Справа № 826/6649/14
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/6649/14 Головуючий у 1-й інстанції: Кобилянський К.М. Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

03 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Зубрицькому Д.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.08.2014 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у м. Києві, Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції із позовом, в якому просив: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.12.2013 № /6339 та рішення про результати розгляду первинної скарги від 06.03.2014 № 480/к/26-15-10-09-25.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.08.2014 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначена апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи на підставі п.п.78.1.1 п.п.78.1.4 п.78.1 ст.78, ст. 79 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI зі змінами та доповненнями, відповідно до наказу від 22 10.2013 №551-П, виданого ДПІ у Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м. Києві, головним державним ревізором інспектором відділу контрольно перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб ДПІ у Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м. Києві Кіяницею Василем Васильовичем проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 із питання повноти та своєчасності сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб за 2012 рік.

За результатами проведеної перевірки ДПІ у Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м. Києві складено акт від 06.11.2013 № 1391/26-51-17-01/НОМЕР_1, в якому встановлено порушення позивачем вимог п. 176.1 ст. 176, ст. 36 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI зі змінами та доповненнями, а саме фізичною ОСОБА_2 (реєстраційний номер НОМЕР_1) податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2012 рік до ДПІ у Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м. Києві подано з недостовірними даними, сплату до бюджету податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування не здійснено.

18.12.2013 ДПІ у Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м. Києві на підставі акту перевірки винесено податкове повідомлення - рішення № /6339, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб» всього в сумі 849 785,40 грн., в т.ч. за основним платежем в сумі 849 785, 40 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 0 грн.

Рішенням Головного управління Міндоходів у місті Києві від 06.03.2014 № 480/к/26-15-10-09-25 податкове повідомлення рішення № /6339 від 18.12.2013 залишено без змін, збільшено суму штрафних (фінансових) санкцій на 212 446,35 грн. (п. 127.1 Податкового кодексу України), а первинну скаргу позивача залишено без задоволення.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивач не довів порушення відповідачем його законних прав, свобод та інтересів під час призначення, проведення перевірки, не спростував висновки акту перевірки і відповідно протиправності оскарженого податкового повідомлення-рішення та рішення про результати розгляду первинної скарги, а тому у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що не погоджується з висновками акту перевірки щодо порушення позивачем відповідних положень Податкового кодексу України, оскільки висновки відповідача за наслідками проведеної перевірки щодо порушень позивачем положень Податкового кодексу України при визначенні суми податку на доходи фізичних осіб є хибними, базуються виключно на суб'єктивних припущеннях перевіряючих, які не мають підтвердження належними доказами.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що згідно протоколу загальних зборів ПП «Олесь» № 6 від 31.03.2008 засновниками підприємства ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було внесено зміни до статуту ПП «Олесь», якими для діяльності ПП «Олесь» створено статутний фонд у розмірі 5 000 000, 00 грн., з розподілом часток: ОСОБА_2 - 30 % (1 500 000 грн.), ОСОБА_4 - 70 % (3 500 000 грн.).

Згідно протоколу загальних зборів ПП «Олесь» № 1 від 14.06.2012 (том 1, а.с. 56) ОСОБА_2 було отримано від ОСОБА_4, у відповідності до його заяви від 14.06.2012 (том 1, а.с. 57), 100 відсотків статутного капіталу ПП «Олесь».

Податковий орган вважає, що оскільки позивачем самостійно не було обраховано і сплачено податок на доходи фізичних осіб від суми в розмірі 5 000 000,00 грн., то, з урахуванням відсутності документів, що підтверджують витрати позивача на отримання корпоративних прав в статутному фонді ПП «Олесь», контролюючим органом визначено обов'язок ОСОБА_2 сплатити до Державного бюджету податок на доходи фізичних осіб в сумі 849785,40 грн.

Відповідно до пункту «а» пп. 170.2.7. п. 170.2 ст. 170 Податкового кодексу України, термін «інвестиційний актив» означає корпоративні права, виражені в інших ніж цінні папери, формах, випущені одним емітентом.

Відповідно до пп. 162.1.2 п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України платником податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні.

Згідно із п. 163.2 ст. 163 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування нерезидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід з джерела його походження в Україні.

Підпунктом 164.2.9 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України передбачено, що до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається інвестиційний прибуток, отриманий від проведення операцій з цінними паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у пп. 165.1.2 і пп. 165.1.40 п. 165.1ст. 165 Податкового кодексу України.

На підставі пп. 170.2.6 Податкового кодексу України до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами (корпоративними правами) за наслідками такого звітного (податкового) року.

Корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) цієї організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом і статутними документами (пп. 14.1.90 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 170.10 ст. 170 Податкового кодексу України доходи з джерелом їх походження в Україні, що нараховуються (виплачуються, надаються) на користь нерезидентів, оподатковуються за правилами та ставками, визначеними для резидентів (з урахуванням особливостей, визначених деякими нормами розділу IV Податкового кодексу України для нерезидентів).

Згідно із пп. 170 2.2 п. 170.2 ст. 170 Податкового кодексу України інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу з урахуванням норм пп. 170.2.4 -170.2.6 п. 170.2 ст. 170 ПКУ (крім операцій з деривативами).

Отже, у випадку продажу корпоративного права (інвестиційного активу), об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб вважається інвестиційний прибуток, для визначення якого враховуються витрати, пов'язані із придбанням такого корпоративного права.

Фізична особа самостійно визначає суму доходів і витрат від операцій з інвестиційними активами, відображає фінансовий результат від таких операцій у річній декларації про майновий стан і доходи та сплачує податок на доходи фізичних осіб.

Колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що корпоративні права отримані позивачем згідно заяви ОСОБА_4 від 14.06.2012 та протоколу загальних зборів ПП «Олесь» № 1 від 14.06.2012 безоплатно, а матеріали справи не містять доказів понесення позивачем витрат на отримання корпоративних прав, то об'єктом оподаткування вважається весь інвестиційний прибуток в сумі 5 000 000, 00 грн. без врахування витрат.

Крім того, відповідно до частини 1 ст. 1087 Цивільного кодексу України розрахунки за участю фізичних осіб, у тому числі нерезидентів, не пов'язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, можуть провадитися у готівковій або в безготівковій формі за допомогою розрахункових документів у електронному або паперовому вигляді.

Пунктом 1.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління Національного банку України від 15.12.04 № 637 визначено, що готівкові розрахунки - це платежі готівкою підприємства (підприємців) та фізичних осіб за реалізовану продукцію (товари, виконані роботи, надані послуги), а також за операціями, які безпосередньо не пов'язані з реалізацією продукції та іншого майна. При цьому, необхідно враховувати, що до касових документів, за допомогою яких відповідно до законодавства України оформляються касові операції, тобто операції підприємств між собою та з фізичними особами, що пов'язані з прийманням і видачею готівки під час проведення розрахунків через касу, належать, зокрема, касові ордери та платіжні чи розрахунково-платіжні відомості, розрахункові документи, інші прибуткові та видаткові касові документи.

Відповідно до п. 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, яка затверджена постановою правління Національного банку України від 21.01.04 № 22, безготівкові розрахунки - це перерахування певної суми коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів коштів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб, коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримувачів коштів. Ці розрахунки проводяться банком на підставі розрахункових документів на паперових носіях в електронному вигляді.

При цьому, згідно з п. 1.35 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 № 2346-ІІІ розрахунковий документ - це документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунку платника на рахунок отримувача (платіжне доручення, розрахунковий чек тощо).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів звертає увагу, що документами, що підтверджують фактично понесені витрати на попереднє придбання цінних паперів фізичною особою - платником податку, в тому числі, нерезидентом, є договори купівлі-продажу цінних паперів, виписки зберігачів під кожне замовлення, завірені печатками зберігачів, акти приймання-передачі цінних паперів, касові документи при готівкових розрахунках через касу або розрахункові документи при безготівкових розрахунках.

Таким чином, як вбачається з акту перевірки позивача, останнім здійснено операції з інвестиційними активами без документально підтвердженої суми витрат, понесених у зв'язку з придбанням таких активів, а тому відповідно до вимог п. 167.1. статті 167 Податкового кодексу України до сплати в бюджет підлягає податок на дохід на весь інвестиційний прибуток в сумі 5 000 000, 00 грн.

Доводи апелянта про те, що спірні правовідносини підпадають під визначення договору дарування (корпоративних прав), внаслідок чого прибуток має бути оподаткований за ставкою 5 % є безпідставними з огляду на наступне.

Статтею 717 Цивільного кодексу України визначено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Відповідно до ч. 3 ст. 719 Цивільного кодексу України договір дарування майнового права та договір дарування з обов'язком передати дарунок у майбутньому укладається у письмовій формі. У разі недодержання письмової форми цей договір є нікчемним.

Колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи не містять оригіналу або належним чином завіреної копії укладеного в письмовій формі договору дарування корпоративних прав, а тому посилання позивача на необхідність застосування до спірних правовідносин положень п. 174.6 Податкового кодексу України є необґрунтованими.

Також, колегія суддів не бере до уваги посилання апелянта на те, що більш ніж 96% статутного фонду ПП «Олесь» за весь час існування підприємства було сформовано саме за рахунок коштів ОСОБА_2 з огляду на те, що відповідно до протоколу загальних зборів учасників ПП «Олесь» від 17.09.2009 № 8, ОСОБА_2, згідно заяви від 17.09.2009, було передано залишок статутного фонду підприємства у розмірі 30 % ОСОБА_4, внаслідок чого останній став володіти 100% статутного фонду ПП «Олесь». Позивач, відповідно, перестав мати юридичне відношення до підприємства, з урахуванням чого посилання ОСОБА_4 на те, що статутний фонд ПП «Олесь» фактично був сформований за його участі є необгрунтованими, оскільки податок на доходи фізичних осіб нараховано після 17.09.2009 - дати виходу позивача зі складу учасників підприємства.

Щодо доводів апелянта про те, що станом на 01.10.2012 статутний фонд ПП «Олесь» становив 1 807 700 грн., а не 5 000 000 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 63, 79 Господарського кодексу України господарські товариства, у тому числі товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) є окремим видом підприємств і відрізняються від приватних підприємств як корпоративні підприємства (п. 5, 6 ст. 63 Господарського кодексу України). Таким чином, спеціальне законодавство про господарські товариства, зокрема Закон України «Про господарські товариства» діяльність приватних підприємств не регулює.

Стосовно приватних підприємств Господарський кодекс України не містить в собі спеціальних норм щодо процедур та строків формування їх статутного фонду.

В той же час, що стосується державної реєстрації змін до установчих документів, то ці питання регулюються Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців». На підставі ч. 2 ст. 17 цього Закону у Єдиному державному реєстрі повинні міститися дані про розмір статутного фонду (статутного або складеного капіталу), а також розмір сплаченого статутного фонду (статутного або складеного капіталу) на дату проведення державної реєстрації та дата закінчення його формування.

Як вбачається з відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців статутний фонд ПП «Олесь» в сумі 5 000 000,00 грн. було сформовано ще 31.03.2009, внаслідок чого посилання апелянта на те, що станом на 01.10.2012 статутний фонд ПП «Олесь» становив 1 807 700 грн., а не 5 000 000 грн., є необґрунтованими.

Також, колегія суддів не бере до уваги посилання апелянта на висновок про вартість об'єкта незалежної оцінки - корпоративних прав суб'єкта оціночної діяльності ТОВ «Юкрейніан Апрейзел», відповідно до якого станом на 14.06.2012 без врахування ПДВ, вартість корпоративних прав ПП «Олесь» становить не 5 000 000 грн., а 624 800,00 грн., з огляду на наступне.

За загальним правилом корпоративні права підприємств оцінюються сторонами угоди. При цьому, чинне законодавство України не містить будь-яких вимог щодо ціни корпоративних прав, обмежень чи обов'язкового проведення незалежної оцінки їх вартості при укладанні угод. Однак, матеріалами справи не підтверджено факт визначення сторонами вартості спірних корпоративних прав у розмірі саме 624 800,00 грн., а тому в даному випадку вказаний позивачем висновок про вартість об'єкта незалежної оцінки - корпоративних прав суб'єкта оціночної діяльності ТОВ «Юкрейніан Апрейзел» не є обов'язковим при вирішенні даної справи.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 18.12.2013 № /6339 та рішення про результати розгляду первинної скарги від 06.03.2014 № 480/к/26-15-10-09-25 є правомірними, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції, а відповідачі, як суб'єкти владних повноважень - довели правомірність своїх дій.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.08.2014 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.