Справа № 872/16211/13
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 жовтня 2014 рокусправа № 804/10855/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,

суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,

за участю секретаря судового засідання: Спірічева Я.В.,

за участю представників:

позивача: - Максимюка М.Ю. (довіреність від 20 червня 2014 року),

відповідача: - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Криворізького міського комунального підприємства «Міськліфт»

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2013 року

у справі № 804/10855/13-а

за позовом Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області

до Криворізького міського комунального підприємства «Міськліфт»

про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2013 року Державна фінансова інспекція в Дніпропетровській області звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Криворізького міського комунального підприємства «Міськліфт» про зобов'язання виконати вимоги Криворізької об'єднаної фінансової інспекції від 08 травня 2013 року № 850-15/1336.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2013 року позовні вимоги задоволені. Зобов'язано Криворізьке міське комунальне підприємство «Міськліфт» виконати вимоги Криворізької об'єднаної державної фінансової інспекції від 08 травня 2013 року № 850-15/1335 щодо відшкодування збитків у сумі 874444,14 гривень завданих підприємству внаслідок не подання до господарського суду письмових заяв з вимогами до підприємств-боржників: комунально-житлових підприємств №5, 10, 36 про відшкодування, що призвело до втрати боржників у зобов'язанні; відшкодування порушення шляхом повернення грошових коштів на загальну суму 5819,23 гривень управлінням праці та соціального захисту населення на розрахунковий рахунок відповідача, у тому числі шляхом проведення претензійно-позовної роботи.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Криворізьке міське комунальне підприємство «Міськліфт» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі.

У судовому засіданні представник Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області заперечує проти задоволення апеляційної скарги.

Представник Криворізького міського комунального підприємства «Міськліфт» будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як підтверджується матеріалами справи, Державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Криворізького міського комунального підприємства «Міськліфт» за період з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2012 року, за результатами якої складений акт №850-21/28 від 08 квітня 2013 року.

За виявленими під час ревізії порушеннями, 08 травня 2013 року листом №850-17/1336 Криворізькою об'єднаною державною фінансовою інспекцією висунуто вимоги до Криворізького міського комунального підприємства «Міськліфт», зокрема:

- стягнути з осіб, винних у безпідставному неподанні до господарського суду письмових заяв з вимогами до підприємств-боржників, шкоду у порядку та розмірі встановленому законодавством, у тому числі шляхом проведення претензійно-позовної роботи; в подальшому забезпечити облік та списання дебіторської заборгованості у відповідності до вимог чинного законодавства у зв'язку з тим, що відповідач, у встановлені статтею 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» строки, в порушення статтей 256, 257, 526, 612, 625 Цивільного кодексу України не подав до господарського суду письмових заяв з вимогами до підприємств-боржників про відшкодування дебіторської заборгованості на загальну суму 874444,14 гривень, що призвело до втрати боржників у зобов'язанні та матеріальної шкоди (збитків) підприємству;

- відобразити в обліку дебіторську заборгованість в сумі 5819,23 гривень; відшкодувати зазначене порушення шляхом повернення грошових коштів на загальну суму 5819,23 гривень управлінням праці та соціального захисту населення на розрахунковий рахунок відповідача, у тому числі шляхом проведення претензійно-позовної роботи, в іншому випадку стягнути з осіб, винних у проведенні зайвих витрат, шкоду в порядку та розмірі, встановленому статтями 130-136 Кодексу законів про працю України, в зв'язку з порушенням відповідачем пункту 1 статті 3, підпунктів 1, 5, 8 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пунктів 7, 20 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», пунктів 4.9, 5, 6 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, щодо покриття витрат іншої юридичної особи на суму 5819,23 гривень, внаслідок неподання до відшкодування управлінню праці та соціального захисту населення витрат підприємства по додатковим відпусткам громадян.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи відповідачем не підтверджено виконання обов'язкових вимог органу державної фінансової інспекції, як наслідок, із обґрунтованості позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з правовою позицією суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року №499/2011 (далі - Положення), визначено, що Державна фінансова інспекція є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Державна фінансова інспекція здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах або міжрайонні, об'єднані в районах та містах територіальні органи, головних інспекторів у районах та містах (пункт 7 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення, Державна фінансова інспекція має право в установленому порядку, зокрема: пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (підпункт 15); у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства (підпункт 18); при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (підпункт 21).

Положенням установлено, що Державна фінансова інспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб і, у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми узгоджуються з положеннями статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», якою визначено права органу державного фінансового контролю. Зокрема, пунктом 7 передбачено право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Згідно з пунктом 10 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надано право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а відповідно до пункту 13 цієї норми - при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Таким чином, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного і місцевих бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства має право пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на приведення роботи підконтрольної організації у відповідність із вимогами законодавства у майбутньому і є обов'язковою до виконання. Що ж стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово відшкодовані шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення органу державного фінансового контролю до суду з відповідним позовом.

Отже, орган державного фінансового контролю має право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути кошти на відшкодування виявлених в ході перевірки збитків.

У порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

Державна фінансова інспекція в Дніпропетровській області пред'явила вимоги, які вказують на виявлені збитки, їх розмір та їх стягнення.

Зважаючи на те, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність обчислення їх розміру перевіряє суд, який розглядає цей позов.

Враховуючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за відповідним позовом органу державного фінансового контролю, вони не можуть бути стягнуті за адміністративним позовом про зобов'язання вчинити певні дії.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку щодо необґрунтованості заявленого позову.

Правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня 2014 року (справи №№ 21-40а14, 21-63а14), 13 травня 2014 року (справа № 21-89а14,) 20 травня 2014 року (справа № 21-93а14) та інших.

Відповідно до статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування постанови суду з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 202, 207, 212 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Криворізького міського комунального підприємства «Міськліфт» - задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2013 року - скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко

Суддя: Ю.М. Дадим