Справа № 826/17300/13а
Суддя: Кузьменко В. В.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Кузьменко В. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2015 року м. Київ

Колегія Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Кузьменко В. В.,

суддів Василенка Я. М., Шурка О.І.,

за участю секретаря Ліневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Хюндай Мотор Україна» до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міністерства доходів та зборів України у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Хюндай Мотор Україна» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.09.2014 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Хюндай Мотор Україна» (далі - ТОВ «Хюндай Мотор Україна», позивач) звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міністерства доходів та зборів України у м. Києві (далі - відповідач) та просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 17.10.2013 року № (форма «Р»), від 17.10.2013 року №(форма «В 1») та від 17.10.2013 року № (форма «Р»).

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.12.2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2014 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.05.2014 року касаційну скаргу ТОВ «Хюндай Мотор Україна» задоволено, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.12.2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2014 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.09.2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення позову.

В засідання з'явились учасники процесу. Представники апелянта наполягали на задоволенні апеляційної скарги. Представник відповідача просив залишити постанову суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з даним висновком з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Хюндай Мотор Україна» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012 року по 31.12.2012 року. За результатами перевірки складено акт від 30.09.2013 року за № 1295/26-56-22-01-03/33261252 (надалі - акт перевірки).

Проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено зобов'язання з податку на прибуток підприємств у 3-му кварталі 2012 року на загальну суму 10 192 473,00 грн., та порушення п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 1 704 468,00 грн. та завищено розмір від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на додану вартість в розмірі 9 047 371,00 грн.

На підставі висновків акту перевірки від 30.09.2013 року за № 1295/26-56-22-01-03/33261252 прийняті податкові повідомлення-рішення:

- , яким, у зв'язку з порушенням пп. 139.1.9 Податкового кодексу України, позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на прибуток» на загальну суму 15289049,50 грн., в т.ч. за основним платежем в сумі 10192473 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 5096576,50 грн.;

- , яким, у зв'язку з порушенням пп. 185.1, 187.1, 188.1, 198.2, 198.3, 198.6 Податкового кодексу України позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 9047371 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 1523685,50 грн.;

- , яким, у зв'язку з порушенням пп. 185.1, 187.1, 188.1, 198.2, 198.3, 198.6 Податкового кодексу України позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» всього в сумі 2556872 грн., в т.ч. за основним платежем в сумі 1704468 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 852404 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що збільшення суми грошового зобов'язання, застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій та зменшення суми бюджетного відшкодування ґрунтується на обставинах відсутності фактів придбання позивачем у ТОВ «Продовольча компанія «Зоря Поділля» і ПрАТ «Продовольча компанія «Поділля» цукру білого кристалічного бурякового, і, як наслідок, штучного формування позивачем показників податкової звітності.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, між позивачем та ТОВ «ПК «Зоря Поділля» в м. Гайсин було укладено два договори поставки: договір № Р 340176 від 30.05.2012 року та договір № Z340191 від 01.08.2012року, відповідно до умов яких ТОВ «ПК «Зоря Поділля» зобов'язувалось поставити позивачу товар - цукор білий кристалічний буряковий, врожаю 2011 року 3-ї та 4-ї категорії в мішках по 50 кг., виробництва ТОВ «ПК «Зоря Поділля» або ПрАТ «ПК «Поділля».

Відповідно до умов вказаних договорів поставка товару здійснювалась на умовах EXW «Франко - склад» згідно ІНКОТЕРСМС-2010.

Зі змісту договору № Р 340176 від 30.05.2012 вбачається, що ТОВ «ПК «Зоря Поділля» зобов'язувалось поставити позивачу товар у кількості, що визначатиметься у специфікаціях до цього договору та в асортименті, що визначатиметься у видаткових накладних, які також є невід'ємною частиною договору.

У Специфікаціях № 1 від 08.06.2012 року та № 2 від 15.07.2012 року сторонами уточнено, що ТОВ «ПК «Зоря Поділля» зобов'язується поставити товар на умовах FCA відповідно до ІНКОТЕРСМС-2000 - за адресою: м. Вінниця, вул. Карла Маркса, 38 на склади ПАТ «Вінницяоблагротехсервіс» та/або м. Гайсин, вул. Плеханова, 150 ТОВ «ПК «Зоря Поділля».

Відповідно до змісту договору № Z340191 від 01.08.2012 року ТОВ «ПК «Зоря Поділля» зобов'язувалось поставити позивачу товар у кількості 532,4 т. в асортименті, що визначатиметься у видаткових накладних, які також є невід'ємною частиною цього договору, за адресою: м. Вінниця, вул. Карла Маркса, 38.

Крім того, в перевіряємому періоді між позивачем та ПрАТ «ПК «Поділля» в смт. Крижопіль укладено ряд договорів поставки: № Р340172 від 04.05.2012 року, № Р340175 від 30.05.2012 року та № Р340187 від 31.07.2012 року, відповідно до умов яких, ПрАТ «ПК «Поділля» зобов'язувалось поставити позивачу товар - цукор білий кристалічний буряковий, врожаю 2011 року, виробництва ПрАТ «ПК «Поділля». Згідно з умовами вказаних договорів, поставка товару здійснювалась на умовах FCA відповідно до ІНКОТЕРСМС-2000 за адресою: м. Вінниця, вул. Карла Маркса, 38 на склади ПАТ «Вінницяоблагротехсервіс», та/або за адресою: Вінницька область, Крижопільський район, с. Городківка, вул. Леніна, 103.

На підтвердження факту отримання товару від ТОВ «Продовольча компанія «Зоря поділля» і ПрАТ «Продовольча компанія «Поділля» позивачем до матеріалів справи надані видаткові накладні.

Також судом першої інстанції встановлено, що на формування показників податкової звітності ТОВ «Хюндай Мотор Україна» у перевіряємому періоді вплинуло формування витрат та податкового кредиту за результатам договірних відносин щодо отримання позивачем транспортних послуг.

Так, між позивачем та ТОВ «ПК «Зоря Поділля» укладено договір № Z440020 від 13.06.2012 року про надання транспортних послуг, відповідно до умов якого ТОВ «ПК «Зоря Поділля» зобов'язувалось надати послуги по забезпеченню залізничних перевезень товару у відповідності до вимог внутрішніх та міжнародних правил залізничних перевезень.

В підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем до матеріалів справи додано копію акту прийому-здачі виконаних робіт № РН00-200-01157 від 05.09.2012 року, відповідно до змісту якого, ТОВ «ПК «Зоря Поділля» надало позивачу послуги по перевезенню цукру в кількості 196 т.

Також, між позивачем та ПрАТ «ПК «Поділля» було укладено договір №Р4400300 від 10.11.2011 року про надання транспортних послуг, відповідно до умов якого, ПрАТ «ПК «Поділля» зобов'язувалось надати послуги по забезпеченню залізничних перевезень товару у відповідності до вимог внутрішніх та міжнародних правил залізничних перевезень.

До вказаного договору укладено додаткову угоду № 1к від 01.06.2012 року, відповідно до змісту якої, ПрАТ «ПК «Поділля» зобов'язувалось здійснювати транспортування товару автомобільним транспортом.

Згідно з пп. 1.1 вказаної додаткової угоди, дата загрузки, маршрут, кількість вантажу, місце завантаження та розвантаження в кожному окремому випадку визначаються в заявках до договору, які підписуються уповноваженими особами.

Вартість послуг, що надавались відповідно до вказаного договору, визначалась протоколами погодження договірної ціни.

На підтвердження виконання умов вказаного договору, позивачем надано до суду копії актів прийому-здачі виконаних робіт, а саме: РН-401-00777 від 31.07.2012 року, № РН00-401-00868 від 03.09.2012 року та № РН00-401-00867 від 14.09.2012 року.

Крім того, позивачем та ТОВ «Вінницький комбінат хлібопродуктів № 2» 01.08.2012 року укладено договір транспортного експедирування № 756, відповідно до якого, останній зобов'язувався забезпечити організацію перевезень вантажів та забезпечити подачу і прибирання вагонів. Строки надання послуг, пункт відправлення та пункт призначення вантажу, відповідно до п. 3.3 та п. 4 договору, визначаються специфікацією, яка є додатком до нього.

Позивачем надано до суду копію вказаної специфікації від 01.08.2012 року, відповідно до змісту якої, товар відправлявся зі ст. Вінниця до ст. Алма-Ата - Бишкек - Кустанай, в строк до 31.08.2012 року.

Також позивачем було укладено договір про надання транспортних послуг з ТОВ «Радотранс» № П1306 від 13.06.2012 року, відповідно до якого ТОВ «Радотранс» зобов'язувалось надати послуги по забезпеченню залізничних перевезень товару у відповідності до вимог внутрішніх та міжнародних правил залізничних перевезень.

На підтвердження виконання ТОВ «Радотранс» взятих на себе зобов'язань, позивачем до суду надано копії актів виконаних робіт.

Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «ПК «Зоря Поділля» і ПрАТ «ПК «Поділля» діючи кожний окремо, поставляли товар позивачу на три склади: м. Вінниця, вул. Карла Маркса, 38; Вінницька область, м. Гайсин, вул. Плеханова, 150; Вінницька область, Крижопільський район, с. Городковка, вул. Леніна, 103.

Далі, товар перевізники доставляли до залізничних станцій (Гайсин/Княжево/Вінниця), де його навантажували в залізні вагони і, після цього, реалізовували на експорт до суб'єктів господарювання - покупців в Казахстані.

На підтвердження однієї з складових товарності господарської операції - факту переміщення товару, позивач надав до суду акти виконаних робіт, підписані між ним (замовником) та ТОВ «ПК «Зоря Поділля», ПрАТ «ПК Поділля», ТОВ «Вінницький комбінат хлібопродуктів № 2», ТОВ «Радотранс» (виконавці), а також

Товарно-транспортні накладні, відповідно до яких ПрАТ «ПК «Поділля» в інтересах позивача здійснено перевезення 520 т. цукру зі складів за адресами: м. Вінниця, вул. Карла Маркса, 38; с. Городковка, Крижопільський район, вул. Леніна, 103, в місто Одесу.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, з метою всебічного і повного з'ясування фактичних обставин справи, запропонував позивачу звернутись до перевізників та отримати належним чином завірені копії товарно-транспортних накладних, які б могли підтвердити факт перевезення товару та давали можливість ідентифікувати транспортні засоби і водіїв, які перевозили цукор.

Однак,надані суду документи, а саме 27 товарно-транспортних накладних,не містять доказів переміщення товару зі складів за адресами: м. Вінниця, вул. Карла Маркса, 38; с. Городковка, Крижопільський район, вул. Леніна, 103, в місто Одесу.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що посилання представника позивача на достатність, на його думку, самих по собі видаткових накладних, як належних доказів переміщення товару, слід відхилити, оскільки дані документи не містять інформації про рух товару, а можуть підтвердити лише факт переходу права власності на товар.

Крім того, судом правомірно не взято до уваги надані позивачем 27 товарно-транспортних накладних, як належні докази переміщення 520 тон цукру, адже зі змісту даних перевізних документів неможливо встановити інформацію про особу, яка отримувала товар, та інформацію про документ, на підставі якого такий товар нею було отримано (довіреність). Тобто, зі змісту вказаних документів вбачається, що товар було отримано водієм перевізника, однак без подальшого відвантаження даного товару у м. Одеса.

Доцільності оформлення документів про переміщення товару в м. Одесу представник позивача ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції не пояснив.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем надано докази експорту товару в Казахстан, однак не надано підтвердження належними і допустимими доказами перевезення товару на склади та залізничні станції в Вінницькій області з метою здійснення експортної операції.

