Справа № 815/1857/14
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

04 лютого 2015 р. м.Одеса Справа № 815/1857/14

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Балан Я. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Крусяна А.В.

- Шляхтицького О.І.

при секретарі - Філімович І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Металопром» на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2014 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Металопром» () до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - перший Суворовський відділ Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, про визнання протиправною та скасування вимоги ДПІ у Суворовському районі м. Одеси про сплату боргу (недоїмки) № Ю-108-у від 10.01.2014 року,

ВСТАНОВИВ :

До суду звернулось Приватне акціонерне товариство «Металопром» (надалі - ПАТ «Металопром») з позовом до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору перший Суворовський відділ Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про визнання протиправною та скасування вимоги ДПІ у Суворовському районі м. Одеси про сплату боргу (недоїмки) № Ю-108-у від 10.01.2014 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржувана вимога є протиправною, оскільки складена з порушенням норм чинного законодавства, оскільки суми, визначені у ній позивачем не узгоджувались, проте у вимозі міститься зазначення, що визначена у ній сума боргу є узгодженою. Крім того, вказану вимогу на адресу позивача відповідачем надіслано не було та не вручено представнику підприємства, у зв'язку із чим, ДПІ без наявності на те законних підстав, надіслало вказану вимогу до ДВС для примусового виконання.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, надав пояснення та просив позов задовольнити в повному обсязі, з підстав, викладених в адміністративному позові (а.с. 3-5).

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, вважав його необґрунтованим мотивуючи тим, що у зв'язку із набранням чинності 11.08.2013 року Законів України «Про внесення змін до Податкового кодексу України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи» № 404-VII та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи» № 406-VII, Пенсійним фондом України Міністерству доходів і зборів України в електронному вигляді були передані облікові дані карток особових рахунків страхувальників про суми боргів та переплат по єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування станом на 01.10.2013 року. Передана заборгованість по ПрАТ «Металопром» зі сплати єдиного соціального внеску станом на 01.10.2013 року становила 104 541 грн. 54 коп., яка утворилась у результаті несплати сум єдиного внеску, самостійно визначених платником у звітах про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за квітень, травень, червень, липень та серпень 2013 року та збільшувалась у подальшому. У зв'язку із наведеним, на підставі облікових даних з картки особового рахунку підприємства позивача станом на 01.08.2014 року та відповідно до абз. 1 п. 6.4 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України № 455 від 09.09.2013 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за № 1622/24154 від 19.09.2013 року, відповідачем було сформовано 05.08.2014 року вимогу № Ю-108-у, у зв'язку із чим, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з підстав, викладених у запереченнях (а.с. 83-85).

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2014 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Металопром» (, адреса: 65025, м. Одеса, вул. 21-й км Старокиївської дороги) решту суми судового збору у розмірі 1 627 (одна тисяча шістсот двадцять сім) грн. 00 коп. та перерахувати на р/р 4005, одержувач ГУ ДКС України в Одеській області, , МФО 828011, банк ГУ ДКС України в Одеській області, код класифікації доходів 22030001, призначення платежу: судовий збір, код 35118626, пункт 3.1.

Не погодившись з таким рішенням Приватне акціонерне товариство «Металопром» звернулось до суду з апеляційною скаргою на зазначену постанову. Апелянт просить скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, визнати протиправною та скасувати вимогу ДПІ у Суворовському районі м. Одеси про сплату боргу (недоїмки) № Ю-108-у від 10.01.2014 року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено, що Приватне акціонерне товариство «Металопром» зареєстровано у встановленому законом порядку як юридична особа, та знаходиться на обліку відповідача як платник податків (а.с. 9).

В судовому засіданні суду першої інстанції встановлено, що позивачем до ДПІ подано звіти про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, у яких самостійно визначались суми єдиного внеску (а.с. 94-117). Пенсійним фондом України Міністерству доходів і зборів України в електронному вигляді, у зв'язку із набранням чинності законів України № 404-VII та № 406-VII від 04.07.2013 року, були передані облікові дані карток особових рахунків страхувальників про суми боргів та переплат по єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування станом на 01.10.2013 року.

