Справа № 2а-9251/11/1370
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2011-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2011 р. № 2а-9251/11/1370

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

з участю секретаря судового засідання Новосада В.М.

представників:

від позивача -ОСОБА_1;

від відповідача -не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції (надалі ДПІ) у Шевченківському районі м.Львова про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и в :

фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ДПІ у Шевченківському районі м.Львова про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення за №/0/19517 від 09.08.2011 року в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 26592 грн. 50 коп., в тому числі за основним платежем на суму 21274 грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 5318 грн. 50 коп. та податкового повідомлення-рішення за №/0/19518 від 09.08.2011 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що факт виконання господарських операцій між позивачем та його контрагентом ПП «Глобал Фрут»підтверджується первинними документами, які були представлені до перевірки. Також, продовжує позивач, в ході перевірки податковим органом не було заперечено той факт, що позивач та його контрагент на час укладення та виконання договору були зареєстровані органами державної реєстрації як суб'єкти господарювання, перебували на обліку в державних податкових інспекціях як платники податків, а також одержали свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість.

Представники позивача дали аналогічні пояснення, просять позов задоволити.

В запереченні на позовну заяву відповідач стверджує про те, що одержання позивачем податкової накладної від ПП «Глобал Фрут»здійснено з метою несплати відповідних сум податків, а тому такий правочин є нікчемний, оскільки суперечить моральним засадам суспільства та не спрямований на реальне настання правових наслідків

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, не повідомив суд про причини неприбуття.

Заслухавши представника позивача, розглянувши подані документи і матеріали, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

За результатами планової виїзної документальної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_2 за період з 01.10.2009 року по 31.12.2010 року, ДПІ у Шевченківському районі м.Львова складено акт від 27.07.2011 року за №1301/17-2/НОМЕР_1 та прийнято податкові повідомлення-рішення від 09.08.2011 року:

за №/0/19518, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб -суб'єктів підприємницької діяльності і незалежної професійної діяльності в розмірі 21243 грн. 27 коп., в тому числі основний платіж -21243 грн. 27 коп. та штрафна (фінансова) санкція -0 грн. 0 коп.;

за №/0/19517, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 27813 грн. 75 коп., в тому числі основний платіж -22251 грн. 00 коп. та штрафна (фінансова) санкція -5562 грн. 75 коп.

Як вбачається за змісту акта перевірки позивачем порушено вимоги ст.ст.13-14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян»від 26.12.1992 року за №13-92, п.7.1 ст.7, п.19.1 ст.19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»від 22.05.2003 року за №889-ІV в результаті чого донараховано податку з доходів фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності за 2009-2010 роки на загальну суму 21243 грн. 27 коп.

Крім того, в акті перевірки зазначено, що позивачем порушено вимоги п.1.7, п.1.8 ст.1, підп.7.2.1, підп.7.2.3 п.7.2, підп.7.3.1 п.7.3, підп.7.4.1, підп.7.4.4 п.7.4, підп.7.5.1 п.7.5, підп.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 3 квітня 1997 року №168/97-ВР, з наступними змінами та доповненнями (чинного на момент вчинення зазначених в акті перевірки господарських операцій), в результаті чого занижено податок на додану вартість в сумі 22251 грн. 00 коп.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Щодо правомірності віднесення до складу податкового кредиту та витрат, пов'язаних з одержанням доходу, суми коштів, яка пов'язується з правочином між позивачем та ПП «Глобал Фрут».

Згідно з вимог підп.7.4.1 п.7.4 ст.7 цього ж Закону, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Підпунктом 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Як передбачено підп.7.4.5 цього ж пункту, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Між позивачем (покупець) та ПП «Глобал Фрут»(продавець) 16.12.2010 року укладено договір купівлі-продажу №12/16, згідно якого продавець продає, а покупець приймає продукти харчування та цитрусові (надалі - товар) в кількості, асортименті і за ціною, визначеними прихідними накладними. Оплата здійснюється відповідно до цього договору або виставленому рахунку.

В матеріалах справи наявна видаткова накладна за №121601 від 16.12.2010 року на загальну суму 127642 грн. 50 коп., податкова накладна від 16.12.2010 року за №121601 на суму 127642 грн. 50 коп., в тому числі ПДВ -21273 грн. 75 коп., банківські виписки та товарно-транспортна накладна №16-12/порт, які в своїй сукупності вказують на те, що господарські операції між позивачем та ПП «Глобал Фрут»фактично відбувались.

Судом встановлено, що позивачем на підтвердження обгрунтованості віднесення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість за перевірений період було надано податкову накладну, що знаходиться в матеріалах справи, яка не мала недоліків та, порядок заповнення якої, відповідав встановленому чинним законодавством.

Окрім того, відповідно до п. 1.3 ст. 1 Закону України „Про податок на додану вартість" платник податку - особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Платники податку, визначені у підп. „а", „в", „г", „д" п.10.1 ст.10 вищезазначеного Закону, відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону (п. 10.2 ст. 10 згаданого Закону).

Таким чином, як випливає з вищенаведеного, сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі у разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця та суму бюджетного відшкодування.

