Справа № 813/18/14
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2015-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2015 р. Справа № 876/4703/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Левицької Н.Г., Хобор Р.Б.,

за участі секретаря судових засідань Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова головного управління Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 березня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна консалтингова компанія" до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення ,-

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Центральна консалтингова компанія" звернулось в суд з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення від 03.02.2006р. № /0, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 207875,01 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що визначене контролюючим органом у спірному податковому повідомленні-рішенні податкове зобов'язання в частині штрафних санкцій в розмірі 69291,67 грн. є безпідставним, оскільки платник податків самостійно виявивши помилку, подав уточнюючі розрахунки за попередні податкові періоди, а саме: за липень 2005р. та вересень 2005р. та самостійно донарахував 5% від несплаченого податку з ПДВ в сумі 6929 грн. у відповідності до п. 17.2 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" № 2181-ІІІ , оскільки фактично перевірка податковим органом не здійснювалась.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24 березня 2014 року позов задоволено повністю, оскільки суд погодився з доводами позивача.

ДПІ у Личаківському районі подала апеляційну скаргу, вважаючи, що оскаржувана постанова винесена судом в супереч норм матеріального права та без повно і всебічно з'ясованих обставин справи, а тому підлягає скасуванню.

Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів врахувала наступні норми чинного законодавства та обставини справи.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

ДПІ у Личаківському районі на підставі направлення від 30.01.2006р. №76, наказу №37 від 31.07.2006р. провела позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ "Центральна консалтингова компанія" з питань взаємовідносин з ТОВ Бізнес центр "Український капітал" за період з 01.07.2005р. по 31.09.2005р., за результатами якої складено акт №12/23-0/32127093.

Перевіркою встановлено порушення п.п.7.2.3 п.7.2, п.п.7.3.1 п.7.3 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997р. №168/97-ВР, а саме: підприємством занижено податкове зобов'язання з ПДВ за липень 2005р. на суму 41666,67 грн., за вересень 2005р. на суму 96916,67 грн.

На підставі акта перевірки ДПІ у Личаківському районі винесено податкове повідомлення-рішення від 03.02.2006р. №/0, яким визначено суму податкового зобов'язання з ПДВ всього на суму 207875,01 грн., в тому числі 138583.34 грн. - основного платежу, 69291,67 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Предметом апеляційного оскарження є постанова суду першої інстанції в частині визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення, яким визначено суму податкового зобов'язання за порушення в частині заниження податкового зобов'язання з ПДВ.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з наступного.

Між позивачем та ТОВ Бізнес центр "Український капітал" був укладений договір купівлі-продажу будівлі училища від 25.07.2005р., загальною площею 487,3 кв.м., за адресою м.Львів, вул.Промислова, 50/52, згідно умов якого позивач здійснив продаж вказаного об'єкта за 831500 грн., в тому числі ПДВ - 138583 грн.

Сторони обумовили термін сплати згідно графіку; продавець (позивач) отримає від покупця 250000 грн. протягом 2-х днів з дня підписання даного договору, решта: 145,375 грн. - 02.09.2005р., 1453,75 грн. - 25.09.2005р., 1453,75 грн. - 25.10.2005р., 1453,75 грн. - 25.11.2005р.

Позивач виписав покупцю податкові накладні №185-1 від 31.07.2005р. на суму 250000 грн., в т.ч. ПДВ 41666,67 грн., №248 від 02.09.2005р. на суму 581500 грн., в т.ч. ПДВ 96916,67 грн.

Факт передачі у власність будівлі училища до ТОВ Бізнес центр "Український капітал" підтверджується актом прийому-передачі від 06.09.2005р.

Згідно бази даних АІС ОР позивача податкове зобов'язання по декларації з ПДВ за липень 2005р. становить 13295 грн. та за вересень 2005р. - 20590 грн.

З цих підстав, податковий орган дійшов висновку, що ПДВ по продажу приміщення училища до складу податкових зобов'язань за липень 2005р. в сумі 41666,67 грн., вересень 2005р. в сумі 96916,67 грн. позивачем включено не було, у зв'язку із чим, позивач допустив порушення п.п.7.2.3 п.7.2, п.п.7.3.1 п.7.3 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997р. №168/97-ВР, що призвело до заниження податкового зобов'язання по ПДВ за липень 2005р. в сумі 41666,67 грн., вересень 2005р. в сумі 96916,67 грн.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону № 2181-ІІІ (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 15 цього Закону) платник податків самостійно виявляє помилки у показниках раніше поданої податкової декларації, такий платник податків має право надати уточнюючий розрахунок.

Відповідно до абзацу 1 пункту 17.2 статті 17 Закону N 2181-III платник податків, який до початку його перевірки контролюючим органом самостійно виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний: а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму такої недоплати та штраф у розмірі п'яти відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку; б) або відобразити суму такої недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за наступний податковий період, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми податкового зобов'язання з цього податку.

Разом з тим, момент самостійного виправлення помилок обмежений початком проведення перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи, ТзОВ "Центральна консалтингова компанія" самостійно виявивши помилку у деклараціях з ПДВ за липень та вересень 2005р., 02.02.2006р. подало уточнюючі декларації за липень та вересень 2005р. до початку проведення перевірки, що підтверджується відсутністю записів про проведення перевірки у журналі реєстрації перевірок ТОВ "Центральна консалтингова компанія" №1.

Також відповідачем не надано доказів надіслання позивачу наказу та направлення на проведення перевірки та доказів, що підтверджують факт ознайомлення позивача з наказом та направленням на проведення перевірки.

Станом на січень 2006р. ТОВ "Центральна консалтингова компанія" відобразило податковий кредит у декларації з ПДВ від 09.02.2006р. Станом на момент виникнення боргу по ПДВ на суму 138583,34 грн., борг бюджету перед позивачем по ПДВ становив 126013 грн.

У зв'язку із наведеними обставинами, позивач донарахував 5% від несплаченого податку в розмірі 6929 грн. у відповідності до вимог абз. 1 п. 17.2 ст. 17 Закону №2181-III.

Таким чином, позивачем належно виконані вимоги зазначеної вище норми, а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що застосування штрафу до позивача згідно податкового повідомлення-рішення від 03.02.2006р. №/0 є неправомірним, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Аналізуючи чинне законодавство та обставини справи колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги в спосіб, визначений ст.162 КАС України, оскільки відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатні та беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, та не довів правомірність прийнятого рішення.

В зв'язку з цим, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даної справи всебічно, повно та об'єктивно встановив обставини справи, дослідив та оцінив всі докази, які містяться в матеріалах справи.

З огляду на таке, наведені в апеляційній скарзі доводи не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції та застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову - без змін.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.195, ст.197, п.1 ч.1 ст.199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова головного управління Міндоходів у Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 березня 2014 року у справі № 813/18/14 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий-суддя В.П. Сапіга

Судді: Н.Г. Левицька

Р.Б. Хобор

Повний текст виготовлено 03.02.2015р.