Справа № 826/19919/13-а
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

29 січня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Вівдиченко Т.Р.

Суддів: Бєлової Л.В.

Гром Л.М.

За участю секретаря: Стеценко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Росшина" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 січня 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Росшина" до Київської міжрегіональної митниці Міністерства доходів і зборів України, Черкаської митниці Міністерства доходів і зборів України про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Росшина" звернувся до суду з позовом до Київської міжрегіональної митниці Міністерства доходів і зборів України, Черкаської митниці Міністерства доходів і зборів України про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів № 902060000/2013/205702/2 від 24 липня 2013 року та № 100260000/2013/200470/2 від 25 липня 2013 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 січня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Росшина" звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Товариством з обмеженою відповідальністю «Росшина» при ввезенні на митну територію України товарів, придбаних за контрактом № BETTER EU-01 від 21 травня 2012 pоку, задекларовано в Київській регіональній митниці та на митному посту «Черкаси-північний» Черкаської митниці митну вартість сталевих дисків коліс не укомплектованих шинами з фарбовим покриттям виробництва Shandong Better Wheel Co. Ltd (країна походження - KHP).

24 липня 2013 року позивачем було подано до Черкаської митниці декларацію митної вартості № 902060000/2013/205702, згідно якої була заявлена вартість товару в розмірі 96 935 грн. 79 коп. (12127,59 дол. США).

Також, 25 липня 2013 року позивачем подано до Київської регіональної митниці декларацію митної вартості № 100260000/2013/108186, згідно якої була заявлена вартість товару в розмірі 94477 грн. 26 коп. (11820,00 дол. США)

Під час визначення митної вартості позивачем в обох ВМД було застосовано основний метод - за ціною договору. Складовими митної вартості за вказаними ДМВ є вартість товару (ціна помножена на кількість) та транспортні витрати на перевезення товару до м. Одеса, Україна.

Для підтвердження митної вартості товару за основним методом по ВМД № 100260000/2013/200470 від 25 липня 2013 року позивачем до Київської регіональної митниці надано наступні документи: контракт № BETTER EU-01 від 21 травня 2012 року; специфікація № 7 від 29 травня 2013 року; декларація митної вартості № 100260000/2013/108186 від 25 липня 2013 року; платіжне доручення № 96 від 07 травня 2013 року; платіжне доручення № 99 від 08 липня 2013 року; комерційний інвойс № EU-7 від 29 травня 2013 року; довідка перевізника про транспортні витрати №1523 від 15 липня 2013 року; коносамент №QDFE007826 від 29 травня 2013 року.

25 липня 2013 року Київською регіональною митницею за ДМВ №100260000/2013/200470 від 25 липня 2013 року прийнято рішення про коригування митної вартості №100260000/2013/200470/2, яким митну вартість товару було збільшено до 53 077, 95 дол. США. Сума коригування склала: 41257,95 дол. США.

Згідно вищевказаного рішення встановлено, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у зв'язку з чим, митний орган запропонував декларанту надати додаткові документи.

Оскільки декларант відмовився від подання додаткових документів, митна вартість товару визначена із застосуванням резервного методу.

Для підтвердження митної вартості товару за основним методом по ВМД № 902060000/2013/205702, позивачем надано до митниці наступні документи: контракт № BETTER EU-01 від 21 травня 2012 року; специфікація № 6 від 06 березня 2013 року; декларація митної вартості № 902060000/2013/205702 від 24 липня 2013 року; платіжне доручення № 79 від 18 січня 2013 року, платіжне доручення № 95 від 24 квітня 2013 року; комерційний інвойс № EU-6 від 06 березня 2013 року; довідка перевізника про транспортні витрати №96539 від 09 квітня 2013 року; коносамент № ТА096160 від 08 березня 2013 року.

Черкаською митницею за ВМД №902060000/2013/205702 від 24 липня 2013 року прийнято рішення про коригування митної вартості №902060000/2013/205702/2 від 24 липня 2013 року, яким митну вартість товару було збільшено до 47 711,32 дол. США. Сума коригування склала: 35 583,73 дол. США.

Під час здійснення митного контролю митним органом встановлено невідповідність заявленої митної вартості товару та вартості операцій з товарами з подібними характеристиками, митне оформлення яких було здійснено у максимально наближений період до ввезення, у зв'язку з тим, що використані декларантом відомості про митну вартість та обраний метод її визначення не підтверджені документально у наданих декларантом документах відсутні всі відомості щодо ціни яка була фактично сплачена або підлягає сплаті.

У зв'язку з прийняттям оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару від 24 липня 2013 року митним органом прийнято картку відмови № 90260000/2013/00114.

Не погоджуючись з рішеннями про коригування митної вартості товарів № 902060000/2013/205702/2 від 24 липня 2013 року та № 100260000/2013/200470/2 від 25 липня 2013 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

В силу п. 2 ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно ст. 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

При цьому, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

В силу ч. ч. 1-2 ст. 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч. 5 ст. 57 цього Кодексу).

Згідно ч. 3 ст.53 Митного кодексу України, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

В силу ст. 54 Митного кодексу України, митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у Главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

З аналізу вищенаведеного слідує, що відповідач має право витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару, за наявності підстав сумніву митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 липня 2013 року Київською регіональною митницею за ДМВ №100260000/2013/200470 від 25 липня 2013 року прийнято рішення про коригування митної вартості №100260000/2013/200470/2.

