Справа № 804/5994/14
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2015-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"20" січня 2015 р. справа № 804/5994/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.05.2014 р. у справі № 804/5994/14

за позовом Приватного акціонерного товариства "Житлобудмеханізація"

до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, -

встановив:

29.04.2014 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача № від 16.04.2014 року, яким позивачеві збільшено розмір грошового зобов'язання за платежем: орендна плата з юридичних осіб на суму 418004,1 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 83165,86 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.05.2014 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Постанова суду вмотивована тим, що зміна розміру земельного податку є лише підставою для внесення відповідних змін до договору оренди земельної ділянки і не тягне автоматичні зміни орендної плати та донарахування податковим органом суми податкового зобов'язання з орендної плати із застосуванням штрафних санкцій.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначає, що відносини оподаткування не можуть регулюватися на засадах угоди між учасниками та не передбачають укладання договорів стосовно виконання податкового зобов'язання.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, скасувавши постанову суду першої інстанції та ухвалити нову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що в період часу з 17.03.2014 року по 21.03.2014 року відповідачем, на підставі повідомлення № 129 від 12.03.2014 року та наказу № 364 від 12.03.2014 року проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань повноти нарахування орендної плати за землю за період з 01.02.2011 року по 01.08.2013 року, за результатами якої складено акт перевірки № 713 від 28.03.2014 року.

Відповідно до висновків акту перевірки встановлено порушення з боку позивача п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 та п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України, рішення Дніпропетровської міської ради № 216/8 від 02.02.2011 року, внаслідок чого встановлено заниження орендної плати за земельні ділянки, розташовані на території Бабушкінського району на 2011 рік (з 01.02.2011 року) - 156464,64 грн., 2012 рік - 170688,69 грн., січень-липень 2013 року - 90850,72 грн.

Висновки акта перевірки обґрунтовані тим, що позивач, починаючи з 01.02.2011 року по 12.07.2013 року декларував та сплачував орендну плату за землі комунальної власності у меншому розмірі, ніж визначено нормами Податкового кодексу України.

На підставі вищевказаного акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 16.04.2014 року, яким позивачеві збільшено суму податкового зобов'язання за основним платежем: орендна плата з юридичних осіб за основним на суму 418004,1 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 83165,86 грн.

Відповідно до матеріалів справи 10.09.2002 року, на підставі рішення Дніпропетровської міської ради № 253/2 від 19.06.2002 року, між позивачем та Дніпропетровською міською радою укладено договір оренди земельної ділянки площею 1,2845 га за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Шинна, 10 для фактичного розміщення адміністративно-побутового комплексу та виробничо-складських будівель і споруд на строк до 19.06.2017 року. Даний договір було зареєстровано Дніпропетровським міським управлінням земельних ресурсів 19.09.2002 року за № 2216 та посвідчено нотаріально.

Згідно п. 1.3 вказаного договору грошова оцінка земельної ділянки складає згідно з довідкою про грошову оцінку земельної ділянки на момент укладання цього договору: 3699201,67 грн.

Пунктом 3.1 зазначеного договору передбачено, що розмір орендної плати за користування земельною ділянкою на термін дії договору складає 554880,25 грн.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що орендна плата за користування земельною ділянкою сплачується у грошовій формі в розмірі земельного податку, вноситься на розрахунковий рахунок Держказначейства за місцем податкового звіту щомісячно (до 15 числа наступного місяця) і на майбутній період вноситься на термін не більше одного календарного року.

Пунктом 3.3 договору зазначено, що розмір земельного податку переглядається у разі законодавчої зміни ставок земельного податку.

З 01.01.2011 року набрав чинності Податковий кодекс України, відповідно до ст. 288 якого встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Згідно з п.п. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом.

