Справа № 813/8300/14
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2015 року Справа № 813/8300/14

15 год. 23 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Кравців О.Р.,

секретар судового засідання Небесна М.В.,

від позивача не прибув,

від відповідача Кошевий А.Л.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в Кам'янка-Бузькому районі Львівської області про зобов'язання вчинити дії Відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Кам'янка-Бузькому районі Львівської області.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернулося Управління Пенсійного фонду України в Кам'янка-Бузькому районі Львівської області (далі - позивач, управління ПФ) з адміністративним позовом до Відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Кам'янка-Бузькому районі Львівської області (далі - відповідач, відділення ВК ФСС НВВПЗ), в якому просить зобов'язати відповідача включити в акт звірки розмір виплаченої позивачем допомоги на поховання ОСОБА_2 в сумі 256,02 грн. та витрати на її доставку в сумі 2,22 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у зв'язку зі смертю ОСОБА_2 позивачем виплачено допомогу на поховання в сумі 256,02 грн. та витрати на її доставку в сумі 2,22 грн. Відповідна сума включена позивачем в акт звірки на відшкодування за серпень 2014 року (копія додається). Однак, відповідач відмовився прийняти до відшкодування виплачену допомогу на поховання, посилаючись на те, що відсутній причинно-наслідковий зв'язок між смертю пенсіонера та трудовим каліцтвом, незважаючи на те, що витрати управління ПФ України у Радехівському районі по виплаті ОСОБА_2 пенсії за віком внаслідок трудового каліцтва, відшкодовувалися відділенням ВК ФСС НВВПЗ протягом усього строку виплати такої пенсії.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав клопотання про те, що підтримує позову у повному обсязі та просить його задовольнити; справу слухати за відсутності представника.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив повністю з підстав викладених у письмовому запереченні /а.с.16-17/. Звернув увагу на те, що згідно з законодавством всі страхові виплати мають бути пов'язані з ушкодженням здоров'я застрахованої особи, що сталося внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Причинний зв'язок між смертю потерпілого та одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я має підтверджуватися висновками відповідних медичних закладів. Законодавством передбачено, що витрати на поховання провадяться у разі смерті потерпілого, що настала за обставин, за яких настає страховий випадок державного соціального страхування. За відсутності доказів причинно-наслідкового зв'язку між трудовим каліцтвом та смертю ОСОБА_2 відшкодування виплат здійснених управлінням ПФ України у зв'язку зі смертю ОСОБА_2 було б нецільовим використанням коштів ФСС НВВПЗ України.

Крім того, у судовому засіданні представник відповідача зазначив, що механізм відшкодування відділенням Фонду витрат Пенсійного фонду України, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання визначено Порядком відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України, Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04 березня 2003 року № 5-4/4 (далі - Порядок). Проте, він не врегульовує спірних відносин, які виникли у даному випадку, оскільки встановлене ним правило підписання актів звірки рахунків розраховано на відсутність спору. У разі незгоди на підписання актів з боку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України вимоги про стягнення мають вирішуватись в судовому порядку в судах адміністративної юрисдикції, а не шляхом пред'явлення вимог про зобов'язання до вчинення дій. Тому, просив у задоволенні позову відмовити.

Суд заслухав пояснення представника відповідача, з'ясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги і заперечення та ті, які мають інше значення для вирішення справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідив докази у справі, та -

в с т а н о в и в :

Згідно з довідкою про суми допомоги на поховання, виплачену сім'ї померлого, який отримував пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання та пенсію у зв'язку з втратою годувальника, або особі яка здійснила поховання, в частині, що підлягає відшкодуванню Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в серпні 2014 року, управлінням ПФ виплачено допомогу на поховання ОСОБА_2 в сумі 256,02 грн. /а.с.7/; витрати на допомогу склали 2,22 грн.

Допомога на поховання включена позивачем в акт звірки на відшкодування за серпень 2014 року /а.с.4, 6/, однак відповідач відмовився прийняти до відшкодування виплачену допомогу на поховання, посилаючись на те, що відсутній причинно-наслідковий зв'язок між смертю пенсіонера та трудовим каліцтвом /а.с.5/.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч. 2 цієї ж статті можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів, відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України, поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Статтею 1 Закону України від 14.01.1998 р. № 16/98-ВР "Основи законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 16/98-ВР) встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття; інші види страхування, передбачені законами України. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ (ст. 4 Закону № 16/98-ВР).

