Справа № 2а-133/11/0370
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 р. Справа № 12482/11

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

участю секретаря Щерби С.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Луцького підприємства електротранспорту на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 21.02.2011 року у справі за позовом Луцького підприємства електротранспорту до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції про скасування податкової вимог, -

ВСТАНОВИЛА :

Луцьке підприємство електротранспорту 20.01.2011року звернулося з адміністративним позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції про скасування першої податкової вимоги від 09 грудня 2010 року № 1/1856.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Луцькою об'єднаною державною податковою інспекцією 09.12.2010 року винесено першу податкову вимогу № 1/1856, якою визначено до сплати пеню в розмірі 123 623 грн. 61 коп., нараховану за несвоєчасну сплату підприємством узгодженого податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб.

З винесеною відповідачем першою податковою вимогою № 1/1856 позивач не погоджується, оскільки за 2010 рік Луцьким підприємством електротранспорту не отримано з Державного бюджету України 2 169 700 грн. на покриття витрат по пільговому перевезенню окремих категорій громадян міським комунальним транспортом, у зв'язку з чим заборгованість підприємства по заробітній платі станом на 01.12.2010 року становила 3 319 500 грн. Таким чином, заборгованість перед бюджетом виникла не внаслідок умисної несплати такої заборгованості, а за відсутності коштів на погашення заборгованості по податку з доходів.

Крім того, позивач вважає, що податкова вимога винесена на підставі Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", в той час , як з 01.01.2011 року зазначений Закон втратив чинність, у зв'язку з чим податкова вимога від 09.12.2010 року № 1/1856 не відповідає чинному законодавству України та підлягає скасуванню.

Оскаржуваною постановою Волинського окружного адміністративного суду від 21.02.2011 року в задоволенні позовної заяви Луцького підприємства електротранспорту до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції про скасування податкової вимог - відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою задоволити позовні вимоги в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що З винесеною відповідачем першою податковою вимогою № 1/1856 позивач не погоджується, оскільки за 2010 рік Луцьким підприємством електротранспорту не отримано з Державного бюджету України 2 169 700 грн. на покриття витрат по пільговому перевезенню окремих категорій громадян міським комунальним транспортом, у зв'язку з чим заборгованість підприємства по заробітній платі станом на 01.12.2010 року становила 3 319 500 грн. Таким чином, заборгованість перед бюджетом виникла не внаслідок умисної несплати такої заборгованості, а за відсутності коштів на погашення заборгованості по податку з доходів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з того, що відсутність у позивача коштів на погашення податкових зобов'язань та податкового боргу не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки в силу ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Зазначений обов'язок також кореспондувався і в спеціальних законах про оподаткування, чинних на час винесення першої податкової вимоги. Таким чином, сплата податкових зобов'язань є виключно обов'язком платників податків, за неналежне виконання якого чинним законодавством України встановлюється відповідальність, в тому числі і визначення розміру пені за несвоєчасну сплату податку до бюджету.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

Судом встановлено, що Луцькою об'єднаною державною податковою інспекцією проведено планову виїзну перевірку Луцького підприємства електротранспорту з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2009 року по 30.06.2010 року та іншого законодавства за період з 01.01.2009 року по 30.06.2010 року. В результаті проведеної перевірки повноти і своєчасності перерахування до бюджету утриманих сум податку з доходів фізичних осіб Луцькою об'єднаною державною податковою інспекцією встановлено, що Луцьким підприємством електротранспорту станом на 31.03.2010 року несвоєчасно перераховано до бюджету податок з доходів фізичних осіб 1 904 375 грн. 51 коп., внаслідок чого Луцькою об'єднаною державною податковою інспекцією нараховано пеню в розмірі 123 624 грн. 61 коп. Наявність несвоєчасного перерахування податку з доходів фізичних осіб підтверджується також і розрахунком повноти і своєчасності перерахування до бюджету утриманих сум податку з доходів фізичних осіб Луцького підприємства електротранспорту за період з 01.01.2009 року по 30.06.2010 року. Крім того, наявність несвоєчасного перерахування податку з доходів фізичних осіб не заперечується і позивачем.

Відповідно до п. 6.2.1 ст. 6 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" чинного на момент винесення податкової вимоги, у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги.

Згідно п. 6.2.2 ст. 6 цього Закону податкові вимоги мають містити крім відомостей, передбачених підпунктом 6.2.3 цієї статті, посилання на підстави їх виставлення; суму податкового боргу, належного до сплати, пені та штрафних санкцій; перелік запропонованих заходів із забезпечення сплати суми податкового боргу. Податкові вимоги також надсилаються платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суму податкових зобов'язань у встановлені законом строки, без попереднього направлення (вручення) податкового повідомлення.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про правомірність винесеної відповідачем першої податкової вимоги від 09.12.2010 року № 1/1856, оскільки таке рішення суб'єкта владних повноважень вчинено з дотриманням вимог п. 6.2.1 та п. 6.2.2 ст. 6 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

Разом з тим, суд приходить до висновку, що відсутність у позивача коштів на погашення податкових зобов'язань та податкового боргу не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки в силу ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Зазначений обов'язок також кореспондувався і в спеціальних законах про оподаткування, чинних на час винесення першої податкової вимоги.

Таким чином, сплата податкових зобов'язань є виключно обов'язком платників податків, за неналежне виконання якого чинним законодавством України встановлюється відповідальність, в тому числі і визначення розміру пені за несвоєчасну сплату податку до бюджету.

Також суд не погоджується і з твердженням позивача про неправомірність застосування відповідачем до спірних правовідносин норм Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", оскільки Закон України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" втратив чинність з 01.01.2011 року, в той час як оскаржувана податкова вимога винесена 09.12.2010 року, а за таких підстав відповідачем правомірно застосовано до спірних правовідносин чинний на той час спеціальний закон з питань оподаткування, який установлював порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів, яким був Закон України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".З урахуванням наведеного суд вважає, що Луцькою об'єднаною державною податковою інспекцією правомірно винесено першу податкову вимогу від 09.12.2010 року № 1/1856, у зв'язку з чим позов Луцького підприємства електротранспорту не підлягає до задоволення. А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Луцького підприємства електротранспорту - залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 21.02.2011 року у справі № 2а/0370/133/11 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

В.Я. Качмар