Справа № 826/15345/14
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

05 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

при секретарі судового засідання Арсенійчук М.В.,

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2,

від відповідача Павлишин М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, за участю третьої особи Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі по тексту - відповідач, контролюючий орган), в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у підготовці подання щодо повернення надміру зарахованих до бюджету коштів у розмірі 6057,00 грн. та зобов'язати підготувати на ім'я позивача подання про повернення зазначених коштів.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Державної архітектурно-будівельної інспекції України щодо розгляду питання по підготовці подання про повернення ОСОБА_4 коштів у розмірі 6057,00 грн., надміру зарахованих до бюджету, порушеного у заяві від 02 вересня 2014 року. Крім того, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та зобов'язав Державну архітектурно-будівельну інспекцію України розглянути заяву ОСОБА_4 від 02 вересня 2014 року щодо підготовки подання про повернення ОСОБА_4 коштів у розмірі 6057,00 грн., надміру зарахованих до бюджету. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням в частині про задоволення позову, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, у 2010 році ОСОБА_4 звернувся до Інспекції державного архітектурно-будівельного контрою у м. Києві із заявою про видачу сертифіката відповідності державним будівельним нормам, стандартам та правилам закінченого будівництвом приватного житлового будинку.

Листом № 7/26-6857/5/08 від 08.12.2010 року Інспекцією державного архітектурно будівельного контролю у м. Києві відмовлено позивачу у видачі сертифіката відповідності у зв'язку з тим, що останнім не надано документ, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт будівництва.

За результатами оскарження зазначеної відмови в судовому порядку, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2012 року Інспекцію державного архітектурно-будівельного контрою у м. Києві зобов'язано видати ОСОБА_4 сертифікат відповідності.

На підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 02 серпня 2012 року ВП № листопада 2013 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контрою у м. Києві видано сертифікат серії КВ №18, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом об'єкта - житлового будинку під літерою «К», що розташований по АДРЕСА_1, проектній документації та підтверджено його готовність до експлуатації.

За видачу зазначеного сертифіката 10 грудня 2013 року позивач сплатив 6333,60 грн., що підтверджується квитанцією, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 7).

Посилаючись на ту обставину, що заява про прийняття будинку в експлуатацію була подана ним у період дії постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2009 року №1206 «Про затвердження Порядку внесення плати за видачу сертифіката відповідності державним будівельним нормам, стандартам та правилам і доповнення додатка до постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2001 р. N 702», в додатку до якої розмір плати за видачу сертифікату відповідності державним будівельним нормам, стандартам та правилам визначений 0,3 мінімальної заробітної плати, яка на дату подання складала 922,00 грн., а отже плата за видачу сертифіката становила 276,60 грн., ОСОБА_4 звернувся до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києва із заявою про підготовку подання щодо повернення надміру зарахованих до бюджету коштів у сумі 6057,00 грн.

За результатами розгляду зазначеної заяви листом від 19 вересня 2014 року №7126-43/1909/10 Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві повідомила, що Порядок внесення плати за видачу сертифіката відповідності державним будівельним нормам, стандартам та правилам не передбачає можливості та механізму повернення плати за видачу сертифіката, а відповідальність за правильність визначення суми платежу несе забудовник.

Вважаючи такі дії Інспекції протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що саме до повноважень відповідача як органу, відповідального за надання відповідної адміністративної послуги, належить питання контролю за правильністю застосування розміру плати за надання адміністративної послуги, а в разі встановлення надміру сплачених коштів за надання такої послуги - складення подання про їх повернення.

Перевіряючи наведений висновок суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Станом на час звернення позивача до Інспекції із заявою про видачу сертифіката відповідності, відмову у задоволенні якої в судовому порядку було визнано протиправною, був чинним Порядок внесення плати за видачу сертифіката відповідності державним будівельним нормам, стандартам та правилам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2009 р. N 1206 (далі по тексту - Порядок).

Згідно з п. 1 Порядку дія цього Порядку поширюється на фізичних осіб (далі - забудовник), які до 31 грудня 2010 р. подали заяву про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених у період з 5 серпня 1992 р. до 1 січня 2008 р. без дозволу на виконання будівельних робіт.