У статті 25 Закону № 16/98-ВР перелічені види соціальних послуг і матеріального забезпечення за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням. Усі види страхування, крім медичного, включають у себе допомогу на поховання. Так, зокрема, до пенсійного страхування входить допомога на поховання пенсіонерів; до страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, - допомога на поховання (крім поховання пенсіонерів, безробітних та осіб, які померли від нещасного випадку на виробництві); до страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання - допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Згідно з ч. 4 ст. 26 Закону № 16/98-ВР Якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 24 Закону України від 23.09.1999 р. № 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (далі - Закон № 1105-XIV) Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далів - Фонд) зобов'язано співпрацювати з фондами з інших видів соціального страхування у фінансуванні заходів, пов'язаних з матеріальним забезпеченням та наданням соціальних послуг застрахованим у кожному конкретному випадку спільно приймаючи рішення щодо того, хто з них братиме участь у фінансуванні цих заходів.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону № 1105-XIV якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

У ст. 21 Закону № 1105-XIV визначено соціальні послуги та виплати, які здійснюються та відшкодовуються Фондом. Так у разі настання страхового випадку він у встановленому законом порядку повинен, зокрема, своєчасно, та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачувати відповідні кошти йому або особам, які перебували на його утриманні; організовувати поховання померлого, відшкодовувати вартість пов'язаних з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Відповідно до ч. 8 та ч. 9 ст. 34 Закону № 1105-XIV у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання витрати на його поховання несе Фонд згідно з порядком, визначеним Кабінетом Міністрів України. Причинно-наслідковий зв'язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або професійним захворюванням має підтверджуватися висновками відповідних медичних органів.

Порядок проведення витрат на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (далі - Порядок № 826), затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2001 р. № 826, регулює питання відшкодування Фондом таких витрат страхувальнику або сім'ї застрахованого чи іншій особі, яка здійснювала поховання потерпілого, на організацію поховання та пов'язаних з цим ритуальних послуг. Витрати на поховання провадяться у разі смерті потерпілого, що настала за обставин, за яких настає страховий випадок державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України (п. 2 Порядку). Організація поховання працівника, який загинув на виробництві або помер у лікарні під час лікування отриманої на виробництві травми, проводиться страхувальником (п. 5 Порядку).

За змістом ч. 4 ст. 26 Закону № 16/98-ВР та ч. 2 ст. 24 Закону № 1105-XIV, якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

Аналіз норм Закону № 1105-XIV та Порядку № 826 дає підстави вважати, що Фонд зобов'язаний відшкодовувати виплачені іншими страховиками суми допомоги на поховання лише тих осіб, які померли від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, тобто за умови причинно-наслідкового зв'язку їх смерті з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 23.05.2011 року та постанові від 19.05.2009 року, прийнятій у порядку провадження за винятковими обставинами у справі аналогічної категорії, яка відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Суд звертає увагу на те, що позивач не надав жодних доказів причинно-наслідкового зв'язку між смертю ОСОБА_2 та трудовим каліцтвом отриманим ОСОБА_2 Суд погоджується з покликаннями відповідача на те, що в ситуації недоведеності такого причинно-наслідкового зв'язку, здійснення відділенням Фонду виплат пов'язаних з похованням ОСОБА_3 було б нецільовим використанням коштів Фонду.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Встановлені судом фактичні обставини справи вказують на безпідставність позовних вимог управління ПФ про включення відділенням ВК ФСС НВВПЗ в акт звірки виплаченої позивачем суми допомоги на поховання ОСОБА_2 та витрат на її доставку у сумі 258,24 грн., а тому у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Судові витрати відповідно до ст. 94 КАС України зі сторін у цій справі стягувати не належить.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 138, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

2. Судові витрати зі сторін не стягувати.

Постанова може бути оскаржена, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та підписано о 16.45 год. 09.02.2015 року.

Суддя Кравців О.Р.