Справа № 872/5339/13
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2015-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 січня 2015 рокусправа № 1170/2а-3304/12

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Новошицька О.О.

за участю представників:

позивача: - не з'явився

відповідача: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 січня 2013 року

у справі № 1170/2а-3304/12

за позовом Управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради

до Державної фінансової інспекції в Кіровоградській області

про скасування п.2 листа-вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

Управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради звернулось до суду з позовом до Державної фінансової інспекції в Кіровоградській області, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просило частково скасувати п.2 листа вимоги Державної фінансової інспекції в Кіровоградській області «Про усунення порушень, виявлених при проведенні ревізії» від 20.09.2012 № 11-08-14-14/6060, адресованого начальнику Управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради, в частині зобов'язання:

- стягнути кошти в сумі 25327,06 грн. з 23-х орендарів, по яким в порушення п.8, п.12 Постанови Кабінету Міністрів України від 04.10.95 № 786 «Про методику розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна» застосовано занижену орендну ставку, що призвело до недоотримання доходу протягом ревізійного періоду; провести претензійно-позовну роботу щодо стягнення недоотриманих коштів з орендарів. В іншому випадку стягнути з осіб, винних у недоотриманні коштів у порядку та розмірах, встановлених ст.ст.132-136 КЗпП України;

- стягнути кошти в сумі 5040,01 грн. з ПрАТ «МТС Україна», по якому орендна плата протягом ревізійного періоду розрахована з порушенням п.8 Методики № 786, провести претензійно-позовну роботу щодо стягнення недоотриманих коштів з орендаря. В іншому випадку стягнути з осіб, винних у недоотриманні коштів у порядку та розмірах, встановлених ст.ст.132-136 КЗпП України;

- стягнути кошти в сумі 44804,38 грн. з СПД ОСОБА_1, по якому орендна плата протягом періоду з 01.01.2010 по 11.02.2012 розрахована з порушенням ст.19 Закону № 2269-ХІІ, п.п.8, 12 Методики № 786 в частині застосування заниженої орендної ставки, визначеної відповідно до мети використання орендованого майна; провести претензійно-позовну роботу щодо стягнення недоотриманих коштів з орендаря. В іншому випадку стягнути з осіб, винних у недоотриманні коштів у порядку та розмірах, встановлених ст.ст.132-136 КЗпП України;

- стягнути кошти в сумі 46172,64 грн. з ВАТ «М'ясокомбінат «Янтарь», по якому орендна плата протягом ревізійного періоду розрахована з порушенням ст. ст.19, 21 Закону №2269-ХІІ, п. п.8, 12 Методики №786, п.3.3 договору оренди від 24.03.2005 № 30/17, тобто орендна ставка, враховуючи мету використання орендованого майна, була занижена; провести претензійно-позовну роботу щодо стягнення недоотриманих коштів з орендаря. В іншому випадку стягнути з осіб, винних у недоотриманні коштів у порядку та розмірах, встановлених ст.ст.132-136 КЗпП України.

Позовні вимоги обґрунтовані незаконністю п.2 листа-вимоги № 11-08-14-14/6060 від 20.09.2012 в оскаржуваній частині з огляду на те, що з боку позивача не було заниження розміру орендної ставки та розміру орендної плати.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.01.2013 у задоволені адміністративного позову відмовлено. Постанову суду мотивовано тим, що відповідачем під час судового розгляду справи доведено правомірність винесеної вимоги, висновки ревізійного органу щодо наявності порушень, які покладено в основу спірної вимоги, визнано обґрунтованими. Розрахунок орендної плати за комунальне майно здійснювався позивачем на підставі рішення Кіровоградської міської ради від 15.10.1998 №90 «Про управління майном, що є у власності територіальної громади м. Кіровограда» з урахуванням коефіцієнтів, розмір яких залежав від місця розташування об'єктів індивідуально-визначеного майна, поверху, наявності окремого входу, опалення та іншого. Разом з тим вказане рішення втратило чинність у зв'язку з прийняттям Кіровоградською міською радою рішення від 25.12.2007 №400 «Про застосування Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна». По укладеним відповідачем договорам оренди розмір орендної плати не переглядався та не змінювався.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Позивач зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги правомірне визначення орендних ставок під час розрахунку орендної плати за оренду нежитлових приміщень відповідно до договорів оренди комунального майна, що свідчить про незаконність вимоги ДФІ в Кіровоградській області. Судом невірно застосовані положення законодавства щодо визначення методологічної бази розрахунку орендної плати. Крім того в судовому засіданні не доведено, що орендар мав намір використовувати приміщення не за призначенням.

