Справа № 815/729/14
Суддя: Яковлев Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/729/14

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С. О.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді -Яковлева Ю.В.
судді -Запорожана Д.В.
судді -Скрипченка В.О.
при секретарі -Богдановій С.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Німфан» на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24 березня 2014 року по адміністративній справі за позовом товариства з обмеженої відповідальністю «Німфан» до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області за участю третьої особи - товариства з обмеженою відповідальністю «Аляска Трейд» про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення № від 06.09.2013 року,

встановила:

Позивач - ТОВ «Німфан» звернувся до суду з адміністративним позовом до ДПІ у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 06.09.2013 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що на підставі акту перевірки від 06.09.2013 року № 1433/15-53-22-3/33812613 «Про результати позапланової невиїзної документальної перевірки ТОВ «Німфан» з питань перевірки взаємовідносин з платником податків ТОВ «Аляска Трейд», їх реальності та повноти відображення в обліку за період лютий 2013 року» відповідачем було прийнято податкове повідомлення - рішення № від 06.09.2013 року, яким позивачу було збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 211 466,00 гривень, у тому числі: за основним платежем - 169173 гривень, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 42293 гривень Позивач вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню, як таке, що не відповідає чинному законодавству, оскільки прийнято на підставі хибних висновків, до яких прийшов відповідач в ході проведення перевірки, у зв'язку з відсутністю порушень, що стали підставою для прийняття вказаного податкового повідомлення-рішення.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 24 березня 2014 року у задоволенні адміністративного позову ТОВ «Німфан» було відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Німфан», з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, ставить питання щодо скасування оскаржуваної постанови та прийняття нової про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом 1-ї інстанції встановлено, що в період з 05.09.2013 року по 06.09.2013 року, згідно із п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, п. 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2756-УІ на підставі наказу ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області № 573 від 03.09.2013 року та згідно повідомлення від 03.09.2013 року №170/10/22-3 відповідачем було проведено позапланову невиїзну документальну перевірку ТОВ «Німфан» щодо документального підтвердження господарських відносин із ТОВ «Аляска Трейд», їх реальності та повноти відображення в обліку за період - лютий 2013 року.

За результатами проведеної перевірки відповідачем було складено акт від 06.09.2013 року № 1433/15-53-22-3/33812613 «Про результати позапланової невиїзної документальної перевірки ТОВ «Німфан» з питань перевірки взаємовідносин з платником податків ТОВ «Аляска Трейд», їх реальності та повноти відображення в обліку за період лютий 2013 року», відповідно до висновку якого було встановлено порушення позивачем вимог п. 198.1, 198.2, 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит з ПДВ на суму 169172,87 гривень, в тому числі по періодах: лютий 2013 року - 169173 гривень, внаслідок чого занижено суму ПДВ до сплати на 169 172,87 гривень (а.с. 16-20).

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 06.09.2013 року, яким позивачу було збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 211 466,00 гривень, у тому числі: за основним платежем - 169173 гривень, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 42293 гривень (а.с. 21).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд 1-ї інстанції виходив з того, що контрагент позивача - ТОВ «Аляска Трейд» не мало реальної можливості здійснювати господарські операції щодо постачання товару, згідно угоди укладеної з позивачем, тобто не здійснювало господарську діяльність, а штучно формувало податкову вигоду позивачу.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду 1-ї інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Німфан» (покупець) та ТОВ «Аляска Трейд» (постачальник) було укладено договір купівлі-продажу від 28.02.2013 року № 8/2-1, згідно предмету якого (п.1 договору), постачальник зобов'язувався надати у власність покупця рибу та морепродукти, а покупець зобов'язувався прийняти та оплатити товар в порядку и строки, визначені даним договором. Поставка товару здійснюввалась на підставі усних чи письмових заявок покупця, здійснених за допомогою телефонного або факсимільного зв'язку, електронною поштою чи будь-яким іншим засобом (а.с. 37).

В підтвердження товарності операцій між ТОВ «Німфан» та ТОВ «Аляска Трейд», позивач надав копії наступних документів: договору від 28.02.2013 року № 8/2-1, рахунків-фактур, бухгалтерських довідок, заявки, податкові та видаткові накладні, акт взаємозаліку, рахунок фактуру №СФ-0000029 від 20.08.2013 року на 1025826, 36 гривень та інші документи (а.с. 121-145)

Так відповідно до наявної в матеріалах справи бухгалтерської довідки у ТОВ «Німфан» зазначен перелік основних засобів та інших необоротних активів, що знаходились на балансі підприємства (а.с. 108-112). Відповідно до бухгалтерської довідки (а.с. 113) станом на 28.02.2013 року товари, придбані у ТОВ «Аляска Трейд», в бухгалтерському оприбутковані в повному обсязі, були враховані на рахунку 281 «Товари та склади» по видам товарів, згідно договору зберігання з правом реалізації від 28.02.2014 року з ОСОБА_5 товари враховувались на за балансовому рахунку 023 «Матеріальні цінності на відповідальному зберіганні» у сумі 845864,36 грн.

