Справа № 757/15597/14-а
Суддя: Кирилюк І. В.
Дата ухвалення: 2015-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.01.2015 м. Київ

Суддя Печерського районного суду м. Києва Кирилюк І.В., розглянувши відповідно до ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку скороченого провадження без виклику осіб, які беруть участь у справі, без проведення судового засідання, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про вжиття невідкладних заходів щодо усунення загрози життю, здоров'ю, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, заборону діяльності, яка створює загрозу життю та здоров'ю, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до суду з вказаним позовом до Пенсійного фонду України (далі - відповідач, ПФ України), в якому просить визнати протиправними дії відповідача та винести судове рішення про відшкодування завданої позивачеві шкоди, незаконними діями чи бездіяльністю органом державної влади, тобто відповідачем, на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов'язати відповідача зробити перерахунок пенсії позивача з 01.03.2001 року по 18.02.2010 року, відповідно до статтей 49, 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням розміру мінімальної пенсії за віком та мінімального розміру пенсії, який для інваліда 2 групи не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком, визначених правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»; перераховуючи позивачеві державну пенсію, згідно ст. 54 та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, згідно ст. 50 Закону України № 796 з 2005 року з урахуванням реальної мінімальної пенсії, згідно Законів України №№ 3235-4, 489-5, 749-5, 107-VI, 835-VI, 1646-VI, 39-95, Цивільного кодексу України № 435-VI в повному обсязі з нарахуванням компенсації втрати частини доходів та виплату не донарахованої пенсії, за різницею раніше виплачених сум; прийняти всіх можливих заходів для невідкладного розгляду цього позову на протязі одного судового засідання, оскільки вирішуване питання має життєве значення для забезпечення позивача як інваліда ЧАЕС та війни необхідним мінімумом коштів на лікування і життя та провести судовий розгляд справи за відсутності позивача та його представника в порядку письмового провадження.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що він є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії та має ІІ групу інвалідності. Згідно ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, віднесеним до категорії 1, інвалідам ІІ групи призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком. Крім того, відповідно до ст.. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, може призначатись за бажанням громадянина із заробітку, одержуваного за роботу у зоні відчуження в 1986-1987 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством, але не нижче розмірів, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими, зокрема, по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком. Поряд з цим, позивач має статус інваліда війни, а згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», інвалідам війни пенсії підвищуються, зокрема, інвалідам ІІ групи - 350 процентів мінімальної пенсії за віком. Однак, відповідач не виплачує пенсії та соціальні допомоги в передбаченому законодавством розмірі, що є порушенням прав позивача. Крім того, позивач зазначає, що має право на компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строку виплати належних пенсій та наголошує на тому, що до даних правовідносин не застосовується строк позовної давності.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 12.10.2010 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме, в частині вимог за період з 20.02.2010 року по 01.10.2010 року.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.04.2011 року постанову Печерського районного суду м. Києва від 12.10.2010 року в частині відмови в задоволені позовних вимог за період з 01.01.2004 року по 19.02.2010 року скасовано та в цій частині позовні вимоги залишено без розгляду.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.06.2011 року у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про перерахунок пенсії відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.10.2011 року вказану ухвалу від 22.06.2011 року в частині вимог щодо перерахунку додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, та державної пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильської катастрофою за період з 01.01.2004 року по 19.02.2010 року скасовано та справу направлено для продовження розгляду. В іншій частині ухвала Печерського районного суду м. Києва від 22.06.2011 року залишена без змін.

