Справа № 826/14799/14
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря - Костюченка М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправним рішень, визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2014 року Фізичної особі-підприємцю ОСОБА_2 відмовлено у роз'яснені постанови Окружного адміністративного суду міста Києві від 03 листопада 2014 року.

Позивач, не погоджуючись із зазначеною ухвалою, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати ухвалу та прийняти нову ухвалу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 листопада 2014 року позов задоволено частково, шляхом визнання протиправними дії Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо визначення у рахунку № НОМЕР_1 від 07 квітня 2014 року суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_2 належної до сплати суми у розмірі 4431 грн 38 коп., у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вважаючи незрозумілою вказану постанову, 13 листопада 2014 року позивач звернулась до суду першої інстанції із заявою про роз`яснення судового рішення, в якій просить суд в порядку статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України роз'яснити позивачу:

1) абз. 5 стор. 1 арк. 8 постанови суду, а саме: «Водночас не підлягає задоволенню вимога позивача про визнання відсутності компетенції (повноважень) Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради та КП «Київблагоустрій» саме з 25 березня 2014 року щодо зберігання тимчасової споруди ФОП ОСОБА_2, демонтованої відповідно до акту №НО-439 проведення демонтажу від 25 листопада 2011 року», оскільки відсутні роз'яснення суду з цього питання, не зазначені встановлені судом обставини із посиланням на докази та мотиви неврахування окремих доказів суду з цього питання, немає зазначення мотивів, з яких суд приходив при прийнятті цього рішення, і положення закону, яким суд керувався;

2) абз.10 стор.1 арк. 2 постанови, а саме: у судовому засіданні 03 листопада 2014 року судом проголошено вступну та резолютивну частини постанови, але є незрозумілим, коли саме було складено постанову від 03 листопада 2014 року по справі № 826/14799/14 у повному обсязі;

3) є незрозумілим, як має відбуватися розподіл судових витрат по справі № 826/14799/14.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що вирішуючи позовні вимоги позивача в частині визнання відсутності компетенції (повноважень) відповідачів саме з 25.03.2014 щодо зберігання тимчасової споруди фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, демонтованої відповідно до акту №НО-439 проведення демонтажу від 25.11.2011, у мотивувальній частині постанови суду наведено мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вказаної вимоги з посиланням на відповідні нормативно-правові акти.

Окрім того, додатковою постановою суду у зазначеній справі від 24.11.2014 вирішено питання розподілу судових витрат.

Зазначення ж позивачем у заяві про роз'яснення судового рішення щодо строку виготовлення тексту постанови суду від 03.11.2014 у повному обсязі не стосуються роз'яснення судового рішення та не можуть бути розглянуті судом у порядку статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є не вірною, з огляду на наступне.

Згідно статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України,якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або державного виконавця ухвалою роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Як роз'яснив Пленум Вищого адміністративного суду України в пункті 19 своєї постанови від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», за правилами статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України роз'яснення судового рішення можливе тоді, коли воно є незрозумілим. При роз'ясненні свого рішення суд в ухвалі з цього приводу викладає більш повно і ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Виходячи зі змісту даної норми, роз'ясненню підлягає судове рішення у разі, якщо незрозуміла його резолютивна частина та без роз'яснення якої утруднене виконання такого рішення.

Слід зауважити, що в заяві про роз'яснення рішення зазначається, які саме у резолютивній частині рішення є незрозумілим, в чому полягає незрозумілість рішення, які припускаються варіанти тлумачення рішення, як це впливає на його виконання.

На думку судової колегії, роз'яснення інших частин рішення (крім резолютивної) не має правового значення, оскільки вони не мають обов'язкового характеру.

Отже, з урахуванням викладеного, після детального з'ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що викладені у заяві позивача прохання не підлягають задоволенню, оскільки не стосуються резолютивної частини судового рішення. У свою чергу, незгода з мотивацією судового рішення є підставою для його апеляційного та касаційного оскарження, згідно частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 18.09.2013 (справа №К/9991/24665/11), від 21.06.2012 (справа №К/9991/47945/11) та від 14.01.2015 (справа № К/800/64865/14).

Згідно частини першої ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Н.М. Троян

Судді: Н.П. Бужак,

В.А. Твердохліб

Головуючий суддя Троян Н.М.

Судді: Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.