Справа № К/9991/2666/12-С
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2015-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2015 року м. Київ К/9991/2666/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі суддів:

Мороз В.Ф.

Логвиненко А.О.

Донець О.Є.

здійснивши попередній розгляд касаційної скарги Контрольно-ревізійного управління в Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2011 року у справі за позовом Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» до Контрольно-ревізійного управління в Донецькій області про визнання недійсною та скасування вимоги,

в с т а н о в и л а:

Державне підприємство "Маріупольський морський торговельний порт" звернулось із позовом до контрольно-ревізійного управління в Донецькій області про визнання недійсною вимоги про усунення порушень від 25.01.2011р. № 05-05.1-10-14/713.

Позов мотивовано тим, що вимога управління є необґрунтованою та підлягає скасуванню, оскільки позивачем правомірно нараховано амортизацію під час проведення капітального ремонту.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2011 року, позовні вимоги задоволено частково. Визнано недійсною вимогу управління від 25 січня 2011 року № 05-05.1-10-14/713 в частині зобов'язання відкоригувати суму зайво понесених витрат внаслідок нарахування амортизації на основні засоби на суму 2253,94 тис. грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеними судовими рішеннями, управління подало касаційну скаргу у якій просить їх скасувати, а у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що управлінням проведено ревізію фінансово - господарської діяльності ДП «Маріупольський морський порт» за період з 01 січня 2009 року по 30 вересня 2010 року, за результатами якої складено акт № 05.1-16/18 від 06 грудня 2010 року. Вищезазначеним актом управлінням встановлено порушення, які полягають в тому, що при проведені перевірки правильності нарахування зносу встановлено нарахування амортизації на основні засоби, які перебували у ремонті та у відстої (портальні крани, судна, тощо). При цьому управління зазначило, що нарахування амортизації на основні засоби, які не експлуатувались було здійснено незаконно, що призвело до завищення в обліку сум понесених витрат.

На підставі вищезазначеного акту позивачу направлена вимога про усунення порушень від 21 серпня 2010 року № 05-06-10-14/9119, а саме зобов'язано відкоригувати суму зайво понесених витрат внаслідок нарахування амортизації на основні засоби, які були виведені з експлуатації наказами по підприємству на суму 2270,98 тис. грн.; закупівлю товарів, робіт та послуг здійснювати у відповідності до вимог діючого законодавства; бухгалтерський облік на підприємстві вести згідно діючого законодавства; результати ревізії розглянути на виробничій нараді, прийняти необхідні заходи дисциплінарного та матеріального впливу до винних у порушенні осіб.

Задовольняючи частково позов суди зазначили, що відповідно до пункту 23 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби", затв. наказом Міністерства фінансів України від 27 квітня 2000 р. N 92 (далі - Положення) нарахування амортизації призупиняється на період реконструкції, модернізації, добудови, дообладнання та консервації об'єкта. Пунктом 29 цього Положення визначено, що нарахування амортизації припиняється, починаючи з місяця, наступного за місяцем вибуття об'єкта основних засобів, переведення його на реконструкцію, модернізацію, добудову, дообладнання, консервацію. При цьому судами правомірно враховано, що в даному спорі має суттєве значення встановлення причини вибуття основних засобів з експлуатації. Відповідно до пункту 24 Положення первісна вартість основних засобів збільшується на суму витрат, пов'язаних з поліпшенням об'єкта (модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція тощо), що призводить до збільшення майбутніх економічних вигод, первісно очікуваних від використання об'єкта. Згідно з п. 25 Положення в разі зміни очікуваних економічних вигод від його використання строк корисного використання (експлуатації) об'єкта основних засобів переглядається. Нарахування амортизації не здійснюється лише у випадку виведення з експлуатації основних засобів, в зв'язку з їх з модернізацією, модифікацією, добудовою, дообладнанням, реконструкцією, а також з інших підстав, що призводять до збільшення майбутніх економічних вигод, первісно очікуваних від використання об'єкта, а також у зв'язку з консервацією. Відповідно до пункту 15 Положення, витрати, що здійснюються для підтримання об'єкта в робочому стані (проведення технічного огляду, нагляду, обслуговування, ремонту тощо) та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання, включаються до складу витрат. Вони не впливають на нарахування амортизації активу, оскільки є частиною його технічної експлуатації.

Колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що на час проведення ремонту основних засобів, позивач правомірно нараховував амортизацію на об'єкти основних засобів. Проведення реконструкції, модернізації, добудови, дообладнання та консервації об'єкта не є тотожним проведенню ремонту, оскільки у першому випадку змінюються техніко-економічні характеристики, тоді як при здійсненні ремонту вони залишаються не змінними.

Доводи касаційної інстанції не дають підстави вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень судами попередніх інстанцій неправильно застосовані норми матеріального чи процесуального права.

Керуючись статтею 220-1, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Контрольно-ревізійного управління в Донецькій області залишити без задоволення, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2011 року - без змін.

Рішення набирає законної сили через п'ять днів після направлення його копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянуте Верховним Судом України в порядку ст.ст. 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: В.Ф. Мороз

А.О. Логвиненко

О.Є. Донець