Справа № К/9991/12230/12-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" січня 2015 р. м. Київ К/9991/12230/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, третя особа: Київський міський військовий комісаріат про перерахунок пенсії, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 22 жовтня 2010 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2012 року,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2008 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі ГУ ПФУ), третя особа: Київський міський військовий комісаріат (далі КМВК), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив зобов`язати відповідача виплатити йому нараховану суму пенсії у розмірі 31957,78 гривень, з урахуванням встановленого індексу інфляції.
В обґрунтування позову зазначав, що відповідач протиправно відмовив йому у виплаті пенсії, раніше нарахованої третьою особою на підставі судового рішення, чим порушив його права, а тому ОСОБА_1 просив про задоволення позову.
Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 22 жовтня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2012 року, у задоволенні позову відмовлено.
У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та задовольнити позов.
Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку про часткове задоволення скарги з таких підстав.
Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Дарницького районного суду м. Києва від 4 грудня 2006 року задоволено позов ОСОБА_1 до Київського міського військового комісаріату про перерахунок пенсії та зобов`язано останнього нарахувати та виплатити позивачу недоплачену пенсію, розмір якої, згідно розрахунку КМВК, становив 31957,78 гривень.
На виконання вищезазначеної постанови КМВК нарахував позивачу спірні кошти, однак не здійснив виплату таких, оскільки, згідно з чинним, на момент здійснення перерахунку, законодавством не мав відповідних повноважень.
Постановою державного виконавця від 3 червня 2008 року виконавче провадження щодо перерахунку і виплати пенсії на користь ОСОБА_1 у розмірі 31957,78 гривень закінчене на підставі пункту 8 статті 37 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження».
В подальшому, у 2008 році, позивач неодноразово звертався до відповідача і третьої особи з вимогами про виплату нарахованої йому пенсії, однак у задоволенні таких заяв було відмовлено.
Зокрема, як на підставу для відмови позивачу у виплаті спірних коштів, ГУ ПФУ посилався на відсутність будь-яких виконавчих документів щодо стягнення таких саме з відповідача.
Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили з того, що у відповідача відсутній обов`язок щодо виплати пенсії позивачу, а тому дійшли висновку про правомірність дій ГУ ПФУ.
Проте до такого висновку суд частково дійшов без з`ясування дійсних прав та обов`язків сторін, в порушення норм матеріального і процесуального права, з таких підстав.
У відповідності зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За змістом цієї норми процесуального права у мотивувальній частині рішення суд зобов`язаний навести дані про встановлені обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У мотивувальній частині кожного рішення має бути наведено також посилання на закон та інші нормативно-правові акти матеріального права (назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт закону), у відповідних випадках - на норми Конституції України, на підставі яких визначено права та обов`язки сторін у спірних правовідносинах, а в разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду з прав людини які згідно із Законом України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права та підлягають застосуванню в даній справі.
Так, за правилами частини 2 статті 52 Закону № 2262-ХІІ пенсіонерам з числа осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей пенсії виплачуються установами Ощадного банку України за місцем фактичного проживання пенсіонера, незалежно від реєстрації місця проживання, на підставі відповідних документів, які оформляються органами пенсійного забезпечення Міністерства оборони України, спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного кордону України, Управління державної охорони, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державної податкової адміністрації України, Державного департаменту України з питань виконання покарань.
Однак, після 1 січня 2007 року, у відповідності до частини 2 статті 99 Закону України від 19 грудня 2006 року № 489-V «Про Державний бюджет України на 2007 рік» виплата пенсій, в тому числі призначених до введення в дію цього Закону, здійснюється органами Пенсійного фонду через установи ВАТ «Ощадний банк України» за місцем фактичного проживання пенсіонера або за його бажанням через установи банків, з якими Пенсійним фондом України укладено відповідні договори, на підставі документів та у порядку, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Цим же законом дію частини 2 статті 52 Закону № 2262-ХІІ зупинено на 2007 рік.
