Справа № 810/1811/14
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/1811/14 Головуючий у 1-й інстанції: Терлецька О.О. Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

05 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Вівдиченко Т.Р.

Суддів: Гром Л.М.

Міщука М.С.

За участю секретаря: Стеценко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Київської міжрегіональної митниці Міністерства доходів і зборів України на постанову Київського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" до Київської міжрегіональної митниці Міністерства доходів і зборів України про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" звернувся до суду з позовом до Київської міжрегіональної митниці Міністерства доходів і зборів України про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів від 13 вересня 2013 року № 100270000/2013/310211/2, від 24 жовтня 2013 рок у№ 100270000/2013/310248/2; від 24.10.2013 № 100270000/2013/310249/2; від 18 жовтня 2013 року № 100270000/2013/310242/2; від 24 жовтня 2013 року № 100270000/2013/310251/2; від 24. жовтня 2013 року № 100270000/2013/310250/2.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2014 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду, відповідач - Київська міжрегіональна митниця Міністерства доходів і зборів України звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 12 лютого 2013 року між ТОВ «Фоззі-Фуд» та «International Siafoods of Alask, Inc.» укладено контракт № 481 купівлі-продажу товарів. Предметом поставки вказаного контракту була риба камбала мінтай, та горбуша, країни виробництва США.

На виконання даного контракту, з США на територію України був завезений товар, а саме: риба свіжоморожена морська - стрілозуба камбала, риба свіжоморожена морська - мінтай, риба свіжоморожена - горбуша.

З метою здійснення митного оформлення ввезеного на територію України товару, позивачем відповідачу було подано наступні документи: картку обліку особи, яка здійснює операції з товарами; міжнародну автомобільну накладну (CMR); виписку з бухгалтерської документації; прайс-лист виробника товару; рахунок-фактуру (інвойс); пакувальний лист; з/е договір (контракт) купівлі-продажу; комерційну пропозицію; копію митної декларації країни відправлення; ветеринарні свідоцтва форми Ф-1, Ф-2; сертифікат про проходження товару загальної форми та інші.

Згідно декларації митної вартості, ТОВ «Фоззі-Фуд» зазначило основу для розрахунку: ціну інвойсу, так як поставка товару здійснювалась за умовами CIF Одеса, згідно Інкотермс 2010.

Відповідач повідомив позивача про необхідність подати додаткові документи, що підтверджують митну вартість товару: виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копії митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; інші документи для підтвердження митної вартості товарів.

Позивач надав відповідь, що інших додаткових документів на даний час надати неможливо, а всі інші документи перераховані відповідачем у вказаному листі позивачем вже подавались до митного органу.

У зв'язку з неподанням витребуваним документів, відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів: від 13 вересня 2013 року №100270000/2013/310211/2; від 24 жовтня 2013 року № 100270000/2013/310248/2; від 24 жовтня 2013 року № 100270000/2013/310249/2; від 18 жовтня 2013 року № 100270000/2013/310242/2; від 24 жовтня 2013 року № 100270000/2013/310251/2; від 24 жовтня 2013 року № 100270000/2013/310250/2.

Не погоджуючись з вищевказаними рішеннями про коригування митної вартості товарів та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

В силу ст. 51 Митного кодексу України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу (частина 1); митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частина 2).

Відповідно до ст. 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (частина 2). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частина 3).

Метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), закріплено в статті 58 Митного кодексу України.

Згідно ч. 4 ст. 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

В силу ч. 5 ст. 58 Митного кодексу України, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Відповідно до ст. 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах 5 і 6 статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Як вбачається з матеріалів справи, зі змісту оскаржуваних рішень слідує, що відповідач не застосував метод визначення митної вартості за ціною договору, оскільки наявна у митному органі інформація щодо митної вартості імпортованих товарів призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості; позивачем не подано додаткові документи для підтвердження митної вартості; використані декларантом відомості не підтверджені документально, а методи передбачені ст.ст.62 та 63 Митного кодексу України визначення митної вартості не можуть бути застосовані у зв'язку з відсутністю даних, необхідних для проведення розрахунку. Відповідачем застосовано резервний метод визначення вартості товару.

При цьому, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, визначений ст.58 Митного кодексу України.

Так, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

При цьому, судом першої інстанції вірно зазначено, що умови незастосування основного методу визначення митної вартості є вичерпними і не можуть доповнюватись відповідачем в довільній формі зважаючи лише на функцію контролю відповідача при розмитненні товару.

Матеріали справи свідчать, що позивачем подано достатній та належний пакет документів для застосування основного методу визначення митної вартості товару, а тому колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що позивач мав право на прийняття відповідачем митної декларації, як належно заповненої та на розмитнення товару відповідно до чинного законодавства.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не знайшли свого належного підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Київської міжрегіональної митниці Міністерства доходів і зборів України - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Вівдиченко Т.Р.

Судді: Гром Л.М.

Міщук М.С.

Повний текст ухвали виготовлено 10.02.2015 року.

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Гром Л.М.

Міщук М.С.