При цьому, судом не беруться до уваги посилання відповідача на ознаки контрагента позивача, як на підприємство, що має ризик здійснення нереальних (удаваних) операцій з наданням послуг із безпідставного формування податкового кредиту третім особам, оскільки обставини, на які посилається орган державної податкової служби (відсутність товарно-транспортних накладних, тощо) спростовуються наявними в матеріалах доказами.

В матеріалах справи наявний витяг з офіційного веб-сайту ДПА України з якого вбачається, що на момент вчинення господарських операцій контрагент позивача був зареєстрований як платник податку на додану вартість, що є свідченням того, що позивачем була зібрана вся офіційно оприлюднена інформація про свого контрагента з метою зменшення ризиків правильності оподаткування зазначених господарських операцій.

В даному випадку, також належить зазначити, про те, що недобросовісність контрагента не може перекладатись на позивача.

На це також звертає увагу Європейський Суд з прав людини у рішенні від 22 січня 2009 року у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03).

У згаданому рішенні Європейського суду з прав людини зазначено, що враховуючи своєчасне і повне виконання покупцем своїх зобов'язань щодо подання звітності з податку на додану вартість, неможливість ним забезпечити дотримання постачальником обов'язку подавати звітність по податку на додану вартість і той факт, що жодних протиправних дій з боку контрагента про які знав чи міг знати покупець вчинено не було, суд вважає, що покупець не повинен відповідати за наслідки невиконання продавцем свої зобов'язань своєчасно подавати звітність з податку на додану вартість і в результаті чого вдруге сплачувати податок на додану вартість, а також пеню.

Крім того, в акті перевірки ДПІ у Приморському районі м.Одеси від 14.10.2011 року за №7284/23-1/37280614 підтверджується відображення у податковому обліку ПП «Глобал Фрут»господарської операції з позивачем.

З огляду на викладене, висновки органу державної податкової служби про неправомірне включення до складу податкового кредиту 21273 грн. 75 коп. в результаті встановлення розбіжності у складі податкових зобов'язань ПП «Глобал Фрут»та податкового кредиту позивача за грудень 2010 року не грунтуються на нормах чинного законодавства та спростовуються наявними в матеріалах справи первинними бухгалтерськими документами.

Щодо податку з доходів фізичних осіб.

Відповідно до підп.9.12.1 п.9.12 ст.9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»від 22.05.2003 року за №889-IV (в редакції чинній на момент вчинення господарських операцій), оподаткування доходів, отриманих фізичною особою від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також фізичною особою, яка сплачує ринковий збір, здійснюється за правилами, встановленими спеціальним законодавством з цих питань, з урахуванням норм цього пункту.

Пунктом 22.10 Прикінцевих положень вищенаведеного Закону передбачено, що у частині оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, який застосовується з урахуванням положень пункту 9.12 статті 9 цього Закону та діє до набрання чинності спеціальним законом з питань оподаткування фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності продовжує діяти розділ IV Декрет Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року за №13-92 "Про прибутковий податок з громадян".

Як передбачено ч.3 ст.13 зазначеного Декрету, до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств". Згідно з вимог п.5.1 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»від 28 грудня 1994 року №334/94-ВР (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

У відповідності до вимог підп.5.2.1 п.5.2 цієї ж статті, до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Частиною 4 підпункту 5.3.9 п.5.3 цієї ж статті передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Наявними в матеріалах справи первинними бухгалтерськими документами підтверджується реальність придбання позивачем у ПП «Глобал Фрут»товарів з подальшим їх використанням у своїй господарській діяльності та спростовують висновки перевіряючих про неправомірність включення витрат на оплату даного товару до складу витрат, пов'язаних з одержанням доходу.

Не можна залишити поза увагою і посилання органу державної податкової служби на нікчемність згаданих правочинів, які обґрунтовуються зловживанням правом, а саме: застосування угод та вчинення дій, які не мають іншої економічної мети крім мінімалізації сплати податків.

При цьому, суд виходив з наступних міркувань.

Перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК України, згідно якої правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу -землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

З врахуванням того, що орган державної податкової служби при встановленні факту нікчемності правочину в акті перевірки покликався саме на ст.228 ЦК України, наведені обставини враховуються судом при прийнятті судового рішення.

Таким чином, враховуючи провомірність віднесення позивачем до складу податкового кредиту та витрат, пов'язаних з одержанням доходу, сум коштів сплачених при купівлі товару від ПП «Глобал Фрут», суд вважає підставними та обгрунтованими вимоги позивача про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення за №/0/19517 від 09.08.2011 року в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 26592 грн. 50 грн., в тому числі за основним платежем на суму 21274 грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 5318 грн. 50 коп. та податкового повідомлення-рішення за №/0/19518 від 09.08.2011 року підставними та обгрунтованими, а тому позов слід задовільнити повністю.

Також, у відповідності до вимог ч.2 ст.162 КАС України, суд вважає за необхідне в резолютивній частині постанови зазначити про протиправність та скасування оспорювананих актів індивідуальної дії.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, такі належить присудити на користь позивача пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківсьому районі м.Львова від 09.08.2011 року за №/0/19517 в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 26592 грн. 50 грн., в тому числі за основним платежем на суму 21274 грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 5318 грн. 50 коп. та за №/0/19518.

3.Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, що проживає за адресою АДРЕСА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), 3 грн. 40 коп. сплаченого судового збору.

4.Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

5. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 29 листопада 2011 року.

Суддя В.Я.Мартинюк