Справа № 808/8976/14
Суддя: Шара Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2015-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року о 10 год. 00 хв.Справа № 808/8976/14 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Шари І.В.

за участю секретаря судового засідання Панасенка О.О.

представників сторін:

позивача - Бєрлізову О.Л.

відповідача - Хіміч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Відрадненське"

до Відділу державної виконавчої служби Запорізького районного управління юстиції

Запорізької області

про визнання протиправними та скасування постанов

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариств "Відрадненське", звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області, в якому просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо винесення п.3 постанови про закінчення виконавчого провадження від 28.11.2014 ВП №43905962; визнати протиправним та скасувати п. 3 постанови відповідача про закінчення виконавчого провадження від 28.11.2014 ВП №43905962; визнати протиправними дії відповідача щодо винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 7060,30 грн. від 28.11.2014 ВП №43905962; визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 7060,30 грн. від 28.11.2014 ВП №43905962.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на незгоду зі спірними діями та оскаржуваною постановою, вважаючи їх протиправними. Свою незгоду мотивує тим, що позивач постанову про відкриття виконавчого провадження отримав після закінчення строку, наданого для добровільного виконання виконавчого документа. Позивачем погашено заборгованість за наказом Господарського суду Запорізької області № 908/1060/14 від 14.05.2014 у добровільному порядку, до початку примусового виконання виконавчого документа. Таким чином, оскільки примусове виконання рішення органом державної виконавчої служби фактично не було розпочате, то немає жодних законних підстав для стягнення з позивача виконавчого збору в сумі 7060,30 грн. Відтак, оскаржувані дії відповідача є протиправними, а спірна постанова такою, що підлягає скасуванню. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечив та пояснив, що позивачем не було добровільно виконано наказ Господарського суду Запорізької області № 908/1060/14 від 14.05.2014 у строк, визначений в постанові про відкриття виконавчого провадження. Вказані обставини, відповідно до ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" є підставою для стягнення з боржника виконавчого збору, не залежно від того, чи вчинялися виконавчі дії. Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд, розглянувши матеріали і з'ясувавши обставини адміністративної справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши інші наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наступне.

Судом встановлено, що 07.07.2014 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області Хіміч Т.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 43905962 з примусового виконання наказу Господарського суду Запорізької області № 908/1060/14 від 14.05.2014 (а.с.9).

Вказаною постановою боржнику встановлено строк для добровільного виконання постанови до 13.07.2014 року.

Відповідачем не надано суду доказів направлення вказаної постанови позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

У зв'язку з несвоєчасним отриманням постанови про відкриття виконавчого провадження, позивач 30.07.2014 звернувся до відповідача з заявою про відкладення провадження виконавчих дій (а.с.10).

28.11.2014 відповідачем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з самостійною сплатою боржником суми боргу (а.с.11).

28.11.2014 відповідачем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 7060,30 грн. у зв'язку з невиконанням боржником наказу Господарського суду Запорізької області № 908/1060/14 від 14.05.2014 в строк до 13.07.2014 року.

Не погоджуючись із вищезазначеною постановою та діїями відповідача по винесенню такої постанови, позивач звернувся з позовом до суду.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд виходить з наступного.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору суд зазначає таке. Правові наслідки для позивача створює саме постанова від 28.11.2014 ВП №43905962 про стягнення з боржника виконавчого збору, як рішення суб'єкта владних повноважень. Дії з винесення постанови не є діями суб'єкта владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, а є технічною частиною процедури прийняття рішення у формі постанови. Інших дій, які б створювали правові наслідки для позивача або мали вплив на права, обов'язки та інтереси позивача останнім не наведено, а судом не виявлено. А відтак, в задоволенні вказаної позовної вимоги позивачу слід відмовити.

Що стосується позовної вимоги про визнання протиправною та скасування постанови відповідача від 28.11.2014 ВП № 43905962 про стягнення з боржника виконавчого збору, суд зазначає таке.

Виконання рішення суду здійснюється органом державної виконавчої служби у порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 р. № 606-ХІV (надалі - Закон № 606).

Так, ст. 1 Закону № 606 передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Положеннями ст. 2 Закону № 606 встановлено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці.

Статтею 25 Закону № 606, встановлено порядок прийняття виконавчого документа до виконання та дії державного виконавця. Так, державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Таким чином, зі змісту статті 25 Закону № 606 чітко вбачається, що підставою для стягнення виконавчого збору є фактичне здійснення державним виконавцем дій (заходів) з примусового виконання судового рішення.