Передана з Пенсійного фонду заборгованість по підприємству позивача зі сплати єдиного соціального внеску станом на 01.10.2013 року становила 104 541 грн. 54 коп., яка з усних пояснень заступника начальника відділу обліку надходження платежів управління ПФУ в Суворовському районі м. Одеси утворилась в результаті несплати сум єдиного внеску, самостійно визначеного платником у звітах у порушення вимог п.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

У період з 01.10.2013 року по 31.07.2014 року, як зазначає відповідач, ПАТ «Металопром» продовжувало порушувати порядок сплати єдиного внеску, визначений п.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме не сплачувало у повному обсязі самостійно нараховані щомісяця обов'язкові платежі з єдиного соціального внеску.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази на їх підтвердження, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні адміністративного позову повністю.

Відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно з вимогами ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Згідно до вимог ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до вимог ч.3 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Вимогами ч.ч. 7, 8, 11 статті 9 вказаного Закону України передбачено, що єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку. Платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Базовим звітним періодом є календарний місяць.

Згідно до вимог ч.4 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску. Орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску. Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов'язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

Відповідно до вимог п.6.3 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міндоходів України від 09.09.2013 року № 455 органи доходів і зборів надсилають платникам вимогу про сплату недоїмки в таких випадках: - якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника про суми доходу (прибутку) фізичних осіб - підприємців чи осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів у повідомленнях-розрахунках, де визначено суми єдиного внеску, які підлягають доплаті; - якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; - якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Пунктом 6.4 розділу VI вказаної Інструкції регламентовано порядок формування вимоги про сплату боргу. Так, вимога про сплату боргу формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з карток особових рахунків платників за формою відповідно до додатку 4 до вказаної Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 5 до вказаної Інструкції (для платника - фізичної особи).

Як було встановлено, відповідачем на підтвердження правильності формування оскаржуваної податкової вимоги № Ю-108-у від 10.01.2014 року, відповідно до якої позивача зобов'язано сплатити заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - недоїмку, яка станом на 01.11.2013 року становить 73 050 грн. 68 коп., надано облікову картку даних з особового рахунку платника станом на 31.05.2014 року, якою підтверджується наявність боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Згідно даних облікових карток підприємства позивача, впродовж жовтня 2013 року нараховано суму єдиного внеску у розмірі 27 496 грн. 60 коп., яка самостійно визначена платником у звітах за вересень 2013 року; надходження від сплати платником єдиного внеску у вказаному періоді обліковується у сумі 3 988 грн. 81 коп.

Таким чином, заборгованість станом на 31.10.2013 року збільшилась та становила 128 049 грн. 33 коп. Аналогічно, впродовж листопада нараховано самостійно визначену платником суму єдиного внеску за жовтень 2013 року у розмірі 22 905 грн. 66 коп.; надходження від сплати - 4 500 грн. 00 коп.

Впродовж грудня 2013 року згідно даних облікової картки платника, нараховано самостійно визначеного єдиного внеску у звіті за листопад 2013 року у розмірі 24 144 грн. 25 коп.; надходження від сплати у вказаному періоді склали 39 490 грн. 31 коп.

Таким чином, станом на 31.12.2013 року заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску становила 131 108 грн. 93 коп.

Впродовж січня-серпня 2014 року, позивачу нараховано згідно поданих звітів самостійно визначені суми єдиного внеску у загальному розмірі 191 165 грн. 04 коп.; надходження від сплати платником єдиного внеску у вказаному періоді склали - 126 410 грн. 00 коп.

Крім того, за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску було прийнято рішення № 264/1554 від 14.06.2014 року, на підставі якого позивачу нараховано пеню у розмірі 24 297 грн. 89 коп. та застосовано штрафні санкції у сумі 12 517 грн. 92 коп. З урахуванням зазначеного, сума заборгованості позивача зі сплати єдиного внеску станом на 05.08.2014 року склала 217 600 грн. 85 коп. Вказані обставини підтверджуються даними облікових карток платника (а.с. 87-91).