Представники сторін у судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання сторони повідомлені судом належним чином.

Відповідач подав заперечення на апеляційну скаргу позивача, в яких зазначає, що апеляційна скарга не відповідає фактичним обставинам справи, просить суд відмовити в задоволені апеляційної скарги та залишити рішення суду інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, відповідно до п.1.2.6.1 Плану контрольно-ревізійної роботи ДФІ в Кіровоградській області на ІІІ квартал 2012 року з 16.07.2012 по 27.07.2012 проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.10.2010 по 01.07.2012, за результатами якої відповідачем складено акт ревізії № 08-09/252 від 30.08.2012.

В ході ревізії проведено вибіркову перевірку питання оренди індивідуально визначеного майна відповідно до діючих договорів упродовж 2010-1012 років в частині визначення розміру орендної ставки та розрахунку орендної плати, встановлено, що протягом періоду з 01.01.2010 по 30.06.2012 розрахунок орендної плати здійснюється відповідно до Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.95 № 786.

По 31 договору оренди встановлені порушення, суть яких полягає в тому, що деяким орендарям розрахунок орендної плати здійснювався з використанням орендної ставки, яка на момент проведення розрахунку була менша, ніж передбачено Додатком № 2 до Методики. Крім того, при зміні Методики розрахунку орендної плати її розмір не переглядався тане змінювався.

Також в ході ревізії встановлено, що деяким орендарям (УДППЗ «Укрпошта», ПП «Біас») орендна плата розрахована з порушенням ст..19 Закону № 2269-ХІІ, п 12 Методики № 786 без врахування індексу інфляції за періоди з дати проведення незалежної оцінки до дати укладення договору оренди.

Стосовно укладеного договору оренди з СПД ОСОБА_1 інспекцією виявлено, що розмір орендної плати за перший місць після укладення договору оренди нежитлового приміщення, яке використовувалось під розміщення спортивного залу до 11.02.2012 визначено з урахуванням орендної ставки 5% як для оздоровчих закладів для дітей та молоді, в той час орендна ставка за розміщення фізкультурно-спортивних закладів, діяльність яких спрямована на організацію та проведення занять різними видами спорту становить 17%.

По договору, укладеному з ВАТ «М'ясокомбінат «Янтарь», щодо оренди приміщення під цільове призначення - склади фірмового магазину, також встановлено, що ставка орендної плати визначена невірно - 6%, замість 12% (склади), яка передбачена для розміщення фірмових магазинів вітчизняних промислових підприємств-товаровиробників. При зміні Методики розрахунку орендної плати її розмір не переглядався та не змінювався.

Аналогічне порушення щодо розрахунку орендної плати в частині застосування невідповідної орендної ставки виявлено по оренді нежитлових приміщень, які орендуються ПрАТ «МТС Україна»

На підставі акту ревізії відповідачем складено і направлено на адресу позивача лист-вимогу від 20.09.2012 № 11-08-14-14/6060 (т.1, а. с.26-28), пунктом 2 якого зобов'язано позивача, зокрема:

- стягнути кошти в сумі 25327,06 грн. з 23-х орендарів, по яким, в порушення п.8, п.12 Постанови Кабінету Міністрів України від 04.10.95 № 786 «Про Методику розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна» застосовано занижену орендну ставку, що призвело до недоотримання доходу протягом ревізійного періоду; провести претензійно-позовну роботу щодо стягнення недоотриманих коштів з орендарів. В іншому випадку стягнути з осіб, винних у недоотриманні коштів у порядку та розмірах, встановлених ст.ст.132-136 КЗпП України;

- стягнути кошти в сумі 5 040,01 грн. з ПрАТ «МТС Україна», по якому орендна плата протягом ревізійного періоду розрахована з порушенням п.8 Методики № 786, провести претензійно-позовну роботу щодо стягнення недоотриманих коштів з орендаря. В іншому випадку стягнути з осіб, винних у недоотриманні коштів у порядку та розмірах, встановлених ст.ст.132-136 КЗпП України;

- стягнути кошти в сумі 44 804,38 грн. з СПД ОСОБА_1, по якому орендна плата протягом періоду з 01.01.2010 р. по 11.02.2012 р. розрахована з порушенням ст.19 Закону № 2269-ХІІ, п.8, 12 Методики № 786, в частині застосування заниженої орендної ставки, визначеної відповідно до мети використання орендованого майна; провести претензійно-позовну роботу щодо стягнення недоотриманих коштів з орендаря. В іншому випадку стягнути з осіб, винних у недоотриманні коштів у порядку та розмірах, встановлених ст.ст.132-136 КЗпП України;

- стягнути кошти в сумі 46 172,64 грн. з ВАТ «М'ясокомбінат «Янтарь», по якому орендна плата протягом ревізійного періоду розрахована з порушенням ст.19, 21 Закону №2269-ХІІ, п.8, 12 Методики №786, п.3.3 договору оренди від 24.03.2005 № 30/17, тобто орендна ставка, враховуючи мету використання орендованого майна, була занижена; провести претензійно-позовну роботу щодо стягнення недоотриманих коштів з орендаря. В іншому випадку стягнути з осіб, винних у недоотриманні коштів у порядку та розмірах, встановлених ст.ст.132-136 КЗпП України.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів не погоджується з судом першої інстанції про правомірність оскаржуваних вимог Державної фінансової інспекції.

Відповідно до ст.2 Закону України №2939-ХІІ від 26.01.1993 «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» в редакції, що діяла на час проведення ревізії, головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Державний фінансовий контроль реалізується державною контрольно-ревізійною службою через проведення державного фінансового аудита, перевірки державних закупівель та інспектування.

Інспектування здійснюється у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Пунктом 35 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року №550 (в редакції, що діяла на час спірних правовідносин), визначено, що виявлені допущені об'єктом контролю порушення законодавства, контроль за дотриманням якого віднесено до компетенції служби, фіксуються в констатуючій частині акта ревізії з обов'язковим посиланням на норми законів чи інших нормативно-правових актів, які порушено, та зазначенням винних у їх допущенні осіб.

Згідно з ч.7 ст.10 Закону №2939-ХІІ в редакції на час складення акту ревізії від 27.09.2012 головному контрольно-ревізійному управлінню України, контрольно-ревізійним управлінням в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, контрольно-ревізійним підрозділам (відділам, групам) у районах, містах і районах у містах надається право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.15 Закону №2939-ХІІ законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

Щодо виявлених проведеною ревізією порушень, колегія суддів зазначає наступне.

Позиція відповідача полягає у тому, що позивачем як орендодавцем занижено орендну ставку, зокрема, визначено її без урахування мети використання орендованого майна, з порушенням Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.95 № 786 (зі змінами та доповненнями), внаслідок чого позивач повинен стягнути недоотримані кошти з орендарів, в іншому випадку - з винних осіб.

Проте, відповідачем не враховано, що умови договору згідно положень ст.203 ЦК України є волевиявленням сторін.

У ч.1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також стаття 188 ГК України визначає порядок зміни та розірвання господарських договорів

Так, згідно вказаної статті зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

У ч.1 ст.203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Разом з тим, стаття 204 ЦК України закріплює принцип презумпції правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він невизнаний судом недійсним.

Отже, відповідно до презумпції правомірності правочину всі укладені між сторонами правочини є чинними, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом (нікчемні правочини); в усіх інших випадках питання про недійсність правочину має бути встановлено судом на підставі заяви зацікавленої особи після повного та всебічного розгляду питання про недійсність такого правочину з ухваленням відповідного судового рішення.

Таким чином, не вбачається підстав для стягнення позивачем з орендарів недоотриманих коштів по орендній платі, адже зміни щодо розміру ставок оренди у відповідні договори не вносились і відповідні вимоги Інспекції є незаконними.

Пунктом 49 наведеного вище Порядку № 550 встановлено, що у разі коли діями чи бездіяльністю працівників об'єкта контролю державі або підконтрольній установі заподіяна матеріальна шкода, контролюючий орган ставить вимоги перед керівником об'єкта контролю та органом його управління щодо пред'явлення цивільних позовів до винних осіб.

При цьому за визначенням, наведеним у п.3 Порядку № 550, винні особи - особи, які відповідно до покладених на них обов'язків та законодавства були відповідальні за фінансово-господарські операції, проведені з порушенням законодавства, та/або дії (бездіяльність) яких призвели до такого порушення.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про помилковість висновків відповідача, відповідно, вимоги, викладені в п.2 листа-вимоги №11-08-14-14/6060 від 20.09.2012 є безпідставними.

Крім того, такі вимоги пред'явлені позивачу не спосіб, що передбачений ст.10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні».

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, вимоги державної фінансової інспекції щодо усунення наслідків порушення законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, викладені у вимозі, повинні відповідати передбаченим законом способам захисту порушених інтересів держави.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надається право, зокрема,: пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства (п.7 ст.10 Закону); звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (п.10 ст.10 Закону).

За правилами п.45 вказаного вище Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи контролюючого органу, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам об'єкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому.

Якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень(зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення(зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування (п.46 Порядку № 550).