Законом № 606 передбачені наслідки невиконання рішення у строк, установлений строк для добровільного виконання, зазначений в постанові про відкриття виконавчого провадження. Одним з яких є виконавчий збір, який стягується у розмірі 10 відсотків від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до ст. 11 Закону № 606, державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 31 Закону № 606, копії постанов про відкриття виконавчого провадження надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Представник відповідача в судовому засіданні вказав, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази направлення позивачу постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення. За заявою позивача про відкладення виконавчих дій відповідачем жодні постанови не виносилися.

Частиною 1 ст. 27 Закону № 606 передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Положеннями ст. 32 Закону № 606 визначено заходи примусового виконання рішень, а саме: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Наведені правові норми зобов'язують боржника добровільно виконати рішення у строк, встановленим державним виконавцем та повідомити про таке виконання у цей же термін. В свою чергу, дані норми, у разі невиконання боржником рішення добровільно у встановлений державним виконавцем строк, зобов'язують державного виконавця на наступний день після закінчення відповідних строків розпочати примусове виконання рішення, тобто вчиняти певні дії, спрямовані на примусове виконання рішення.

З наведеного слідує, що без примусового виконання рішення є неможливим стягнення виконавчого збору.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження ВП № 43905962 державним виконавцем не здійснювалося жодних дій щодо виконання судового рішення із застосуванням заходів примусового виконання. Державний виконавець не здійснив жодних дій задля примусового виконання судового рішення по наказу Господарського суду Запорізької області № 908/1060/14 від 14.05.2014. Вказані обставини підтверджуються також постановою від 17.11.2014 про перевірку матеріалів виконавчого провадження (а.с.14-15).

13.11.2014 стягувач - ТОВ "Фаворіт" звернулося до відповідача із заявою про повернення стягувачу виконавчого документа (а.с.17).

Зважаючи, що відповідачем не здійснювалися заходи примусового виконання рішення, підстави для стягнення з позивача виконавчого збору відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 06.06.2013 р. № К/9991/48179/12, в якій суд касаційної інстанції зазначив, що Закон надає право на винесення постанови про стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій за умови наявності двох підстав: 1) невиконання рішення у строк, установлений для добровільного його виконання, 2) фактичне виконання рішення суду органом ДВС в примусовому порядку з застосуванням заходів примусового впливу до боржника, передбачених Законом України "Про виконавче провадження".

Як слідує з матеріалів справи, платіжними дорученнями від 07.08.2014 № 586, 08.08.2014 №591, 06.08.2014 №584, 29.07.2014 №448, 15.08.2014 №672 та №673, 15.08.2014 №671 та №670 заборгованість за наказом Господарського суду Запорізької області № 908/1060/14 від 14.05.2014 погашена позивачем самостійно до початку примусового виконання рішення суду державним виконавцем.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 Закону № 606, у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Суд звертає увагу на те, що Законом України "Про виконавче провадження" обов'язковою передумовою виникнення у державного виконавця права на стягнення виконавчого збору з боржника визначено факт здійснення державним виконавцем дій спрямованих на примусове виконання рішення суду, а не факт невиконання боржником рішення суду в добровільному порядку у строк встановлений в постанові про відкриття виконавчого провадження, при цьому Законом України "Про виконавче провадження" чітко встановлено, що виконавчий збір не підлягає стягненню у випадку, якщо до початку примусового виконання рішення суду державним виконавцем отримано документальне підтвердження про його повне виконання боржником.

Так, факт отримання державним виконавцем документального підтвердження про повне виконання судового рішення підтверджується заявами ТОВ "Фаворіт" (а.с.17, 81) та ПАТ "Відрадненське" (а.с.16), в яких повідомлено відповідача про повне погашення боргу за наказом Господарського суду Запорізької області № 908/1060/14 від 14.05.2014.

Заважаючи, що будь-які заходи примусового виконання рішення суду по вищезазначеному наказу Господарського суду Запорізької області за виконавчим провадженням ВП № 43905962 державним виконавцем не здійснювалися, суд дійшов висновку про протиправність постанови відповідача від 28.11.2014 ВП № 43905962 про стягнення з боржника виконавчого збору. А відтак, вказану постанову слід скасувати.

Підсумовуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачем не доведена правомірність винесення оскаржуваної постанови, у зв'язку із чим позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

У судовому засіданні, відповідно до ст.160 КАС України, сторонам проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Керуючись ст.ст. 158, 160-163,167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області про стягнення з боржника виконавчого збору від 28.11.2014 року ВП №43905962.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства "Відрадненське" судовий збір у розмірі 182 грн. 70 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В.Шара