Також відповідно до бухгалтерської довідки (а.с. 114), згідно договору про відступлення права вимоги боргу від 28.08.2013 року був проведен взаємозалік між первісним кредитором ТОВ «Німфан», новим кредитором ТОВ «Аляска Трейд» і боржником ТОВ «Дніпростальснаб». У бухгалтерському обліку були зроблені проводки. Станом на 06.03.2014 року залишок заборгованості на користь ТОВ «Аляска Трейд» за договором доручення №1/07-13 від 01.07.2013 року складала 40502,19 грнивень.

Також в матеріалах справи міститься договір-заявка №27/16 від 27.02.2013 року (замовник ТОВ «Аляска-Трейд) (а.с. 115), а також листуванняи ТОВ «Німфан» до ТОВ «Аляска -Трейд» від 28.02.2013 року №1/28-02-13 щодо поставки товарів, від 10.06.2013 року №1/10/06-13, від 17.06.2013 року №17/06, від 20.06.2013 року № 2/20/06-13 (а.с. 116-120).

Наявність вищевказаних документів, на думку колегії суддів, підтверджують факти реальності господарських відносин позивача з ТОВ «Аляска Трейд».

Вищевказаною перевіркою також було встановлено, що товар знаходився на відповідальному зберіганні у приватної особи ОСОБА_5 згідно договору зберігання від 28.02.2013 року та акту прийому передачі товарно-матеріальних цінностей на відповідальне зберігання від 28.02.2013 року.

Згідно вищезазначеного договору транспортування товару проводилось за рахунок постачальника.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України від 16.07.1999 року № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 вищезазначеного Закону господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Так відповідно до довідки єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців на час розгляду справи у суді 1-ї інстанції так і апеляційним судом не має запису про припинення ПП ОСОБА_6 (а.с. 83-85) та ТОВ «Аляска Трейд» (а.с.95-96).

З Акту перевірки вбачається, підставою для збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 169 173 грн., стали висновки відповідача про неправомірне віднесення позивачем до складу податкового кредиту суми ПДВ у розмірі 169173 грн. у лютому 2013 року від здійснених операцій придбання товару у постачальника ТОВ «Аляска Трейд», оскільки перевіркою не можливо підтвердити реальність здійснення господарських відносин з ТОВ «Аляска Трейд» на загальну суму ПДВ 169172,87 грн.; вбачаються факти відсутності реальності здійснення господарської діяльності ТОВ «Аляска Трейд» з ТОВ «Німфан», проведення фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобов'язання, мають ознаки фіктивності, операції здійснюються через ланцюг посередників з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту, не мають реального товарного характеру та якими не підтверджується реальність здійснення фінансово-господарської діяльності.

Також як вбачається з акту перевірки, вказані вище обставини були встановлені на підставі акту ДПІ у Святошинському районі м. Києва ДПС від 07.06.2013 року №960/22.2.09/31956369 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Аляска Трейд» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.02.2013 року по 28.02.2013 року» (а.с. 78-82).

Колегія суддів не приймає в якості належного обґрунтування правомірності спірного податкового повідомлення-рішення лише посилання представника відповідача на інформацію ДПІ у Святошинському районі м. Києва ДПС.

Також посилання відповідача на відсутність ТОВ «Аляска Трейд» об'єктивної можливості для постачання товарів не може бути належним свідченням безтоварності господарських операцій з постачання товарів, адже зазначене підприємство відповідно до видів господарської діяльності за КВЕД могло здійснювати посередницькі послуги у торгівлі у вигляді придбання продукції та подальшому її перепродажу, що в цілому не суперечить положенням законодавства та відповідає загальноприйнятій практиці, а також не потребує наявності технічного персоналу, виробничих потужностей, складських приміщень, транспортних засобів тощо.

Можливі ж порушення податкового законодавства з боку зазначеного контрагенту позивача не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про відсутність фактичного здійснення зазначеним підприємством господарських операцій для позивача за договорами постачання товару, а також відсутність у позивача, як покупця товару, права на податковий кредит з ПДВ та не позбавляють позивача права на його відображення у податковому обліку.