За правилами п.50 Порядку № 550 за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення:

притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об'єктів контролю;

звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з

порушенням вимог законодавства.

Отже, наведені правові норми не містять положень щодо права відповідача зобов'язувати підконтрольну установу в примусовому порядку здійснювати заходи щодо відшкодування певної суми коштів, у тому числі, звертатись до інших осіб з метою відшкодування збитків.

Відсутність положень щодо такого примусу узгоджується із положеннями ст.8 Конституції України, відповідно до якої в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Жодна норма процесуального та іншого законодавства не зобов'язує будь-яку особу звертатися до інших осіб за захистом прав, свобод та інтересів. Таке звернення є виключно правом особи.

Звернення до суду із позовом є процесуальним правом особи, яке ґрунтується на принципі диспозитивності і примусити особу використати своє право є неможливим, тому вимоги про зобов'язання відповідача провести претензійно-позовну роботу щодо стягнення недоотриманих коштів є необґрунтованими, адже примушення особи здійснити певні процесуальні дії, передбачені нормами процесуального права, а саме: подати позов до суду, сплатити судовий збір, забезпечити явку представника в судове засідання тощо не є належним захистом порушеного права у розумінні положень КАС України.

Крім того, слід зазначити, що при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Таким чином, обов'язковою до виконання є вимога органу державного фінансового контролю, спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства.

Вимога державної фінансової інспекції щодо відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю може бути зазначена у вимозі, але збитки не можуть бути примусово стягнуті шляхом такої вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач пред'явив вимогу, яка вказує на виявлені збитки, їхній розмір та стягнення, а відтак, оскільки збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, питання правильності їх обчислення є предметом судового дослідження при розгляді такого позову, а не у даній справі за позовом позивача як підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про протиправність оскаржуваної вимоги відповідача.

Судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини, невірно застосовані норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і відповідно до ст.202 КАС України є підставою для скасування постанови суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради задовольнити.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 січня 2013 року у справі № 1170/2а-3304/12 скасувати та прийняти нову постанову про задоволення адміністративного позову.

Скасувати п.2 листа вимоги Державної фінансової інспекції в Кіровоградській області «Про усунення порушень, виявлених при проведенні ревізії» від 20.09.2012 р. № 11-08-14-14/6060, адресованого начальнику Управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради, в частині зобов'язання:

- стягнути кошти в сумі 25 327,06 грн. з 23-х орендарів, по яким, в порушення п.8, п.12 Постанови Кабінету Міністрів України від 04.10.95 № 786 «Про методику розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна» застосовано занижену орендну ставку, що призвело до недоотримання доходу протягом ревізійного періоду; провести претензійно-позовну роботу щодо стягнення недоотриманих коштів з орендарів. В іншому випадку стягнути з осіб, винних у недоотриманні коштів у порядку та розмірах встановлених ст.ст.132-136 КЗпП України;

- стягнути кошти в сумі 5 040,01 грн. з ПрАТ «МТС Україна», по якому орендна плата протягом ревізійного періоду розрахована з порушенням п.8 Методики № 786, провести претензійно-позовну роботу щодо стягнення недоотриманих коштів з орендаря. В іншому випадку стягнути з осіб, винних у недоотриманні коштів у порядку та розмірах встановлених ст.ст.132-136 КЗпП України;

- стягнути кошти в сумі 44 804,38 грн. з СПД ОСОБА_1, по якому орендна плата протягом періоду з 01.01.2010 р. по 11.02.2012 р. розрахована з порушенням ст.19 Закону № 2269-ХІІ, п.8, 12 Методики № 786, в частині застосування заниженої орендної ставки, визначеної відповідно до мети використання орендованого майна; провести претензійно-позовну роботу щодо стягнення недоотриманих коштів з орендаря. В іншому випадку стягнути з осіб, винних у недоотриманні коштів у порядку та розмірах встановлених ст.ст.132-136 КЗпП України;

- стягнути кошти в сумі 46 172,64 грн. з ВАТ «М'ясокомбінат «Янтарь», по якому орендна плата протягом ревізійного періоду розрахована з порушенням ст.19, 21 Закону №2269-ХІІ, п.8, 12 Методики №786, п.3.3 договору оренди від 24.03.2005 № 30/17, тобто орендна ставка, враховуючи мету використання орендованого майна, була занижена; провести претензійно-позовну роботу щодо стягнення недоотриманих коштів з орендаря. В іншому випадку стягнути з осіб, винних у недоотриманні коштів у порядку та розмірах встановлених ст.ст.132-136 КЗпП України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко