Справа № 826/16623/14
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Борисюк Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді суддів при секретарі за участю: представників позивача представника третьої особиБорисюк Л.П., Петрика І.Й., Собківа Я.М. Чайка О.С. Брагінського П.О., Глухенької Я.В., Грищенко І.С. Євстіфєєва Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Бі-2-Бі Лізинг» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Банк «Контракт» до Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бі-2-Бі Лізинг» про визнання неправомірною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство Банк «Контракт» звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом до Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бі-2-Бі Лізинг» в якому просило визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві про відкриття виконавчого провадження від 26.09.2014 № 44839445.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року позов задоволено.

Визнано неправомірною та скасовано постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві про відкриття виконавчого провадження від 26.09.2014 № 44839445.

Відповідач, не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Як вбачається з матеріалів справи, стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Бі-2-Бі Лізинг» звернулось до Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві із заявою, в якій просило відкрити виконавче провадження по примусовому стягненню з Публічного акціонерного товариства Банк «Контракт» (, м. Київ. вул. Воздвиженська, 58) на користь ТОВ «Бі-2-Бі Лізинг» суму боргу в розмірі - 2 184 995,94 грн. на підставі виконавчого напису приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 від 21.10.2013, зареєстрований в реєстрі за № 2994, вчинений на підставі протесту простого векселя серії АА 2136307.

26.09.2014 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві Кареліною Іриною Олегівною прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису нотаріуса про стягнення з Публічного акціонерного товариства Банк «Контракт» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бі-2-Бі Лізинг», боргу у розмірі 2 184 995,94 грн.

Позивач, не погоджуючись із правомірністю спірної постанови, звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень не доведено дотримання ним вимог Закону України «Про виконавче провадження» при відкритті виконавчого провадження.

З таким висновком суду колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 вказаного Закону, примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

За змістом ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Відповідно до ст. 17 вказаного Закону, примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону, підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: 1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті; 2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 3) судові накази; 4) виконавчі написи нотаріусів; 5) посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 6) постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу; 8) рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу; 9) рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

За змістом ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

У разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

Виконавчий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплений печаткою. Скріплення виконавчого документа гербовою печаткою є обов'язковим у разі, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, за законом зобов'язаний мати печатку із зображенням Державного Герба України.

Законом можуть бути встановлені також інші додаткові вимоги до виконавчих документів.

Згідно з ч. 1 ст. 19 вказаного Закону, державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: 1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; 4) в інших передбачених законом випадках.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Як зазначалося вище, стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Бі-2-Бі Лізинг» звернулось із заявою до Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві, в якій просило відкрити виконавче провадження по примусовому стягненню з Публічного акціонерного товариства Банк «Контракт» (, м. Київ. вул. Воздвиженська, 58) на користь ТОВ «Бі-2-Бі Лізинг» суму боргу в розмірі - 2 184 995,94 грн. на підставі виконавчого напису приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 від 21.10.2013, зареєстрований в реєстрі за № 2994, вчинений на підставі протесту простого векселя серії АА 2136307.

За твердженням позивача, з якими і погодився суд першої інстанції, виконавчий напис не містив слова «солідарно», тобто не відповідав вимогам до виконавчого документа, встановленим ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що ч. 2 ст. 18 цього Закону, містить вимоги не до всіх виконавчих документів, а лише до судових рішень.

Таким чином, зазначене стосується питання саме в якій частині необхідно виконати рішення та що обов'язок чи право стягнення є солідарним і застосовується виключно для виконавчих документів виданих судами і не можуть бути застосовані для виконавчих написів нотаріусів.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 19 вересня 2012 року в адміністративній справі № К/9991/36538/12.

Крім цього, відповідно до основоположного припису ст. 47 Конвенції, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі, всі трасанти, акцептанти, індосанти і особи, які забезпечують авалем платіж за переказним векселем, є солідарно зобов'язаними перед держателем.

Згідно ст. 32 Конвенції, аваліст відповідає так само, як і та особа, зобов'язання якої він забезпечив.

Його зобов'язання є дійсним навіть у тому разі, якщо те зобов'язання, яке він забезпечував, виявиться недійсним з будь-якої іншої причини, ніж дефект форми.

Отже, позивач, як особа, яка забезпечила авалем платіж за векселем, несе солідарну відповідальність, незалежно від її бажання та незалежно від вказівки про це на векселі або у виконавчому написі.

Зміст солідарного зобов'язання визначено положеннями ст. 543 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, у виконавчому написі чітко зазначено, що заборгованість в повній сумі підлягає стягненню з векселедавця - ТОВ «Фірма «Прімум» або з аваліста - ПАТ «Банк «Контракт» боржника.

В даному випадку, до виконання було надано виконавчий напис лише щодо позивача, право висувати вимогу до одного з солідарних боржників на власний розсуд є безумовним правом векселедержателя, закріпленим як ЦК України, так і вексельним законодавством. Тому питання щодо солідарного виконання в даному випадку взагалі не має жодного значення, виконавче провадження було порушено щодо аваліста і не порушувалось щодо векселедавця.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень було повністю доведено дотримання ним вимог Закону України «Про виконавче провадження» при відкритті виконавчого провадження, а тому позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Банк «Контракт» задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального права, доводи апеляційних скарг спростовують висновки суду першої інстанції, викладені у зазначеній постанові, у зв'язку з чим є підстави для її скасування з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бі-2-Бі Лізинг» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Банк «Контракт» відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Л.П. Борисюк І.Й. Петрик Я.М. Собків

Повний текст постанови складено та підписано - 06.02.2015

Головуючий суддя Борисюк Л.П.

Судді: Петрик І.Й.

Собків Я.М.