Також позиції у своїй практиці дотримується й Верховний суд України у своїх постановах від 01 червня 2010 року по справі за позовом ПП «Армівір» до ДПІ у Печерському районі м. Києва, від 31 січня 2011 року по справі за позовом ЗАТ «Мукачівський лісокомбінат» до Мукачівської ОДПІ, від 31 січня 2011 року по справі за позовом ТОВ «Фірма «ВІК» до ДПІ у м. Херсоні, а також Вищий адміністративний суд України в своїх ухвалах від 12 лютого 2014 року у справі №К/9991/66418/12, від 26 березня 2014 року у справі №К/800/36974/13, від 14 квітня 2014 року у справі №К/800/23746/13.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року Україна визнає джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов'язковими для правозастосування органами правосуддя.

Так, Європейський Суд з прав людини (далі по тексту - Суд) у своєму рішенні у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) від 22 січня 2009 року (п.57 Рішення) зазначив, що оскільки компанія-заявник у повному обсязі та вчасно виконала обов'язки з дотримання встановлених Державою-членом Конвенції норм стосовно ПДВ та не мала засобів для забезпечення виконання податкових зобов'язань постачальником і не знала про невиконання останнім своїх обов'язків, вона могла правомірно очікувати отримання вигоди від застосування одного із основних правил системи оподаткування ПДВ, а саме від визнання права на податковий кредит щодо суми ПДВ, яка була сплачена постачальнику. Більше того, лише після подачі декларації із віднесенням відповідних сум до складу податкового кредиту та проведення податковими органами зустрічної перевірки постачальника могло бути встановлено, чи виконав постачальник свій обов'язок подання звітності з ПДВ у повному обсязі.

Також, Судом вказано, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

В ході розгляду справи представником позивача було заявлено клопотання про призначення судової бухгалтерської (економічної) експертизи.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2014 року була призначена судова бухгалтерська (економічна) експертиза, на розгляд якої було поставлено наступне питання:

Чи підтверджується даними податкового та бухгалтерського обліку, а також первинними документами ТОВ «Німфан» висновки ДПІ у Приморському районі ГУ Міндоходів в Одеській області, викладені в акті перевірки №1433/15-53-22-3/338126613 від 06.09.2013 року щодо заниження податкового зобов'язання з ПДВ, що підлягає сплаті в бюджет всього у сумі 169172,87 гривень в тому числі за період лютий 2013 року у даній сумі.

17 грудня 2014 року Одеським апеляційним адміністративним судом було отримано висновок судово-економічної експертизи по матеріалам адміністративної справи №815/729/14, відповідно до якого висновки ДПІ у Приморському районі ГУ Міндоходів в Одеській області, викладені в акті перевірки №1433/15-53-22-3/338126613 від 06.09.2013 року щодо заниження податкового зобов'язання з ПДВ, що підлягає сплаті в бюджет всього у сумі 169172,87 гривень в тому числі за період лютий 2013 року у даній сумі не підтверджуються.

Згідно ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу (ч.1). В адміністративний справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч.2).

Колегія суддів зазначає, що як на момент виникнення спірних правовідносин так і на момент розгляду справи ТОВ «Аляска Трейд» не було позбавлене права укладати з іншими суб'єктами господарювання субпідрядних договорів, договорів оренди обладнання, транспортних засобів, приміщень тощо з метою використання відповідних основних фондів, устаткування та інших ресурсів для забезпечення власної господарської діяльності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржене судове рішення постановлено з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим воно підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову ТОВ «Німфан».

Керуючись ч. 1 ст. 195, ст. 196, п.3 ч.1 ст.198, п.3, 4 ч.1 202 та ч.2 ст. 205 КАС України, колегія суддів -

постановила:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженої відповідальністю «Німфан» - задовольнити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24 березня 2014 року по адміністративній справі за позовом товариства з обмеженої відповідальністю «Німфан» до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області за участю третьої особи - товариства з обмеженою відповідальністю «Аляска Трейд» про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення № від 06.09.2013 року - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позов товариства з обмеженої відповідальністю «Німфан» до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області за участю третьої особи - товариства з обмеженою відповідальністю «Аляска Трейд» про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення № від 06.09.2013 року - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 06.09.2013 року.

Постанова апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий суддя:/підпис/Ю.В. Яковлев
Суддя:/підпис/Д.В. Запорожан
Суддя:/підпис/В.О. Скрипченко