Справа № 2а-526/12/2770
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2015-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2015 року м. Київ К/9991/52308/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:
Чумаченко Т.А., Голяшкіна О.В., Сороки М.О.,
розглянувши в порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Державної фінансової інспекції у Вінницькій області на постанову Окружного адміністративного суду міста Севастополя від 06 квітня 2012 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2012 року у справі за позовом Державної фінансової інспекції у Вінницькій області до комунального закладу «Міська лікарня №1 ім. M.I. Пирогова» про стягнення суми, -
в с т а н о в и л а:
Державна фінансова інспекція у Вінницькій області звернулась до суду з позовом до комунального закладу «Міська лікарня №1 ім. M.I. Пирогова» про стягнення суми.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Севастополя

від 06 квітня 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2012 року постанову Окружного адміністративного суду міста Севастополя від 06 квітня 2012 року залишено без змін.

Не погоджуючись з постановленими у справі рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Державна фінансова інспекція у Вінницькій області звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій посилається на неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді щодо обставин, необхідних для ухвалення рішення судом касаційної інстанції, перевіривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин у справі та застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судами встановлено, що в липні-серпні 2011 року ревізійною групою контрольно-ревізійного управління у Вінницькій області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності комунального закладу «Міська лікарня №1 ім. M.I. Пирогова» за період

з 01 січня 2010 року по 30 червня 2011 року.

За результатами ревізії складено акт від 10 серпня 2011 року №04-15/19, в якому, зокрема, зазначено, що протягом ревізійного періоду відповідачем до доходів спеціального фонду зараховано кошти в загальній сумі 161314,38 грн., які були стягнуті органами державної виконавчої служби з винних осіб за стаціонарне лікування потерпілих від злочинів, що є порушенням вимог статті 1026 Цивільного кодексу України та пункту 4 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року №545, в частині зарахування зазначених коштів в дохід бюджету, з якого фінансується лікувальний заклад.

Позивачем 16 серпня 2011 року складено та направлено вимогу №02-04-20-14/6369, якою, зокрема, зобов'язано перерахувати кошти в загальній сумі 161314,38 грн. в дохід бюджету

м. Севастополя.

З метою стягнення зазначеної суми коштів в дохід місцевого бюджету, зарахованої до спеціального фонду відповідача, Державна фінансова інспекція у Вінницькій області звернулась до суду з цим позовом.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, виходили з того, що при зарахуванні коштів до доходів спеціального фонду комунального закладу «Міська лікарня №1

ім. M.I. Пирогова» відповідачем збитків державному бюджету не завдано.

З таким висновком судів попередніх інстанцій погоджується колегія суддів з огляду на таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Державний фінансовий контроль реалізується державною контрольно-ревізійною службою через проведення державного фінансового аудита, перевірки державних закупівель та інспектування.

Статтею 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» визначено, що Головному контрольно-ревізійному управлінню України, контрольно-ревізійним управлінням в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, контрольно-ревізійним підрозділам (відділам, групам) у районах, містах і районах у містах надається право, зокрема:

- перевіряти у підконтрольних установах грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (грошових сум, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо);

- пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства;

- у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, одержані підконтрольними установами за незаконними угодами, без встановлених законом підстав та з порушенням чинного законодавства;

Також відповідно до пункту 50 Порядку проведення інспектування державною контрольно-ревізійною службою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року №550 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав органи служби вживають заходів для забезпечення:

- притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об'єктів контролю;

- звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства;

- застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.

Таким чином, при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, коштів, одержаних підконтрольними установами за незаконними угодами, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Разом з тим, суди, встановивши, що кошти, які поступили на рахунок спеціального фонду за лікування потерпілих в сумі 95418, 98 грн. протягом 2010 року і 65895, 40 грн. протягом 2011 року, витрачені на медичне устаткування, навчання фахівців, ремонт медичного устаткування, медикаменти, медтовари, фармпрепарати, і інші передбачені кошторисом витрати (тобто на статті витрат, які сплачуються за рахунок бюджету загального фонду), що підтверджується копіями оборотно-сальдових відомостей і копіями платіжних доручень, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність збитків, завданих державі чи об'єкту контролю.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що вирішуючи даний спір, суди попередніх інстанцій дали правильну правову оцінку обставинам у справі.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій.

Постановлені у справі рішення судів є законними і обґрунтованими, а тому підстави для їх зміни чи скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 220-1, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції у Вінницькій області залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Севастополя від 06 квітня 2012 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2012 року у справі за позовом Державної фінансової інспекції у Вінницькій області до комунального закладу «Міська лікарня №1 ім. M.I. Пирогова» про стягнення суми - залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом

України з підстав, у строки та в порядку, передбачених статтями 237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: