Справа № 826/15257/14
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

04 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Гром Л.М.,

Вівдиченко Т.Р.

при секретарі: Корінець Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою відповідача - Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Промгаз України» до державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Газопостачальна компанія «Промгаз України» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві від 01 липня 2014 року № 6.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2014 року позовні вимоги позивача було задоволено.

Не погоджуючись з зазначеною постановою, відповідачем було подано апеляційну скаргу, в якій просять скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2014 року та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити, мотивуючи свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем проведено перевірку позивача, за результатами якої 17 червня 2014 року складено акт № 526/26-55-15-22-06/37044939 про результати проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог валютного законодавства України при розрахунках за зовнішньоекономічним контрактом від 14 січня 2014 року № W-14/01 з компанією «Westermal Company SA» (Панама) згідно з листом публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» від 06 травня 2014 року № 1586/13, відповідно до висновків якого, відповідачем виявлено ненадходження до позивачу імпортного товару від компанії на суму 615000,00 дол. США (еквівалент 4915695,00 грн.), чим порушено ст.2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків у іноземній валюті».

За висновками акта перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 01 липня 2014 року № 6, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання за платежем: пеня за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 1062060,41 грн..

За результатами розгляду скарг в адміністративному (досудовому) порядку оскаржуване рішення залишено без змін.

Відповідач дійшов висновку, що станом на 11 червня 2014 року виявлено 50 днів прострочення дебіторської заборгованості на суму 615000,00 дол. США (еквівалент 4915695,00 грн.) за період з 23 квітня 2014 року по 11 червня 2014 року.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги про правомірність прийняття відповідачем спірного податкового повідомлення-рішення, з таких підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив з того, що спір передано сторонами на вирішення Третейського суду та вирішено цим судом у відповідності до чинного законодавства України.

14 січня 2014 року між позивачем та компанією «Westermal Company SA» укладено контракт від 14 січня 2014 року №W-14/01, за умовами якого компанія зобов'язалась передати у власність, а позивач прийняти і оплатити дизельне пальне ULSD 10 ppm, виробництва Туркменістану відповідно до Міжнародних правил тлумачення торгівельних термінів Інкотермс 2010 на умовах, визначених у контракті.

Загальна кількість товару, що поставляється за контрактом, складає 1000 тон +/- 10%.

Ціна на товар складає 885,00 дол. США за метричну тону.

Позивач зобов'язаний оплатити товар у розмірі 615000,00 дол. США протягом 15 днів з дня підписання контракту.

Повна оплата вартості товару буде здійснюватися позивачем по факту його відвантаження, на підставі інвойсів, наданих компанією.

Датою платежу вважається дата зарахування грошових кошті на рахунок компанії.

22 січня 2014 року позивачем здійснено попередню оплату у розмірі 615000,00 доларів США. Граничний термін надходження товару - 22 квітня 2014 року. У встановлений строк товар від компанії до позивача не надійшов.

У зв'язку з невиконанням компанією умов контракту, позивач звернувся з позовом до Третейського суду про стягнення з компанії суми попередньої оплати.

Станом на 11 червня 2014 року відповідачем у ході перевірки виявлено 50 днів прострочення дебіторської заборгованості на суму 615000,00 дол. США (еквівалент 4915695,00 грн.) за період з 23 квітня 2014 року по 11 червня 2014 року.

Відповідачем нараховано позивачу пеню за кожний день прострочення у розмірі 0,3% від суми неодержаної виручки (вартості непоставленого товару) в іноземній валюті, конвертованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості.

Відповідно до п. 8.2 контракту від 14 січня 2014 року № W-14/01, будь-які спори, які виникають з даного контракту або пов'язані з його дією, дійсністю або зупиненням, будуть передані до розгляду та кінцевого вирішення до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України у відповідності до регламенту (Україна, 016,01, м. Київ, вул. Велика Житомирська, 33).

Доповненням №1 до контракту від 19 березня 2014 року сторонами змінено п. 8.2 та його викладено у наступній редакції, а саме: сторони дійшли згоди, що спори, які виникають з даного контракту або пов'язані з його дією, дійсністю або зупиненням, повинні бути передані до розгляду та кінцевого вирішення до Третейського суду при Асоціації «Захисту прав приватних інвестицій», м. Харків, вулиця Гоголя, 11, Україна. Розгляд має здійснюватися одним суддею, яким має бути діючий голова Третейського суду. Спір має розглядатись за правилами, що встановлені Законом України «Про міжнародний комерційний арбітраж», з використанням права України, провадження має здійснюватися українською мовою.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв'язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди.

Пункт 8.2 контракту від 14 січня 2014 року № W-14/01 є по суті арбітражною угодою, викладеною у вигляді арбітражного застереження у контракті.

