Справа № 816/699/14
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2015-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 р.Справа № 816/699/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Ральченка І.М.

Суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 26.11.2014р. по справі № 816/699/14

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області

про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИЛА:

24 жовтня 2014 року Управління державної казначейської служби України у м. Полтаві Полтавської області звернулося до суду із заявою про роз'яснення постанови суду від 26.03.2014 року, а саме: просить роз`яснити постанову в частині порядку стягнення з Державного бюджету України суми витрат зі сплати судового збору в розмірі 182,70 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 400,00 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 26.11. 2014 року заяву Управління державної казначейської служби України у м. Полтаві Полтавської області про роз'яснення способу та порядку виконання постанови Полтавського адміністративного суду від 26.03.2014 у адміністративній справі №2а-816/699/14 за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області про визнання протиправними та скасування рішень - задоволено.

Ухвалено роз'яснити Управлінню Державної казначейської служби України у м. Полтаві Полтавської області спосіб та порядок виконання постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 26 березня 2014 року, а саме стягнення коштів за виконавчим листом від 07 серпня 2014 року № 816/699/14 здійснювати з Державного бюджету України в особі Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області.

Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні заяви. В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті ухвали норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, на думку апелянта, з урахуванням того, що кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України, ухвала суду першої інстанції від 26.11.2014 року про роз'яснення судового рішення фактично змінює зміст постанови суду від 26.03.2014 року.

У відповідності до положень ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена адміністративна справа розглянута в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судовим розглядом, 21.02.2014 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправними та скасувати рішень Управління Пенсійного фонду України в м.Кременчуці Полтавської області від 14.02.2014 № 81, № 82, № 83, № 84 про застосування фінансових санкцій за несвоєчасне подання відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 26.03. 2014 року задоволено позов. Визнано протиправними та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області від 14.02.2014 № 81, № 82, № 83, № 84 про застосування фінансових санкцій за несвоєчасне подання відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку. Ухвалено стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 182,70 грн. (сто вісімдесят дві гривні сімдесят копійок) та витрати на правову допомогу в розмірі 400,00 грн (чотириста гривень).

Приймаючи рішення про задоволення заяви щодо роз'яснення способу та порядку виконання постанови, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості підстав для роз'яснення способу та порядку виконання постанови, зазначених в заяві.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з наступних підстав.

Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або державного виконавця ухвалою роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту. Подання заяви про роз'яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.

Отже, стаття 170 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає можливість роз'яснення судом ухваленого ним рішення з метою усунення такого недоліку, як незрозумілість судового рішення, що перешкоджає його належному виконанню.

Згідно вимог статті 263 КАС України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Виходячи із системного тлумачення вказаних правових положень Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зауважує, що роз'яснено може бути постанову чи ухвалу суду у разі, якщо без такого роз'яснення її тяжко виконати, оскільки високою є ймовірність неправильного виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.

Із матеріалів справи вбачається, що Управління державної казначейської служби України у м. Полтаві Полтавської області в заяві про роз'яснення постанови від 26.03.2014 року просить роз`яснить постанову в частині порядку стягнення з Державного бюджету України суми витрат зі сплати судового збору в розмірі 182,70 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 400,00 грн.

Так, частиною другої статті третьої Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Отже, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, належать до органів, на які законом покладено обов'язок виконання судових рішень у випадках стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів.

Як встановлено судовим розглядом, у постанові Полтавського окружного адміністративного суду від 26 березня 2014 року встановлено винну сторону у виникненні правового спору, якою є Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області.

При цьому, згідно з ч.1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Слід зазначити, що кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України (ч.2 ст. 72 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування").

Крім того, у відповідності до ст. 71 вищевказаного Закону бюджет Пенсійного фонду - план утворення і використання цільового страхового фонду, що формується за рахунок страхових внесків до солідарної системи та надходжень з інших джерел, визначених цим Законом. Порядок розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду встановлюється правлінням Пенсійного фонду.

Разом з тим, в ч. 1 ст. 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" зазначено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Згідно з абз. 2 п. 20 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845, якщо законом відповідний вид надходжень у поточному бюджетному періоді не передбачений, безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів здійснюється з рахунка, на якому обліковуються кошти за кодом доходів бюджету "Інші надходження".

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність роз'яснення способу та порядку виконання рішення від 26.03.2014 року.

Так, постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 26.03.2014 у справі №2а-816/699/14 ухвалено стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 182,70 грн. (сто вісімдесят дві гривні сімдесят копійок) та витрати на правову допомогу в розмірі 400,00 грн (чотириста гривень).

Стягнення витрат зі сплати судового збору в розмірі 182,70 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 400,00 грн. необхідно проводити з Державного бюджету України в особі Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області у відповідності до частини першої статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та пункту 20 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845.

При цьому, судом першої інстанції вірно зазначено, що стягнення коштів за цим виконавчим листом не може проводитися шляхом безспірного списання коштів з рахунка, на який вони були зараховані.

Положеннями статті 9 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Кошти судового збору спрямовуються на забезпечення здійснення правосуддя, зміцнення матеріально-технічної бази судів, включаючи створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційної системи, веб-порталу судової влади, комп'ютерних локальних мереж, сучасних систем фіксування судового процесу, придбання та обслуговування комп'ютерної і копіювально-розмножувальної техніки, впровадження електронного цифрового підпису.

Отже, відшкодування судових витрат з рахунку, на який надходять кошти судового збору, тягне за собою безпідставне зменшення видатків на забезпечення здійснення правосуддя і означає, що витрати сторін компенсуються за рахунок судів.

При цьому, безспірне списання коштів із вищевказаного спеціального рахунку можливе лише в процедурі повернення коштів, випадки якого передбачені статтею 7 Закону України "Про судовий збір".

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у разі, коли судом спір вирішено по суті із постановленням відповідного рішення, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, то в частині розподілу судових витрати судом вирішується питання про стягнення судових витрат з винної сторони. Таке стягнення повинно проводитися виключно за рахунок бюджетних асигнувань розпорядника бюджетних коштів - суб'єкта владних повноважень, що був стороною у справі та не на користь якого винесено рішення суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що заява Управління державної казначейської служби України у м. Полтаві Полтавської області про роз'яснення постанови суду від 26.03.2014 року є обгрунтованою, а тому вбачаються підстави для роз`яснення зазначеної постанови в частині порядку стягнення з Державного бюджету України суми витрат зі сплати судового збору в розмірі 182,70 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 400,00 грн.

Отже, переглянувши постанову суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при її прийнятті суд першої інстанції у повному обсязі з'ясував обставини справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 26.11.2014р. по справі № 816/699/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя Ральченко І.М.
Судді Бершов Г.Є. Катунов В.В.