Справа № 552/7445/14-а
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 р.Справа № 552/7445/14-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Сіренко О.І.

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

представника третьої особи Солодкого О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на постанову Київського районного суду м. Полтави від 05.12.2014р. по справі № 552/7445/14-а

за позовом ОСОБА_2

до Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області третя особа Головне Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,

ВСТАНОВИЛА:

05 грудня 2014 року постановою Київського районного суду м. Полтави позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Скасовано постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області Ткаченко С.В. від 07 листопада 2014 року про закінчення виконавчого провадження №43775450 з виконання виконавчого листа, виданого Київським районним судом м. Полтави по справі №552/923/14-а за позовом ОСОБА_2.

У апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області просить постанову суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що спірна постанова про закінчення виконавчого провадження була прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства та у зв'язку з наявністю поважних причин для невиконання судового рішення боржником - відсутністю відповідного фінансового ресурсу бюджету. Заявник, посилаючись на норми Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", рішення Конституційного Суду України у справі №3-рп/2012 від 25.01.2012 року, Бюджетного кодексу України, зазначає, що виплата додаткової пенсії позивачу здійснюється в межах виділених бюджетом на фінансування таких видатків коштів.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника третьої особи, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 195 КАС України, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з постановою Харківського апеляційного адміністративного суду зобов'язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провести перерахунок ОСОБА_2 додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01.01.2014 року, та провести відповідні виплати.

16.06.2014 року Київським районним судом м. Полтави видано виконавчий лист №2-а/552/59/14 по даній справі.

Вказаний виконавчий лист знаходився на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області та перебував в провадженні державного виконавця Ткаченко С.В.

07 листопада 2014 року постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Полтавській області Ткаченка С.В. виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-а/552/59/14, виданого 16.06.2014 року Київським районним судом м. Полтави, закінчено на підставі п.11 ч. 1 ст. 49 та ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с.6)

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що спірна постанова про закінчення виконавчого провадження прийнята відповідачем з порушенням вимог статті 124 Конституції України щодо обов'язкового виконання всіх судових рішень.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку встановлено Законом України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року N 606-XIV (далі по тексту - Закон №606-XIV).

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону №606-XIV, виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону.

Частиною 1 статті 75 Закону №606-XIV встановлено, що після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення (ч. 2 ст. 75 Закону №606-XIV).

У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав (ч. 3 ст. 75 Закону №606-XIV).

Таким чином, виконавче провадження за п. 11 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" підлягає закінченню у випадку невиконання боржником рішення суду без поважних причин, та у разі неможливості виконання рішення без участі боржника.

Приймаючи спірну постанову про закінчення виконавчого провадження від 07.11.2014 року, відповідач виходив з того, що виплати за рішенням суду ОСОБА_2 не проведені з поважних причин внаслідок відсутності відповідного фінансового ресурсу бюджету, підстави для накладення штрафу та звернення до правоохоронних органів з поданням про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відсутні.

Колегія суддів зазначає, що посилання відповідача на відсутність фінансового ресурсу бюджету для виконання зобов'язань по проведенню виплат за рішенням суду у спірній постанові є неправомірними, виходячи з наступного.

Статтею 22 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи гарантуються. Таким чином, держава взяла на себе зобов'язання забезпечити реалізацію громадянами своїх конституційних прав.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіттям з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року N 796-XII визначено право громадян України, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, в тому числі на отримання додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у випадках та на умовах, передбачених цим Законом.

Враховуючи судову практику розгляду справ Європейським Судом з прав людини, колегія суддів зазначає, що стаття 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасницею якої є Україна, захищає право кожного на подання позову або скарги, які пов'язані з його громадянськими правами та обов'язками, до суду, таким чином, це означає "право на суд". Однак, вказане право є ілюзорним, якщо правова система Високих Договірних Сторін допускає, щоб кінцеве обов'язкове до виконання рішення суду залишалось не виконаним та не усувало наслідків нанесеної одній із сторін шкоди. Державний орган не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням (Справа "Жовнер проти України" (Заява N 56848/00). Крім того, згідно до п. 26 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 року встановлено, що суд не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, тому що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

З огляду на зазначене, державний виконавець не мав підстав для закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-а/552/59/14 у зв'язку з відсутністю фінансового ресурсу бюджету, та прийняття відповідної постанови від 07.11.2014 року ВП №43775450.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи ГУ ПФУ в Полтавській області у апеляційній скарзі щодо неправомірного застосування судом практики Європейського Суду з прав людини, яка суперечить чинному законодавству України. Враховуючи положення частини другої статті 8 КАС України щодо застосування принципу верховенства права, відповідно до положень статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди повинні застосовувати практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вищевикладеного, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм процесуального права, у відповідності до вимог норм матеріального права, тому колегія суддів вважає, що підстав для її скасування немає.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Полтави від 05.12.2014р. по справі № 552/7445/14-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Сіренко О.І.
Судді(підпис) (підпис) Любчич Л.В. Спаскін О.А.
Повний текст ухвали виготовлений 30.01.2015 р.

Помічник судді Цюпак О.П.