Справа № 2а/2570/614/12
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2015-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

23 січня 2015 року м. Київ В/800/262/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Шведа Е.Ю.,

Горбатюка С.А.,

Мороз Л.Л.,

Калашнікової О.В.,

Чумаченко Т.А.,

розглянувши заяву Прилуцького міськрайонного центру зайнятості про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 23 жовтня 2014 року у справі за позовом Прилуцького міськрайонного центру зайнятості до Державної фінансової інспекції в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування пунктів вимоги,

встановив:

Прилуцький міськрайонний центр зайнятості звернувся до суду із заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 23 жовтня 2014 року у вказаній справі.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 березня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2012 року, відмовлено в задоволенні позову про визнання протиправними та скасування пунктів 2,3,4,6,7 вимоги про усунення порушень від 27 січня 2012 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23 жовтня 2014 року рішення судів залишено без змін.

В заяві про перегляд Верховним Судом України ухвали суду касаційної інстанції від 23 жовтня 2014 року позивач посилається на неоднакове застосування Вищим адміністративним судом України, як судом касаційної інстанції, одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, а саме: Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п.п. 15, 21 п. 6 Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженою Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011.

Відповідно до положень статті 2391 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заява про перегляд судових рішень подається до Верховного Суду України через Вищий адміністративний суд України, який за змістом статей 2392 та 240 КАС України перевіряє відповідність заяви вимогам цього Кодексу та вирішує питання про допуск справи до провадження.

Пунктом 1 частини першої статті 236 КАС України встановлено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право подати заяву про перегляд судових рішень в адміністративних справах після їх перегляду в касаційному порядку.

Згідно з нормою пункту 1 частини першої статті 237 КАС України заява про перегляд судових рішень в адміністративних справах може бути подана виключно з мотивів: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під неоднаковим застосуванням одних і тих самих норм матеріального права необхідно розуміти, зокрема: різне тлумачення змісту і сутності правових норм, на підставі якого зроблено висновок про різний зміст суб'єктивних прав і обов'язків учасників відповідних правовідносин, у тому числі про наявність та обсяг прав і/або обов'язків осіб, які беруть участь у справі; різне застосування правил конкуренції правових норм при вирішенні колізій між ними з урахуванням ієрархії цих правових норм, а також дії норм у часі, просторі та за колом осіб, тобто незастосування закону, який підлягав застосуванню; різне визначення предмета регулювання правових норм, зокрема застосування різних правових норм для регулювання одних і тих самих відносин або поширення дії норми на певні правовідносини в одних випадках і незастосування цієї самої норми до аналогічних відносин в інших випадках, тобто різне застосування закону, який не підлягав застосуванню; різне застосування правил аналогії права чи закону в подібних правовідносинах.

На підтвердження неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права заявник посилається на ухвалу Вищого адміністративного суду України від 19 березня 2014 року № К/9991/62407/12 з аналогічного предмету спору.

В ухвалі від 23 жовтня 2014 року суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позову про скасування пунктів 2,3,4,6,7 вимоги, якою позивача зобов'язано вжити всіх вичерпних заходів щодо стягнення та повернення зайво сплачених коштів з його контрагентів, в іншому випадку, стягнути з осіб, винних у проведенні зайвих витрат, шкоду у порядку та розмірі, встановленому ст.ст. 133-136 КЗпП, мотивуючи рішення тим, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

У аналогічних правовідносинах, прийнявши ухвалу від 19 березня 2014 року, суд касаційної інстанції дійшов протилежного висновку про скасування пунктів 3, 4 вимоги про усунення порушень, відмовивши в задоволенні позову. Своє рішення суд касаційної інстанції мотивував тим, що на час виникнення спірних правовідносин відсутній нормативно - правовий акт, який встановлює загальну процедуру визначення (розрахунку) збитків, завданих державі та /або об'єкту контролю внаслідок порушення посадовими особами об'єкта контролю вимог нормативно-правових актів. Тому, у вимозі щодо стягнення збитків відсутні будь-які посилання на норми чинного законодавства, які порушено в процесі придбання товарів та послуг, а розмір завданих збитків визначено на підставі суб'єктивної думки ревізора.

Оскільки, зі змісту доданих до заяви судових рішень вбачається неоднакове застосування судом касаційної інстанції у подібних правовідносинах одних і тих самих норм матеріального права, а саме: Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п.п. 15, 21 п. 6 Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженою Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011, суд дійшов висновку допустити до провадження Верховного Суду України дану справу для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 23 жовтня 2014 року.

Керуючись статтями 235-240 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Допустити до провадження Верховного Суду України справу за позовом Прилуцького міськрайонного центру зайнятості до Державної фінансової інспекції в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування пунктів вимоги для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 23 жовтня 2014 року за заявою Прилуцького міськрайонного центру зайнятості.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Е.Ю. Швед

С.А. Горбатюк

Л.Л. Мороз

О.В. Калашнікова

Т.А. Чумаченко