Справа № 806/2261/14
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Панкеєва В.А.
Суддя-доповідач:Майор Г.І.
"03" лютого 2015 р. Справа № 806/2261/14
Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Майора Г.І.
суддів: Одемчука Є.В.
Шевчук С.М.,
при секретарі Витрикузі В.П. ,
за участю представників сторін:
від позивача: Терещенко А.В.,
від відповідача - 1: не з`явився,
від відповідача - 2: Мартинюк Я.Ю., Загревський І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "01" грудня 2014 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів,
У травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - в/ч НОМЕР_1 , відповідач-1) та військової частини НОМЕР_2 (далі - в/ч НОМЕР_2 , відповідач-2) в якому просив:
- визнати бездіяльність в/ч НОМЕР_1 протиправною, яка полягає у відмові перерахунку грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових проблем за 2013 рік та індексації грошового забезпечення з квітня 2007 року по 3 липня 2013 року;
Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 01.12.2014 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити. В апеляційній скарзі відповідач посилається на незаконність, необ`єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.
Заслухавши пояснення позивача, представників відповідача-2, розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 проходив службу в в/ч НОМЕР_1 .
Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних сил України (по особовому складу) від 16.05.2013 № 249 його було звільнено у відставку за п."б" ч.6 (за станом здоров`я) ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
В подальшому, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.05.2013 №123 позивача з 03.07.2013 було виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, оскільки він з 22.05.2013 вважається таким, що справи та посаду здав і вибув у чергову відпустку за 2013 рік у м.Житомир терміном на 42 доби з 23.05.2013 по 03.07.2013 (а.с.8).
На дану заяву позивача в/ч НОМЕР_1 листом від 28.04.2014 за №19/242 повідомила, що додаткова виплата визначена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 як щомісячна додаткова винагорода, законні підстави для включення її до складу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань або грошової допомоги на оздоровлення відсутні. На рахунок індексації, зазначено, що з питання неправильного встановлення базового місяця та неправильного нарахування індексації грошового забезпечення рекомендовано звернутися за попереднім місцем служби (а.с.10).
На думку позивача в/ч НОМЕР_1 незаконно відмовила у перерахунку вказаних коштів, тому за захистом своїх порушених прав та стягнення вказаних коштів він звернувся до суду.
Щодо позовних вимог про визнання бездіяльності військової частини НОМЕР_1 протиправною та стягнення допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових потреб в загальній сумі 1362,10 грн. колегія суддів зазначає таке.
Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII, із змінами і доповненнями (далі - Закон №2011-XII), відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять:
- посадовий оклад, оклад за військовим званням;
- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
- одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця та підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Частиною 1 статті 10-1 Закону №2011-XII передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
Підпунктом 3 пункту 5 постанови Кабінет Міністрів України від 7 листопада 2007 №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" передбачено право керівників державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при щорічній основній відпустці у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби визначає Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджена наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 р. №260 (далі - Інструція №260).
Відповідно абзацу 1 пункту 30.4. Інструкції N 260 розмір грошової допомоги визначається виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день вибуття в щорічну основну відпустку.
Так, п.33.3. Інструкції №260 визначено, що розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України. До місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога, включаються посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Разом з тим п.8 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України 15.11.2010 №595, визначено, що винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Аналізуючи вищенаведені нормативно-правові акти суд приходить до висновку, що до складу матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових проблем винагороди не включаються.
Судом встановлено, що відповідно до Витягу із послужного списку ОСОБА_1 проходив службу в: 201 окремому інженерно-аеродромному батальйоні Повітряних Сил України (грудень 2004 року - травень 2009 року), 31 окремому полку зв`язку ПК "Центр" (травень 2009 року - квітень 2010 року), 9 бригаді тактичної авіації повітряного командування "Центр" ПС (квітень - вересень 2010 року), у ВІКНУ ім.Тараса Шевченка (вересень 2010 року - червень 2011 року), у в/ч НОМЕР_1 (липень 2011 року по липень 2013 року) (а.с.25).
В судовому засіданні позивач пояснив, що йому було недонараховано індексацію з квітня 2007 року, так, як безпідставно було встановлено вказаний місяць базовим, та в подальшому встановлено базовим місяцем - січень 2008 року. До квітня 2007 року в нього був базовий місяць - липень 2003 року.
Відповідачі зазначали, що індексація грошового забезпечення позивачу у в/ч НОМЕР_1 виплачувалась у відповідності до п.8.1.20 наказу Міністра оборони України від 12.11.2010 №590 та на підставі запису в розділі 13 розрахункової книжки поданої особисто позивачем під час зарахування його на грошове забезпечення.
З копії розрахункової книжки позивача (а.с.12-13) встановлено, що останній базовий місяць був встановлений позивачу ВІКНУ ім.Тараса Шевченка.
Як встановлено судом, право позивача на отримання грошового забезпечення виникло під час проходження військової служби у в/ч НОМЕР_3 , оскільки з архівних довідок, які наявні в матеріалах справи (а.с.19-20) базовим періодом нарахування індексації є саме період проходження служби у в/ч НОМЕР_4 (в 201 окремому інженерно-аеродромному батальйоні Повітряних Сил України). Проте, як з`ясовано в судовому засіданні дана військова частина ліквідована, а її правонаступником є в/ч НОМЕР_2 , яку судом першої інстанції судом було залучено в/ч НОМЕР_2 , як другого відповідача.
Проте представник відповідача-2 зазначив, що жодним документом не визначено питання правонаступництва в/ч НОМЕР_4 .
Судом з даного приводу неодноразово були зроблені запити до в/ч НОМЕР_5 для встановлення факту правонаступництва в/ч НОМЕР_4 .
На дані запити в/ч НОМЕР_5 надала відповідь про те, що в/ч НОМЕР_4 розформована та тимчасово передана на фінансове забезпечення до в/ч НОМЕР_2 , яка є правонаступником вищевказаної військової частини (а.с.143, 145).
З довідки в/ч НОМЕР_2 від 02.09.2014 вбачається, що в/ч НОМЕР_4 знаходилася на фінансовому забезпеченні з 01.12.2012 по 31.12.2012 в в/ч НОМЕР_2 (а.с.102).
Проте позивач вважав, що оспорювану доплату індексації грошового забезпечення має виплатити саме в/ч НОМЕР_1 .
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
У справі відсутні докази того, що саме в/ч НОМЕР_1 порушено право позивача на отримання доплати індексації грошового забезпечення з квітня 2007 року по 03 липня 2013 року, відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дана позовна вимога також задоволенню не підлягає.
Згідно положень статей 21, 105, 162 КАС України адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, зобов`язання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю, тобто, адміністративний суд визнає дії суб`єкта владних повноважень незаконними (протиправними) і зобов`язує відповідача провести нарахування та виплату належних сум відповідно до Закону, а не ухвалює рішення про стягнення визначених сум, оскільки суд не може перебирати на себе функцію здійснення нарахування виплат замість органу, якому надані такі повноваження.
З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що адміністративний суд не наділений повноваженнями стягувати визначену позивачем суму індексації та доплати грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових проблем, перебираючи при цьому на себе повноваження суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції. Постанова суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів уважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні.
Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "01" грудня 2014 р. без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Г.І. Майор

судді: Є.В.Одемчук

С.М. Шевчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "06" лютого 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.
1- в справу:
2 - позивачу: ОСОБА_1

АДРЕСА_1 - відповідачу: Військова частина НОМЕР_1

АДРЕСА_2

- ,