З матеріалів справи вбачається, що в підтвердження доводів про передачу товару від первинних постачальників на склади, позивачем не надано жодної складської квитанції та документів бухгалтерського обліку, які б могли підтвердити фактичність отримання цукру.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність належних доказів поставки товару контрагентів позивачу, а з вищевикладених обставин виконання зовнішньоекономічних контрактів та документів на підтвердження їх виконання вбачається удаваність вчинення господарської операції між позивачем і ТОВ «Продовольча компанія «Зоря Поділля» та ПрАТ «Продовольча компанія «Поділля», оформленої під реальні господарські взаємовідносини з нерезидентами з метою неправомірного формування показників податкової звітності.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що наявність законодавчо визначених документів для формування податкового кредиту та витрат, зокрема, наявність податкових накладних та актів здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг), виписаних платником податку є обов'язковою, але, не безумовною підставою для визнання правомірності формування платником податку показників податкової звітності за умови, якщо судом буде встановлено, що відомості в таких документах не відповідають дійсності, в тому числі, коли господарські операції не мали реального характеру через їх безтоварність.

Судом першої інстанції вірно зауважено, що наявність доказів оплати не є достатнім доказом правомірності віднесення сум до податкового кредиту, адже, первинні бухгалтерські та податкові документи є підставою для змін в бухгалтерському та податковому обліку підприємства, виключно за умови фактичного вчинення господарської операції.

Наявність самих лише обставин укладання цивільно-правового договору, формальних доказів про його виконання, не є безумовним свідченням правомірності здійснення змін у податковому обліку такого платника податку.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21.10.2008 року за результатами розгляду скарги Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротрейд» до ДПІ про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення та постанові Вищого адміністративного суду України від 20.02.2013 року по справі №2а-4458/12/2670.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та доводами податкового органу, що позивачем безпідставно сформований податковий кредит та витрати за досліджуваний період, що призвело до втрат дохідної частини Державного бюджету України.

Відповідно до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 року № 1936/11/13-11, для вжиття належних заходів із метою встановлення обставин реальності здійснення спірної господарської операції суди повинні витребувати у платника податків ті докази, які не надані учасниками справи, але які, на думку суду, можуть підтвердити або спростувати доводи податкового органу щодо наявності порушень з боку платника податків. Відповідні дії можуть бути вчинені судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 110, ст. 114 КАС України.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції неодноразово витребовував у позивача всю наявну в нього документацію на підтвердження фінансово-господарських операцій з контрагентами, однак окрім вже наявних у матеріалах справи документів, інших документів позивачем надано не було.

Відтак судом першої інстанції доцільно зауважено, що у разі ненадходження витребуваних додаткових доказів у строк, установлений судом, спір може бути розв'язано на підставі наявних у справі доказів. Якщо позивач без поважних причин ухиляється від надання доказів на вимогу суду, а наявних у справі матеріалів недостатньо для спростування підтверджених належними доказами висновків контролюючого органу, покладених в основу ухваленого ним спірного рішення, у позові платника податків може бути відмовлено.

При цьому, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

З приводу зауважень позивача щодо неврахування судом першої інстанції, при винесенні оскаржуваної постанови, наявного в матеріалах справи висновку судово-економічної експертизи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 82 КАС України висновок експерта для суду не є обов'язковим, а підлягає оцінці в сукупності й взаємозв'язку з іншими доказами у справі.

Стаття 86 КАС України визначає, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Одже, з наведеного вбачається, що саме на суд покладено обов'язок оцінки доказів у справі, в їх сукупності й взаємозв'язку.

За таких обставин, колегія суддів не вважає, наявний у матеріалах справи, висновок судово-економічної експертизи, достатнім доказом для підтвердження господарських операцій позивача, оскільки, невідповідність доводів позивача фактичним обставинам справи підтверджена належними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Докази надані позивачем не підтверджують обставин, на які він посилається у позові та апеляційній скарзі.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі були предметом дослідження у суді першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження.

З урахуванням вище викладеного та приписів ст. 159 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 8 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, через що постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 8, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, п. 2, 3, 4, 5, 6, 9 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 року № 7 колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Хюндай Мотор Україна» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.09.2014 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Хюндай Мотор Україна» до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міністерства доходів та зборів України у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.09.2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, тобто з 03.02.2015 року, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. І. Шурко

Повний текст ухвали виготовлено 03.02.2015 року.

Головуючий суддя Кузьменко В. В.

Судді: Василенко Я.М.

Шурко О.І.