Пунктом 4 розділу І Закону України від 3 квітня 2007 року № 857-V «Про внесення змін до деяких законів України щодо пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» частину 2 статті 52 Закону № 2262-ХІІ викладено в новій редакції, у відповідності до якої іншим особам, які мають право на пенсійне забезпечення згідно з цим Законом, пенсії виплачуються органами Пенсійного фонду України через установи відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» за місцем фактичного проживання пенсіонера на підставі відповідних документів, що оформляються органом Пенсійного фонду України.
Також, за змістом абзацу першого частини 1 статті 58 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд є органом, який крім іншого, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до частини 2 статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
За приписами статті 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.
Таким чином, право особи на пенсійне забезпечення є невідчужуваним і непорушним, забезпечено державою і гарантується Конституцією України та у даному випадку реалізовано позивачем через норми Закону № 2262-ХІІ, у відповідності до якого ОСОБА_1 призначена і виплачується пенсія.
За правилами частини 2 статті 55 Закону № 2262-ХІІ (у редакції спірних правовідносин) нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Аналіз вищезазначених правових норм дає підстави колегії суддів для висновку, що починаючи з 1 січня 2007 року, обов`язок виплати нарахованої пенсії позивачу покладено на органи Пенсійного фонду, а в даному випадку на відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.
При цьому, колегія суддів наголошує, що відсутність виконавчих документів щодо виплати спірної суми пенсії не може ставитись в залежність від виконання відповідачем покладених на нього чинним законодавством обов`язків, а також не є перешкодою в реалізації права позивача на пенсійне забезпечення і не може бути підставою для відмови у виплаті належних йому та нарахованих сум пенсії.
Постановою Кабінету Міністрів України від 2 листопада 2006 року № 1522 «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян» (далі постанова № 1522) затверджено Порядок передачі органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян (далі Порядок).
Пунктом 3 постанови № 1522 постановлено Міністерству оборони, Міністерству внутрішніх справ, Міністерству з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Службі безпеки, Державній податковій адміністрації, Державному департаменту з питань виконання покарань та іншим органам, що здійснюють призначення пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», забезпечити проведення інвентаризації пенсійних справ, виплатних та інших документів, необхідних для виконання функцій з призначення і виплати пенсій особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - призначення і виплата пенсій), передачу їх до 1 січня 2007 року органам Пенсійного фонду України згідно з актами, складеними за формою, що затверджується органами, зазначеними у цьому пункті, за погодженням з Пенсійним фондом України, та виплату пенсій до визначеного строку.
Згідно з пунктом «в» підпункту 1 пункту 2 Порядку органи, що здійснюють призначення пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" здійснюють за графіками, затвердженими органами Пенсійного фонду України, передачу пенсійних справ та виплатних документів, про що складають акт приймання-передачі за формою, що затверджується Пенсійним фондом України. Разом з пенсійними справами і виплатними документами передається уточнена у процесі інвентаризації електронна база даних про одержувачів пенсій.
Підпунктом 2 цього ж пункту Порядку встановлено, що органи Пенсійного фонду України приймають згідно із затвердженими графіками від органів, що здійснюють призначення пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", пенсійні справи, виплатні та інші документи, необхідні для виконання функцій з призначення і виплати пенсій.
Враховуючи викладене, для правильного вирішення справи, судам необхідно було встановити, чи містились у пенсійній справі позивача відомості щодо нарахованих але не виплачених йому спірних коштів, а також з`ясувати, чи передавались до ГУ ПФУ відповідні виплатні та інші документи, необхідні для виконання функцій з виплати пенсії ОСОБА_1 і, в разі наявності таких, з чиєї вини ця сума не була виплачена.
Неповне з`ясування судами дійсних обставин справи, а також неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, призвело до ухвалення рішень, які не відповідають вимогам статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо законності і обґрунтованості.
За таких обставин рішення судів першої та апеляційної інстанцій, підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд, оскільки суд касаційної інстанції не може встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судових рішеннях.
За приписами частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Керуючись статтями 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 22 жовтня 2010 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2012 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало