Справа № 522/25015/14-а
Суддя: Домусчі Л. В.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 року

Приморський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.

при секретарі - Герасименко Ю.С.

розглянувши в судовому засіданні матеріали адміністративної справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень управління держаної виконавчої служби ГУЮ в Одеській області, за участю третьої особи на боці відповідача без самостійних вимог спору - Головне Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси про визнання протиправними рішення та скасування постанови, стягнення судового збору,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень управління держаної виконавчої служби ГУЮ в Одеській області, за участю третьої особи на боці відповідача без самостійних вимог спору - Головне Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси про визнання протиправними рішення посадових осіб від 04.12.2014р. ВП №45709516 (відмови в прийн6ятті до провадження виконавчого документа) та скасування постанови від 04.12.2014р. ВП №45709516 та зобов'язати відділ примусового виконання рішень управління держаної виконавчої служби ГУЮ в Одеській області повернути виконавчий лист №2-а-1522/3363/11, виданий 06.06.2013р. Приморським районним судом м.Одеси із суду для відновлення виконавчого провадження і про стягнення судового збору.

В судовому засіданні позивач підтримав свій позов та зазначив , що вважає що відповідач не зробив жодних дій у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» і тому рішення суду досі не виконано, не сплачені йому кошти у розмірі 1142,86 грн. в результаті перерахунку пенсії, таким чином державний виконавець не мав права повертати виконавчий лист до суду як виконаний.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Представник ГУ Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси-Попов М.,С. діючий по довіреності. пояснив суду , що постанова суду від 14.02.2013р. ними виконано, здійснено позивачу перерахунок за вказаний період та було нараховано 1142, 86 грн., яка буде виплачена у разі надходження фінансування з Державного бюджету України. на теперішній час такі кошти не надійшли. Просив вирішити спір на розгляд суду.

Суд у зв'язку з неявкою представників відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у їх відсутності відповідно до ч. 4 ст.128 КАС України.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, доходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного

З матеріалів справи вбачається, що згідно постанови Приморського районного суду м. Одеси від 07.07.2011р. (справа №2-а-1522/3363/11) адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.02.2013р. постанову Приморського районного суду м. Одеси від 07.07.2011р. змінено, викладено її резолютивну частину в наступній редакції: «Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси здійснити перерахунок та підвищити пенсію ОСОБА_1 на 30 % мінімальної пенсії за віком (розмір якої встановлений ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» відповідно до вимог ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період : з 25.11.2010р.по 07.07.2011р., за вируванням вже виплачених сум за вказаний період.».

Позивач 06.06.2013р отримав виконавчий лист за цим рішенням та 06.08.2013р. пред'явив до виконання відділу примусового виконання рішень ГУЮ в Одеській області.

Постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві від 27.06.2014р виконавчий лист №2-а-1522/3363/11 повернуто стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». З цієї постанови також вбачається , що відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» рішення суду про стягнення коштів, боржниками за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень-за рахунок коштів, передбачених програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Вказану постанову від 27.06.2014р. позивач отримав 17.07.2014р поштою.

27.07.2014п. позивач подав скаргу начальнику відділу примусового виконання рішень ГУЮ в Одеській області, якою просив скасувати постанову від 27.06.2014р.

01.09.2014р. позивач отримав відповідь з відділу примусового виконання рішень ГУЮ в Одеській області від 31.07.2014р. щодо необхідності звертатись для виконання судового рішення до Державної казначейської служби України.

02.09.2014р. позивач звернувся до ГУ Державної казначейської служби України в Одеській області з виконавчим листом і ухвалою суду.

18.09.2014р. позивач отримав лист від ГУ Державної казначейської служби України в Одеській області від 11.09.2014р. про необхідність надання копії ухвали Приморського районного суду м.Одеси від 05.09.2013р. та визначення банківських реквізитів.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 05.09.2013р. була задоволена заява ст. державного виконавця Гортолум В.С. та змінено спосіб і порядок виконання виконавчого листа за №2-а-1522/3363/11 з зобов'язання на стягнення. Вказану ухвалу в суду позивач отримав в суді 14.10.2014р.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2014р. Ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 05.09.2013р. скасовано та відмовлено у заяві ст. державного виконавця Гортолум В.С. Вказану ухвалу позивач отримав 24.11.2014р.

02.12.2014р. позивач звернувся до начальника відділу примусового виконання рішень ГУЮ в Одеській області з заявою яким він повернув оригінал виконавчого листа для виконання та просив здійснити належний контроль за його виконанням.

11.12.2014р. позивач отримав лист з відділу примусового виконання рішень ГУЮ в Одеській області , який датований 04.12.2014р. та копію постанови від 04.12.2014р. про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа), якою відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документа №2-а-1522/3363/11 та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання на підставі п.8 ч.1 ст.49 та п.8 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» .

15.12.2014р. позивач подав скаргу до відділу примусового виконання рішень ГУЮ в Одеській області , та просив скасувати постанову від 04.12.2014р. та продовжити виконавче провадження. Проте відповідь на неї не отримав.

17.12.2014р. позивач отримав відповідь відділу примусового виконання рішень ГУЮ в Одеській області від 10.12.2014р. на його заяву від 02.12.2014р., з якої вбачається, що 02.12.2014р. начальником відділу в порядку ст.83 Закону України «Про виконавче провадження» проведено перевірку виконавчого провадження з виконання вищевказаного виконавчого листа та скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 27.06.2014р. , та який згодом 03.12.2014р. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ч.1 ст.49 закону у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду згідно виконавчого листа . Державного виконавця Гортолум В.С. попереджено про недопущення аналогічних порушень у подальшій роботі (невірно застосовані норми пункту закону).

Проте в матеріалах справи не має постанови від 03.12.2014р., а наявна постанова від 04.12.2014р.

Відповідач в обґрунтування своїх дій не виконав належним чином ухвалу суду про витребування доказі в щодо надання суду для огляду матеріалів виконавчого провадження.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В силу частини другої статті 71 Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При цьому суд, оцінюючи спірні дії відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії.

Відповідно до п. 18. Постанови Пленуму ВАСУ, від 13.12.2010, № 3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби":

Державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом (стаття 11 Закону України "Про виконавче провадження"). Водночас відповідно до пункту 2 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.50 Закону У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно п.8 ч.1.ст.49 Закону Виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як вбачається з пояснень представника УПФ України в Приморському районі м.Одеси позивачу на виконання постанови апеляційного суду управлінням було нараховані позивачу суму у розмірі 1142,86 грн. , яка буде виплачена у разі надходження фінансування з державного бюджету України. На теперішній час такі кошти бюджетом не надано.

Згідно п.8 ч.1 ст.26 Державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

В оскаржуємій постанові від 04.12.2014р. державний виконавець в мотивувальній його частині не зазначив в який період перебував у них на виконанні виконавчий лист, на підставі якого документу (постанови) і коли було закінчено виконавче провадження на підставі п.8 ч.1 ст.49 закону,

З урахуванням вищенаведеного суд вважає, що виконавчий лист №2-а-1522/3363/11, по якому і було відкрито виконавче провадження, виконаний ПФУ в Приморському районі м.Одеси в повному обсязі так як за цим листом ПФУ здійснив зазначений в по станові перерахунок пенсії позивачу та підвищив розмір його пенсії.

Таким чином позовні вимоги не підлягають задоволенню.

При цьому позивач не позбавлений звернутись до суду з позовом про стягнення з ПФУ в Приморському районі м.Одеси коштів які були нараховані на підставі постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.02.2013р.

Керуючись ст.ст.2, 3, 7, 9, 69,71, 72,99 ч.2 ,100, 128, 161-163 , 181, КАС України, ст.ст.11, 26, 49,50, 82 закону України «Про виконавче провадження», суд-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ в Одеській області, за участю третьої особи на боці відповідача без самостійних вимог спору - Головне Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси про визнання протиправними рішення та скасування постанови, стягнення судового збору - відмовити.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом 10-ти днів з дня її оголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до суду апеляційної інстанції.

Суддя Домусчі Л.В.

05.02.2015