29.08.2011 року на адресу суду апеляційної інстанції надійшли доповнення до позовної заяви в яких позивач просить зобов'язати відповідача здійснити перерахунок розміру пенсії відповідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» третьої групи інвалідності ЧАЕС: з 06.06.1996 року по 19.09.2001 року та другої групи інвалідності ЧАЕС: з 20.09.2001 року по 19.02.2010 року, з 01.10.2010 року по 28.04.2011 року; вжити невідкладних заходів щодо усунення загрози життю і здоров'ю, завданої позивачу каліцтвом, для чого зобов'язати відповідача сплачувати належні пенсії, як інваліду ЧАЕС та війни, в розмірі не меншому ніж передбачено Законами України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 28.04.2011 року; що становить для другої групи інвалідності ЧАЕС: - основна пенсія - не менше восьми мінімальних пенсій за віком встановлених ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», діючого на момент нарахування пенсії; - додаткова пенсія, за шкоду здоров'ю, - 75 процентів мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», діючого на момент нарахування пенсії; - доплата до пенсії, як інваліду війни ІІ групи - 350 процентів мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», діючого на момент нарахування пенсії; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити пенсію за період з 06.06.1996 року по 19.09.2001 року (третьої групи інвалідності ЧАЕС), з 20.09.2001 року по 19.02.2010 року, з 01.10.2010 року по 28.04.2011 року та другої групи інвалідності ЧАЕС, відповідно до норм ст.ст. 49, 50, 51, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» сплачувати належні пенсії, як інваліду ЧАЕС та війни, в розмірі не меншому ніж передбачено Законами України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що становить для інвалідів ЧАЕС ІІІ групи - основна пенсія в розмірі не меншому ніж 6 мінімальних пенсій за віком на місяць, додаткова пенсія за шкоду здоров'ю - в розмірі 50 процентів мінімальних пенсій за віком на місяць; ІІ групи інвалідності ЧАЕС: основна пенсія - не менше восьми мінімальних пенсій за віком встановлених ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», діючого на момент нарахування пенсії; додаткова пенсія, за шкоду здоров'ю - 75 процентів мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», діючого на момент нарахування пенсії; доплата до пенсії, як інваліду війни ІІ групи - 350 процентів мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», діючого на момент нарахування пенсії.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.11.2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.12.2011 року, позов ОСОБА_1 за період з 01.01.2004 року по 19.02.2010 року включно залишено без розгляду.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.05.2014 року ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 14.11.2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20.12.2011 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки судом не розглянуто всі позовні вимоги, а саме, з 06.06.1996 року по 28.02.2001 року, з 01.01.2004 року по 19.02.2010 року, з 01.10.2010 року по 28.04.2011 року та з 28.04.2011 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.06.2014 року позовні вимоги за період з 06.06.1996 року по 28.02.2001 року, з 01.01.2004 року по 19.02.2010 року включно залишено без розгляду.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.06.2014 року було відкрито скорочене провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про вжиття невідкладних заходів щодо усунення загрози життю, здоров'ю, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, заборону діяльності, яка створює загрозу життю та здоров'ю.

Відповідач письмових заперечень проти позову не надав.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії та одержав посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), яке дійсне безстроково. Згідно довідки медико-соціальної (експертної) комісії, позивачеві встановлено ІІ групу інвалідності у зв'язку із заподіяною шкодою здоров'ю, пов'язаною з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, безстроково.

ОСОБА_1 призначена та виплачується пенсія відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У відповідь на численні звернення позивача до Пенсійного фонду України та його структурних підрозділів щодо перерахунку пенсії, йому було відмовлено в такому, зважаючи на те, що пенсії виплачуються відповідно до норм чинного законодавства, порушень щодо призначення пенсії ОСОБА_1 не вбачається.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до абз. 4 ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції Закону України від 06.06.1996 року) особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: - інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції Закону України від 06.06.1996 року) в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком.

Статтею 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством.

Пунктом 28 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» від 28.12.2007 року були внесені зміни у ст. 50 та ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції від 06.06.1996 року).

Так, згідно ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції від 28.12.2007 року), особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: інвалідам II групи - 20 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції від 28.12.2007 року), пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986 - 1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців. У всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році: по II групі інвалідності - 200 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 положення п. 28 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» від 28.12.2007 року визнані неконституційними.

Крім того, у вказаному Рішенні Конституційного Суду України було вказано на його преюдиціальність при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії неконституційного акта.

Статтею 152 Конституції України встановлено, що закони і інші правові акти, які за рішенням Конституційного Суду України визнані неконституційними втрачають свою чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Відтак, при визначені розміру додаткової пенсії та пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, необхідно застосовувати розміри визначені ст. 50 та ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції від 06.06.1996 року відповідно.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що розрахунок та виплата додаткової пенсії та пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, позивачу була здійснена відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», п. 4 якої встановлено, що особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що належать до категорії 1 та є інвалідами ІІ групи, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виплачується в розмірі 20 відсотків до прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність.

Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» Кабінет Міністрів України уповноважено приймати виключно роз'яснення порядку застосування Закону, а не визначати сам порядок. Таким чином, статтею 62 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на Кабінет Міністрів України покладена функція роз'яснення порядку застосування цього закону, а не встановлення нових розмірів державної та додаткової пенсії даній категорії осіб.

Згідно ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України на адміністративні суди покладено обов'язок, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Виходячи з пріоритетності норм Закону України, суд приходить до висновку, що при визначенні розміру додаткової пенсії та пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, позивачу необхідно застосовувати норми ст. 50 та ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції від 06.06.1996 року), а не положення Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян».

Згідно внесених Законом України від 14.06.2011 року № 3491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» змін, які набрали чинності 19.06.2011 року, Прикінцеві положення доповнено п. 4, яким встановлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», статей 14, 22, 37 та частини 3 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік».

На виконання пункту 7 Закону України від 14.06.2011 р. № 3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» Кабінет Міністрів України прийняв Постанову від 06.07.2011 року № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», згідно п. 1 та п. 3 якої установлено, що особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачується у таких розмірах до прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність: тим, що належать до категорії 1 інвалідам III групи - 15 відсотків; у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижче для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році інвалідів III групи - 980 гривень.

Вказана Постанова Кабінету Міністрів набрала чинності 23.07.2011 року.

Починаючи з 01.01.2014 року Закон України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 року в редакції Закону України від 06.07.2014 року № 1534-18 не містить жодної норми, яка б обмежувала у 2014 року пряме застосування Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Проте, Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 року в редакції Закону України від 03.08.2014 року № 1622-18, встановлено, що норми і положення ст.ст. 20-23, 30, 31, 37, 39, 48, 50-52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік. Зазначена норма діє з 16.08.2014 року.

У період з 01 січня по 16 серпня 2014 року правове регулювання правовідносин щодо виплати додаткової пенсії особам, які мають статус осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, іншими законами, крім Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - не здійснювалися.

Таким чином, з 16.08.2014 року, розміри пенсій передбачених ст..ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» обмежується вимогами Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 року в редакції Закону України від 03.08.2014 року № 1622-18.

Суд також звертає увагу на те, що у Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я.

Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, таким чином, звуження змісту та обсягу права, наданого Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є безпідставним.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, дії Пенсійного фонду України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, та пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, з порушенням вимог ст. 50 та ст.. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є незаконними.

Крім того, суд звертає увагу, що у Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я.

Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, таким чином, звуження змісту та обсягу права, наданого Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції від 06.06.1996 року), є безпідставним.

Суд також зазначає, що згідно ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», під час визначення розміру щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначається за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, мінімальний розмір пенсії за віком залежить від розміру прожиткового мінімуму.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень дає Закон України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-14. Відповідно до ст.. 1 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», прожитковий мінімум використовується для визначення, у тому числі мінімального розміру пенсії за віком, який відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Частиною 3 ст. 4 вказаного Закону «Про прожитковий мінімум» передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Таким чином, для позивача як інваліда ІІ групи, особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, нижчий розмір додаткової пенсії повинен розраховуватися, виходячи із розмірів прожиткового мінімуму.

Відповідно до п. 27 ч. 4 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції, що діяла до 01.01.2006 року, інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії підвищуються: інвалідам I групи - у розмірі 400 процентів мінімальної пенсії за віком, II групи - 350 процентів мінімальної пенсії за віком, III групи - 200 процентів мінімальної пенсії за віком.

Разом з тим, відповідно до внесених змін від 05.10.2005 року, які набрали чинності 01.01.2006 року, ст.. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановила, що інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються: інвалідам I групи - у розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, II групи - 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, III групи - 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Таким чином, твердження позивача, що він має право на доплату до пенсії як інвалід війни ІІ групи в розмірі 350 процентів мінімальної пенсії за віком є необґрунтованими та суперечать вимогам чинного законодавства.

За таких обставин, дії Пенсійного фонду України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, та пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, з порушенням вимог ст. 50 та ст.. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції від 06.06.1996 року) є незаконними.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню частково, а саме, в частині зобов'язання Пенсійного фонду України донарахувати та виплатити додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі, віднесеній до категорії 1, інваліду ІІ групи в розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком та державну пенсію для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, згідно ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції Закону від 09.07.2007 року за період з 01.10.2010 року по 15.08.2014 року з урахуванням проведених виплат. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 3, 19, 22, 46, 152 Конституції України, ст.ст. 49, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст.. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», ст.ст. 2, 9, 21, 71, 99, 102, 158-163, 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про вжиття невідкладних заходів щодо усунення загрози життю, здоров'ю, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, заборону діяльності, яка створює загрозу життю та здоров'ю - задовольнити частково.

Визнати дії Пенсійного фонду України щодо нарахування та виплати додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі, віднесеній до категорії 1, інваліду ІІ групи в розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком та державної пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, в порушення вимог ст. 50 та ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції від 09.07.2007 року - неправомірними.

Зобов'язати Пенсійний фонд України донарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі, віднесеній до категорії 1, інваліду ІІ групи в розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком та державну пенсію для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, згідно ст. 51 та ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції Закону від 09.07.2007 року за період з 01.10.2010 року по 15.08.2014 року з урахуванням проведених виплат.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст.. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з моменту отримання її копії.

Суддя І.В.Кирилюк