Спори за участю нерезидентів України не можуть розглядатися третейськими судами у порядку, передбаченому саме Законом України «Про третейські суди». Згідно з ч. 4 ст. 1 цього Закону, його дія не поширюється на міжнародний комерційний арбітраж.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії Регламенту постійно діючого третейського суду, а саме ч. 6 ст. 2, цим третейським судом можуть розглядатися спори за участю іноземних учасників на підставі Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж».

Відповідно до ч. 1, абз. 1 ч. 2 ст. 1 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», цей Закон застосовується до міжнародного комерційного арбітражу, якщо місце арбітражу знаходиться на території Україні.

До міжнародного комерційного арбітражу можуть за угодою сторін передаватися, серед іншого, спори з договірних та інших цивільно-правових відносин, що виникають при здійсненні зовнішньоторговельних та інших видів міжнародних економічних зв'язків, якщо комерційне підприємство хоча б однієї з сторін знаходиться за кордоном.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», арбітраж - будь-який арбітраж (третейський суд) незалежно від того, чи утворюється він спеціально для розгляду окремої справи, чи здійснюється постійно діючою арбітражною установою; третейський суд - одноособовий арбітр або колегія арбітрів.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», суд, до якого подано позовну заяву з питання, що є предметом арбітражної угоди, повинен, якщо будь-яка з сторін попросить про це не пізніше подання своєї першої заяви щодо суті спору, припинити провадження у справі і направити сторони до арбітражу, якщо не визнає, що ця арбітражна угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Згідно зі ст. 38 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», спори, що виникають між суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб'єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності, можуть розглядатися судами України, а також за згодою сторін спору Міжнародним комерційним арбітражним судом та Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України та іншими органами вирішення спору, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України.

Зокрема, відповідно до пп. 6 п. 1 ст. 1 Європейської Конвенції про зовнішньоторговельний арбітраж від 21 квітня 1961 року, яка ратифікована Україною, термін «арбітраж» визначає розгляд спорів як арбітрами, призначеними по кожній окремій справі (арбітраж), так і постійними арбітражними органами.

Згідно зі ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Ухвалою Третейського суду від 21 квітня 2014 року у справі № 05/21/04/14 порушено провадження за позовом.

12 червня 2014 року Третейським судом прийнято рішення про задоволення позову та стягнуто з компанії суму попередньої оплати, тому у позивача не виникає обов'язку сплачувати пеню за порушення строків.

Таку ж правову позицію висловив Пленум Вищого господарського суду у п. 3 Рекомендацій №04-5/3360 від 17 грудня 2004 року «Про деякі питання практики застосування Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Аналогічної позиції дотримується Вищий адміністративний суд України в ухвалі №К/9991/69510/12 від 17 червня 2013 року.

Перевірку позивача проведено на підставі наказу від 04 червня 2014 року №1734, копію якого вручено законному представнику позивача 04 червня 2014 року.

Вказаний наказ оформлено у зв'язку з надходженням до відповідача листа ПАТ «Банк «Національні інвестиції» від 06 травня 2014 року № 1586/13, у якому зазначено про наявність порушень розрахунків за імпортною операцією.

Відповідно до п. 5.9 розділу 5 Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 24 березня 1999 року №136, банк надає податковим органам інформацію про виявлені у звітному місяці факти порушень згідно з додатком 2 в разі ненадходження в законодавчо встановлені строки (або строки, визначені в висновках) виручки, товарів. У наступному звітному місяці інформація про ці порушення вже не надається.

Згідно з пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно з п. 1 Постанови Національного банку України від 14 листопада 2013 року №453 «Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 листопада 2013 року за № 1951/24483, розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в ст.ст. 1 та 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків у іноземній валюті», здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків у іноземній валюті», порушення резидентами строків, передбачених ст.ст. 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до ст.ст. 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Органи доходів і зборів вправі за наслідками документальних перевірок безпосередньо стягувати з резидентів пеню, передбачену цією статтею.

Згідно ч. 4 ст. 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків у іноземній валюті», у разі прийняття судом рішення про задоволення позову пеня за порушення строків, передбачених ст.ст. 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до ст.ст. 1 і 2 цього Закону, не сплачується з дати прийняття позову до розгляду судом.

За вказаних обставин суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку щодо неправомірності прийняття відповідачем спірних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірності прийнятого ним рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2014 року ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2014 року - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено в касаційному поряд ку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів піс ля набрання ухвалою законної сили.

Повний текст ухвали виготовлено 04.02.2015 року.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Л.М. Гром

Т.Р. Вівдиченко

Головуючий суддя Бєлова Л.В.

Судді: Гром Л.М.

Вівдиченко Т.Р.