В зв'язку зі змінами у законодавстві відповідачем в офіційному виданні Дніпропетровської міської ради (газета «Наше Місто №26 (3306) від 22.02.2011 року) було опубліковано повідомлення для позивача, згідно якого останньому необхідно у двотижневий строк, з моменту опублікування повідомлення (до 08.03.2011 року) звернутись до департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради для приведення договору оренди земельної ділянки до вимог чинного законодавства України в частині орендної плати, шляхом укладання додаткового договору. Однак у вказаний строк позивач відповідь на вказану вимогу не надав та не уклав додаткового договору, в зв'язку з чим відповідач звернувся до господарського суду Дніпропетровської області із позовом про внесення змін до договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.06.2013 року у справі № 904/4153/13 позовні вимоги задоволено повністю:

- внесено зміни до п. 1.3 Договору оренди земельної ділянки зареєстрованої в Державному земельному кадастрі м. Дніпропетровська за кодом 66087013, укладеного між Дніпропетровською міською радою та ВАТ «Житлобудмеханізація-2», посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_1, зареєстрованого в реєстрі за № 2125, в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за № 2216 від 19.09.2002 року, виклавши його у наступній редакції:

«п. 1.3 Нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 24.05.2013 року становить 8534497,51 грн.»;

- пункт. 3.1 Договору оренди земельної ділянки - виключити;

- внести зміни до п. 3.2 Договору оренди земельної ділянки зареєстрованої в Державному земельному кадастрі м. Дніпропетровська за кодом 66087013, укладеного між Дніпропетровською міською радою та ВАТ «Житлобудмеханізація-2», посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_1, зареєстрованого в реєстрі за № 2125 в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за № 2216 від 19.09.2002 року, виклавши його у новій редакції:

«п. 3.2 Річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у грошовій формі (у гривнях) у розмірі 256034,92 грн. не є сталою та може змінюватися у разі зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки і обчислюється відповідно до Податкового кодексу України у мінімальному розмірі орендної плати, що встановлюється цим кодексом».

Суд першої інстанції виходи в того, що до моменту набрання законної сили судовим рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.06.2013 року у справі № 904/4153/13 позивач повинен сплачувати орендну плату на підставі укладеного договору оренди земельної ділянки, оскільки зміна розміру земельного податку є лише підставою для внесення відповідних змін до договору оренди земельної ділянки і не тягне автоматичні зміни орендної плати та, відповідно, донарахування податковим органом суми податкового зобов'язання з орендної плати із застосуванням штрафних санкцій за спірним податковим повідомленням-рішенням є протиправним.

Проте колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що збільшення мінімального розміру орендної плати за землю відбулося не у зв'язку з волевиявленням сторін договору, а у зв'язку зі змінами в чинному законодавстві України, а тому необхідність в сплаті орендної плати за землю у новому розмірі виникла незалежно від внесення змін до договору оренди земельної ділянки.

Колегія суддів зазначає, що відносини оподаткування не можуть регулюватися на засадах угоди між учасниками та не передбачають укладання договорів стосовно виконання податкових зобов'язань, таким чином хоч розмір орендної плати за землю є умовою договору оренди, однак справляння орендної плати є сферою регулювання податкового законодавства та не може залежати від умов договору.

Відповідно до постанови Верховного Суду України у справі № 21-443а12 від 11.06.2013 року встановлено, що договір оренди землі є цивільно-правовим, а отже, йому притаманні такі ознаки, як свобода договору, обов'язковість його виконання сторонами тощо. Суб'єкт владних повноважень, який не є учасником договору, не може здійснювати владні управлінські функції шляхом втручання у відносини сторін договору, але має право контролювати належність виконання договору та відповідність його умов чинному законодавству України, зокрема стежити, щоб такі умови не суперечили інтересам суспільства. Якщо ж договір пов'язаний зі сплатою податків і, на думку суб'єкта владних повноважень, спрямований на ухилення від їх сплати, останній, за допомогою адміністративних заходів, уповноважений відновити публічний порядок.

Згідно з ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та дляв сіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до статті 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст. 202, ст.205, ст.207 КАС України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.05.2014 р. у справі № 804/5994/14 - скасувати.

В задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун