Справа № 872/5407/13
Суддя: Поплавський В.Ю.
Дата ухвалення: 2015-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

22 січня 2015 рокусправа № 1170/2а-2228/12

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Поплавського В.Ю.

суддів: Чепурнова Д.В. Сафронової С.В.

за участю секретаря судового засідання: Надточія В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Кіровоградської області Державної податкової служби

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 січня 2013 року по справі за позовом Дочірнього підприємства «Кіровоградський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Кіровоградської області Державної податкової служби про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2012 року Дочірнє підприємство «Кіровоградський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» звернулося до суду з адміністративним позовом до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Кіровоградської області Державної податкової служби та з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 18.08.2011 року № в частині визначення грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств в сумі 1534774 грн. - за основним платежем та 10005 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями, № в частині визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 1468586 грн. - за основним платежем та 68195 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 січня 2013 року адміністративний позов задоволено частково:

- скасовано податкове повідомлення-рішення від 18.08.2011р. №, яким визначено грошове зобов'язання з податку на прибуток підприємств, в частині нарахування 1534774 грн. - за основним платежем та 10005 грн. - штрафних (фінансових) санкцій;

- скасовано податкове повідомлення-рішення від 18.08.2011р. №, яким визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість, в частині нарахування 1467513 грн. - за основним платежем та 67928 грн. - штрафних (фінансових) санкцій

Не погодившись з постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову та ухвалити нове рішення, яким у задоволені адміністративного позову відмовити.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, податковими ревізорами - інспекторами Кіровоградської ОДПІ у період з 09.06.2011 року по 22.07.2011 року проведено виїзну документальну планову виїзну перевірку Дочірнього підприємства «Кіровоградський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2010р. по 31.03.2011р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010р. по 31.03.2011р.

За результатами перевірки складено акт від 05.08.2011 року № 76/23-1/32039992 (том 1 а.с.18 - 77).

Відповідно до данного акту, відповідачем встановлено порушення, зокрема:

- п. 1.32 ст. 1, п. 5.1., п. п. 5.2.1 п.5.2 ст.5, п. п 5.3.9 п.5.3 ст. 5, п. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", п. 185.1 ст. 185, п. п. "а" п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на суму 1550610 грн., у тому числі:

за 1 квартал 2010 року у сумі 7951 грн.,

за 2 квартал 2010 року у сумі 12594 грн.,

за 3 квартал 2010 року у сумі 12916 грн.,

за 4 квартал 2010 року у сумі 20596 грн.,

за 1 квартал 2011 року у сумі 1496553 грн.

- п.п.7.2.6, п.7.2, п.п.7.3.1, п.7.3, п.п.7.4.1, 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість", п. 198.1, п. 198.2 ст.198, п. 198.3 ст.198, п. 198.6 ст.198, п. 201.1 ст.200 Податкового кодексу України, результаті чого занижено податок на додану вартість всього на суму 1519527 грн., у тому числі:

січень 2010 року на суму 26488 грн.;

лютий 2010 року на суму 63014 грн.;

квітень 2010 року на суму 57731 грн.;

травень 2010 року на суму 11747 грн.;

червень 2010 року на суму 3150 грн.;

липень 2010 року на суму 5220 грн.;

серпень 2010 року на суму 1072 грн.;

вересень 2010 року на суму 84205 грн.;

жовтень 2010 року на суму 62590 грн.;

листопад 2010 року на суму 667 грн.;

грудень 2010 року на суму 7836 грн.;

січень 2011 року на суму 1195806 грн.

Висновки щодо порушень позивачем податкового законодавства ґрунтуються також на висновках щодо порушень податкового законодавства філіями позивача, виявлених в ході перевірок за результатами яких складені акти (а.с.30-124 т.2).

На підставі акту перевірки відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення від 18.08.2011 р. №, яким визначено грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств в сумі 1550610 грн. - за основним платежем та 13516 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями та № (а.с.87 т.1), яким визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 1519527 грн. - за основним платежем та 80931 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (том 1 а.с. 87, 88).

Позивач з даними рішеннями частково непогодився, що й стало підставою для звернення до суду.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та необхідність їх часткового скасування, з огляду на наступне.

Згідно договору №ПЗ/НКВ-032414 від 12.06.2003 р. укладеного Державним територіально-галузевим об'єднанням "Південно-західна залізниця" (Замовник) з ДП ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" Кіровоградський облавтодор" (Головний підрядник), Головний підрядник зобов'язується виконати роботи по реконструкції автомобільної дороги Київ - Одеса на ділянці м. Жашків - с.Червонозна'янка (далі об'єкт). Згідно п.6.2 договору Замовник після підписання договору протягом 10 банківських днів з дати підписання Договору перераховує аванс на розрахункових рахунок Головного підрядника в сумі 60000000 грн., залік авансу здійснюється при пред'явленні актів виконаних робіт (том 3 а.с.65-69).

За рішення господарського суду м. Києва від 05.06.2008 р. №31/505 стягнуто з ДП «Кіровоградський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України" на користь державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця» 8600000 грн. збитків (том 2 а.с.2-5). Зазначеним рішенням встановлено, що на виконання умов договору №ПЗ/НКВ-032414 від 12.06.2003 р. державне територіально-галузеве об'єднання "Південно-Західна залізниця" перерахувало ДП "Кіровоградський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", як передоплату грошові кошти у загальному розмірі 141732149,93 грн., тоді як виконання підрядних робіт було виконано лише на суму 133132149,93 грн. Отже, переплата за договором №ПЗ/НКВ-032414 від 12.06.2003 р. складає 8600000 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.03.2010 р. було розстрочене виконання рішення господарського суду м. Києва від 05.06.2008 р. №31/505 (том 3 а.с.75-77).

Повернуті на виконання зазначеного рішення грошові кошти в сумі 5726228 грн. на підставі платіжних доручень, відповідач кваліфікував як збитки позивача.

Відповідно до пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28 грудня 1994 року N 334/94-ВР в редакції, чинній на час виникнення правовідносин, валовий доход - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Оскільки позивачем в попередніх періодах збільшено суму валового доходу за рахунок отриманих від державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» коштів, в разі повернення отриманих коштів, позивач правомірно зменшив суму валового доходу на суму повернутих коштів, оскільки повернуті кошти не є збитками позивача, а є лише повернення отриманих ним авансових платежів.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про те, що позивач не допускав порушення податкового законодавства, оскільки правомірно зменшив суму валових доходів на суму повернення авансових платежів за договором №ПЗ/НКВ- 032414 від 12.06.2003 року.

За таких обставин відповідач невірно визначив збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 1431557 грн. та штрафної фінансової санкції в розмірі 1 грн., а також податкові зобов'язання з ПДВ за основним платежем в сумі 1394997 грн. та за штрафними санкціями в сумі 62438 грн.

Що стосується висновків податкового органу про завищення валових витрат на суму 9138 грн. в 1 кварталі 2010 р. та завищення податкового кредиту в сумі 1828 грн. за лютий 2010 р. з огляду на порушення, яке детально описане в акті перевірки філії Кіровоградської ДЕД від 12.07.2011 р. №64/23-6/26177411 (том 2 а.с.78-88), а саме формування валових витрат та податкового кредиту за господарськими операціями щодо здійснення перевезень ФОП ОСОБА_1 апеляційний суд зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що Позивач надав суду копії первинних документів, які свідчать про здійснення послуг з автоперевезення ПП ОСОБА_1 солі морської, і які, містять усі необхідні реквізити первинних документів передбачені ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Доказів на спростування такого висновку суду апелянтом надано не було.

Таким чином апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що відповідач невірно визначив збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 2284 грн. та штрафної фінансової санкції в розмірі 571 грн., а також податкові зобов'язання з ПДВ за основним платежем в сумі 1828 грн. та за штрафними санкціями в сумі 457 грн.

Відносно висновків податкового органу про завищення позивачем валових витрат на суму 25172 грн. в 1 кварталі 2010 р з огляду на порушення, яке детально описане в акті перевірки філії Канатовської ДЕД від 13.07.2011 р. №68/2310/26177405 (том 2 а.с.102-112), а саме віднесення філією до складу валових витрат вартості придбаної у ВАТ «Кіровоградобленерго» електроенергії на суму 195026 грн. в той час як в бухгалтерському обліку здійснено проведення на суму 169854 грн., у зв'язку з чим на думку відповідача різниця між сумами витрат фактичних та задекларованих складає 25172 грн. апеляційний суд зазначає наступне.

Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що згідно податкових накладних, виписаних ВАТ "Кіровоградобленерго", позивач придбав електричну енергію на загальну суму 18979,38 грн. без ПДВ, відсутність інших податкових накладних за період січень-березень 2010 р. підтверджується наданими позивачем реєстрами отриманих податкових накладних. Крім того, використання електричної енергії підтверджується актами про використану електричну енергію за січень - березень 2010 р.

Таким чином, висновок відповідача про нарахування податку на прибуток в розмірі 6293 грн. (25172 грн. х 25%) - за основним платежом та 1573 грн. (6293 грн. х 25%) - за штрафними (фінансовими) санкціями, ґрунтується на невірному встановленні обставин в ході проведення перевірки, у зв'язку з чим податкове повідомлення-рішення в цій частині підлягає скасуванню.

Стосовно доводів відповідача про завищення валових витрат на суму 341069 грн. та невизнання податкового кредиту всього на суму 67142 грн., в зв'язку з нікчемністю правочинів позивача з контрагентами: ПП «Інбуд», ТОВ «Мікс Буд», TOB «ЕКО Тех СМУ», ФОП ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_3, ТОВ «Формула Петрол» апеляційний суд зазначає наступне.

За вимогами цивільного законодавства існує презумпція правомірності правочину (ст. 204 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У складі цивільного правопорушення, передбаченого ст. 228 ЦК України міститься обов'язкова ознака - специфічна мета порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Наявність мети, включеної до складу правопорушення підлягає обов'язковому доведенню.

Таким чином, відповідачем не було доведено, а судом першої інстанції не встановлено, наявності мети, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства, а також існування умислу у позивача, як обов'язкової ознаки для визнання правочину недійсним та застосування адміністративно-господарських санкцій.

За таких обставин обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що відповідач невірно визначив збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 85268 грн. та штрафної фінансової санкції в розмірі 5519 грн., а також податкові зобов'язання з ПДВ за основним платежем в сумі 67142 грн. та за штрафними санкціями в сумі 4147 грн.

Також обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про безпідставність доводів відповідача про завищення позивачем податкового кредиту в сумі 3546 грн. за грудень 2010 р. з огляду на порушення, яке детально описане в акті перевірки філії Лелеківської ДЕД від 01.07.2011 р. №70/23-30/26177428 (том 2 а.с.53-64), а саме формування податкового кредиту за грудень 2010 р. на підставі факсокопій податкових накладних отриманих від ДП "Укршляхзв'язок" №2759 від 31.12.2010 р. та ДП "ШРБУ-100" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" №202 від 21.12.2010 р.

Так, на спростування висновків податкового органу позивачем було надано до суду першої інстанції для огляду оригінали зазначених податкових накладних, що свідчить про правомірність формування позивачем податкового кредиту та незаконність податкового повідомлення - рішення в частині визначення грошового зобов'язання в сумі 3546 грн. - за основним платежом та 886 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями яке підлягає скасуванню.

Відповідно до п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Якщо у подальшому такі товари (послуги) починають використовуватися в операціях, які не є об'єктом оподаткування згідно зі статтею 3 цього Закону або звільняються від оподаткування згідно зі статтею 5 цього Закону, чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів, то з метою оподаткування такі товари (послуги), основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає початок такого використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження).

Відповідно до п. 1.32 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філії, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Аналогічні норми передбачені положеннями п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 ПК України.

Відповідно до п.198.1. ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).

При цьому, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2. ст.198 ПК України).

Згідно з п.198.3. ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку, застосував до правовідносин, як виникли між сторонами по справі норми права, які регулюють саме ці правовідносини і зробив обґрунтований висновок про часткове задоволення позовних вимог.

Передбачених статтею 202 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення не вбачається, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. 200 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Кіровоградської області Державної податкової служби - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 січня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого Адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Повний текст виготовлено 4 лютого 2015 року.

Головуючий: В.Ю. Поплавський

Суддя: Д.В. Чепурнов

Суддя: С.В. Сафронова