наступне.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі №796-ХІІ.

Статтею 48 вказаного Закону передбачено виплату щорічної допомоги на оздоровлення інвалідам І і ІІ групи у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет на 2012 рік» встановлено, що у 2012 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет на 2013 рік» встановлено, що у 2013 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік. Зазначені норми Закону не визнані неконституційними.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» установлено громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи - інвалідам I і II групи, розмір щорічної допомоги на оздоровлення - 120 грн.

Вищезазначені положення Законів України «Про державний бюджет України на 2012 рік» та «Про державний бюджет України на 2013 рік», прийняті пізніше ніж Закон №796-XII, неконституційними не визнавалися, положення постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є чинними.

З огляду на викладене, колегія суддів, приходить до висновку щодо правомірності нарахування позивачу щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562.

Таким чином, правові підстави для перерахунку та стягнення щорічної допомоги на оздоровлення та одноразової грошової компенсації позивачу за 2013 рік відсутні.

Аналогічна позиція викладена і в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 19 лютого 2014 року К/800/48059/13 та від 02 жовтня 2014 року К/800/30082/14.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного, судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови було неповно з`ясовано обставини справи та порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 41, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області - задоволити частково.

Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської областівід 27 жовтня 2014 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог щодо визнання дій відповідача неправомірними, зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області провести ОСОБА_2, як інваліду І групи віднесений до категорії 1 учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЄС нарахування одноразової грошової компенсації за шкоду заподіяну здоров'ю згідно ст. 48 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 60 мінімальних заробітних плат та щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат за 2013 рік, з урахуванням раніше проведених виплат та зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області провести виплату ОСОБА_2, як інваліду І групи віднесений до категорії 1 учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЄС одноразової грошової компенсації за шкоду заподіяну здоров'ю у розмірі 60 мінімальних заробітних плат та щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат за 2013 рік, з урахуванням раніше проведених виплат та ухвалити у цій частині нову, якою відмовити у задоволені позовних вимог.

В решті постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення цієї постанови у повному обсязі, тобто з 10 лютого 2015 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено - 05 лютого 2015 року.

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.