Позивачем на підтвердження обставин, на які він посилається не надано суду першої та апеляційних інстанцій жодних доказів щодо прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ю-180-у від 10.01.2014 року з порушенням Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Крім того, колегія суддів зазначає, що вимога про сплату недоїмки не є рішенням про застосування штрафних санкцій в розумінні п.7 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нею не нараховано пені, ні не застосовано штрафні санкції, а вимога ж за своїм змістом є письмовим документом про погашення уже наявної суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

Щодо тверджень позивача, про те, що ним суми, визначені у оскаржуваній вимозі не узгоджувались будь-яким чином, колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції стосовно їх необґрунтованості, оскільки вказана сума (недоїмка) є узгодженою відповідно до поданих позивачем звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, в яких підприємством самостійно визначались відповідні суми єдиного внеску, який підлягає сплаті.

На адресу позивача було надіслано вимогу № Ю-108 від 05.11.2013 року на загальну суму боргу платника єдиного внеску станом на 01.11.2013 року у розмірі 128 049 грн. 33 коп., яка отримана позивачем 20.11.2013 року (а.с. 86).

Оскільки станом на 01.11.2013 року заборгованість підприємства позивача зі сплати єдиного внеску, з урахуванням часткової сплати, становила 73 050 грн. 68 коп., 10.01.2014 року була сформована вимога № Ю-108-у, у п.5 якої вказано дату набрання чинності цією вимогою - 01.12.2013 року, а також зазначено, що у разі несплати суми боргу, зазначеної у п.1 вимоги, ця вимога передається до органу державної виконавчої служби або до органів ДКС України для стягнення в примусовому порядку протягом року з дати, зазначеної у п.5 вимоги, а саме - з 01.12.2013 року (а.с. 8, 92).

Згідно з приписами п. 6.5 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, у разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу у судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому Законом до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Відповідно до зазначеного, відповідачем 03.03.2014 року до Першого Суворовського відділу ДВС ОМУЮ подано заяву про примусове виконання виконавчого документи - вимоги ДПІ у Суворовському районі м. Одеси № Ю-108- у від 10.01.2014 року, на підставі якої відкрито виконавче провадження з примусового її виконання (а.с. 7).

Крім того, колегія суддів зазначає, що в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, представник Приватного акціонерного товариства «Металопром» на запитання колегії суддів пояснив, що сума, визначена у вимозі ДПІ у Суворовському районі м. Одеси про сплату боргу (недоїмки) № Ю-108-у від 10.01.2014 року, підприємством сплачена в повному обсязі, після надходження коштів від основної діяльності, в наступному після формування вимоги періоді.

При цьому представники апелянта наголошували на тому, що доказів відсутності у позивача недоїмки на кінець звітного періоду ПАТ «Металопром» не має та не заперечували факт існування недоїмки на час формування спірної вимоги

Отже, колегія суддів вважає, що Приватне акціонерне товариство «Металопром» фактично визнала зазначену вимогу правомірною.

Таким чином на підставі наведеного, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо доведеності правомірності прийняття відповідачем оскаржуваної вимоги № Ю-108-у від 10.01.2014 року, відсутності будь-яких порушень з боку відповідача під час її формування та під час подання заяви до виконавчої служби про примусове виконання оскаржуваної вимоги, у зв'язку із чим позовні вимоги задоволенню не підлягають з підстав необґрунтованості. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку про те, що позовні вимоги не є обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов'язок відсутній, якщо відповідач визнає позов. Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію суду доказав та обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 196; 198; 200; 205; 206; 254 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Металопром» залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2014 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом 20 днів.

Повний текст судового рішення виготовлений 06.02.2015 року.

Головуючий: О.В. Джабурія

Суддя: А.В. Крусян

Суддя: О.І. Шляхтицький