Так, згідно гр. 33 вищевказаного рішення, митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції): документи, що подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

У зв'язку з наведеним, митний орган запропонував декларанту надати додаткові документи, а саме: договір із третіми особами, пов'язаний з договором про поставку товарів, митна вартість якого визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Разом тим, декларант відмовився від подання додаткових документів, митна вартість товару визначена із застосуванням резервного методу. Попередні методи не застосовані: метод 1 - відповідно до вимог ч.3 ст.53 та ч.6 ст.54 Митного кодексу України; методи 2-а,2-б - у зв'язку з відсутністю цінової інформації на ідентичні та подібні товари з урахуванням вимог ст.59,60 Митного кодексу України; методи 2-в та 2-г - через відсутність основи для віднімання (додавання) вартості МД від 17 травня 2013 №500060001/2013/18920.

Судом встановлено, що Черкаською митницею за ВМД №902060000/2013/205702 від 24 липня 2013 року прийнято рішення про коригування митної вартості №902060000/2013/205702/2 від 24 липня 2013 року.

Так, під час здійснення митного контролю митним органом встановлено невідповідність заявленої митної вартості товару та вартості операцій з товарами з подібними характеристиками, митне оформлення яких було здійснено у максимально наближений період до ввезення, у зв'язку з тим, що використані декларантом відомості про митну вартість та обраний метод її визначення не підтверджені документально у наданих декларантом документах відсутні всі відомості щодо ціни яка була фактично сплачена або підлягає сплаті: (відсутні документи передбачені п.4,1 з/е договором від 21 травня 2012 року № BETTER EUI-01 результати дослідження (з мокрою печаткою), експортну декларацію (з мокрою печаткою) технічний паспорт (з мокрою печаткою), сертифікат якості (з мокрою печаткою)), а також наявні розбіжності: (на інвойсі від 06 березня 2013 року № ЕІІ-6, сертифікаті походження від 07 березня 2013 року № ССРІТ1С3705В0320/00, на специфікації №6 від 06 березня 2013 року до договору підпис відрізняється від того, який наявний у з/е договорі від 21 травня 2012 року № BETTER EU-01.

На підставі п.2 ч.2 ст. 52 та ч.ч.1,3 ст. 53, ч.21ст. 58 Митного кодексу України, декларанту було запропоновано надати документи на усунення обставин та недоліків визначених ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України (у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати такі додаткові документи) та ч.2 ст. 58 Митного кодексу України: висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; каталоги, специфікації, прейскуранти виробника товару, зокрема сертифікат якості від виробника товару.

Тобто, враховуючи вищезазначені обставини, колегія суддів вважає, що у митного органу виник обґрунтований сумнів щодо правильності заявленої митної вартості товару.

З огляду на вищенаведене, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що у даному випадку митниця мала підстави для витребування додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Так, у зв'язку із обґрунтованими сумнівами щодо заявленої митної вартості товару митний орган витребував у декларанта додаткові документи, передбачені законодавством, з проведенням процедури консультацій з декларантом, оскільки заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення мають базуватися на достовірній, документально підтвердженій інформації.

Судом встановлено, що під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товару митним органом були перевірені документи, подані для митного оформлення, після перевірки відповідності заявленої митної вартості та наявності обґрунтованих сумнівів у правильності визначення митної вартості товару відповідачем у відповідності з чинним законодавством були витребувані додаткові документи, у наданні яких декларантом безпідставно і без обґрунтувань було відмовлено.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що неподання декларантом витребуваних митним органом додаткових документів надає право митному органу визначити митну вартість задекларованого товару на підставі наявних відомостей, документів, наданих позивачем, оскільки заявлені позивачем відомості щодо митної вартості імпортованого товару є документально непідтвердженими, а документи подані декларантом до митного контролю та митного оформлення ставлять під сумнів достовірність інформації про заявлену митну вартість товарів за ціною господарської операції.

Враховуючи вищенаведене, висновки митного органу стосовно неможливості визначення митної вартості товару, задекларованого позивачем за ціною договору, є обґрунтованими.

З приводу наявності підстав для застосування митним органом резервного методу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно ч.3 ст.58 Митного кодексу України, у разі, якщо митна вартість не може бути визначена за основним згідно з положеннями статті 57 цього Кодексу, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 59-64 МК України. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. При цьому кожний наступний метод застосовується послідовно, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

З аналізу вищенаведеного вбачається, що митний орган має виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю за правильністю обчислення декларантом митної вартості товару.

При цьому, з огляду на ненадання позивачем при митному оформленні митному органу належних та допустимих доказів щодо об'єктивно підтвердженої митної вартості товару, а також проведення митними органами консультацій з декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості товарів, у відповідача були підстави для визначення митної вартості товару за резервним методом.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що при визначенні митної вартості товару, митний орган діяв в порядку черговості послідовного використання методів, передбачених статтями 59-64 Митного кодексу України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про дотримання відповідачем вимог чинного митного законодавства при прийнятті рішень про коригування заявленої митної вартості за резервним методом.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Росшина" та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не знайшли свого належного підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Росшина" - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 січня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Вівдиченко Т.Р.

Судді: Бєлова Л.В.

Гром Л.М.

Повний текст ухвали виготовлено 03.02.2015 року.

.

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Бєлова Л.В.

Гром Л.М.