Пунктом 2 Порядку передбачено, що плата за видачу сертифіката вноситься забудовником у розмірах, визначених у додатку, шляхом перерахування коштів через банківські установи та/або відділення поштового зв'язку.

Підтвердженням внесення плати за видачу сертифіката є платіжне доручення з позначкою про дату проведення платежу або касовий документ установи банку чи відділення поштового зв'язку, які прийняли платіж.

Відповідальність за правильність визначення суми платежу несе забудовник.

Кошти, одержані як плата за видачу сертифіката, зараховуються на спеціальний рахунок Держархбудінспекції, відкритий в органі Державного казначейства.

Контроль за обліком коштів, одержаних за видачу сертифікатів, їх цільовим використанням, правильністю застосування розміру плати за надання зазначених послуг здійснюють у межах своїх повноважень органи, на які згідно із законодавством покладені такі функції (п. 4 Порядку).

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2011 року №106 «Деякі питання ведення обліку податків і зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджету» передбачено, що органи, що контролюють справляння надходжень бюджету, забезпечують, відповідно до законодавства, здійснення постійного контролю за правильністю та своєчасністю надходження до державного та місцевих бюджетів податків і зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів згідно з переліком, а також ведення обліку таких платежів у розрізі платників з метою забезпечення повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів.

Контроль за справлянням надходжень бюджету за кодом класифікації доходів бюджету 22012500 «Плата за надання інших адміністративних послуг», який зазначений у платіжному документі позивача, здійснюється центральними органами державної влади, державні колегіальні органи, місцеві держадміністрації та органи місцевого самоврядування, які є відповідальними за надання адміністративних послуг та/або до сфери управління яких належать підприємства, установи і організації, що відповідно до закону мають повноваження з надання платних адміністративних послуг.

З аналізу наведеного вбачається, що повноваження щодо здійснення контролю за правильністю та своєчасністю надходження до державного та місцевих бюджетів податків і зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів згідно з переліком, а також ведення обліку таких платежів у розрізі платників з метою забезпечення повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів у спірних правовідносинах відносяться до компетенції відповідача.

Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного або місцевого бюджетів, регламентовано наказом Міністерства фінансів України № 787 від 03 вересня 2013 року «Про затвердження Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів» (далі - Порядок № 787).

Пунктом 5 Порядку № 787 передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Подання надається до органу Казначейства за формою, передбаченою нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи за підписом керівника установи (його заступника відповідно до компетенції), скріпленим гербовою печаткою (у разі наявності) або печаткою із найменуванням та ідентифікаційним кодом установи, з обов'язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб'єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), сума платежу, що підлягає поверненню, дата та номер документа на переказ, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

Таким чином, в разі встановлення факту надмірної сплати за надання адміністративної послуги, орган, до повноважень якого віднесено надання таких послуг, звертається з відповідним поданням до органу Казначейства.

Як встановлено судом першої інстанції, питання щодо правильності сплати позивачем за видачу сертифіката відповідності грошових коштів у розмірі 6333,60 грн. суб'єктом владних повноважень взагалі розглянуто не було.

У зв'язку з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо розгляду питання по підготовці подання про повернення коштів та зобов'язання розглянути заяву ОСОБА_4 від 02 вересня 2014 року в частині порушеного у ній питання щодо підготовки подання про повернення надміру зарахованих до бюджету коштів у розмірі 6057,00 грн. у формі та порядку, передбаченому законодавством України.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.

В іншій частині рішення суду першої інстанції відповідачем не оскаржується та судом апеляційної інстанції згідно з вимогами ст. 195 КАС України не переглядається.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно, оцінивши фактичні обставини справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги позивача висновки суду першої інстанції не спростовують та відхиляються судом так, як є помилковими.

Згідно з ст. ст. 198, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді І.О. Грибан
О.А. Губська

Ухвалу в повному обсязі виготовлено 09.02.2015 року

.

Головуючий суддя Парінов А.Б.

Судді: Губська О.А.

Грибан І.О.