Справа № 815/32/14
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2015-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" січня 2015 р. м. Київ К/800/36107/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Рецебуринського Ю.Й.,

Суддів Ємельянової В.І.,

Стародуба О.П.,

секретаря судового засідання Горбатюка В.С.,

за участю:

представника відповідача - Фрейдун О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3 до Дочірнього підприємства «Дніпропетровський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі - ДП «Дніпропетровський облавтодор») про визнання дій протиправними та скасування розрахунку,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправними дії ДП «Дніпропетровський облавтодор» по нарахуванню плати за проїзд згідно з розрахунком №316 від 30 листопада 2013 року; скасувати розрахунок (рішення) №316 від 30 листопада 2013 року.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2014 року позов задоволено повністю.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2014 року скасовано постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2014 року, прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалене ним судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Посилається на те, що загальна сума яку необхідно сплатити в оскаржуваному розрахунку повинна становити 1377 євро, а не 2142 євро, оскільки для автомобіля, на якому здійснювалося перевезення вантажу - контейнеровоза, встановлені допустимі навантаження на строєну вісь 24 т, а не 22 т як помилково вказано відповідачем.

Заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права згідно статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не був перевізником вантажу, безоплатно передав у користування належний йому на праві власності автомобіль іншій особі, який здійснював перевезення вантажу, крім того, відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 обмеження щодо навантаження для такого транспортного засобу складає 24 т на строєні осі, проте розрахунок №316 від 30 листопада 2013 року зроблений відповідачем виходячи з обмеження навантаження на строєні осі 22 т, що тягне невірне визначення суми плати за проїзд.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції посилався на пункт 28 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 27 червня 2007 року №879 (далі - Порядок) та встановив, що відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, ОСОБА_3 є суб'єктом господарювання, видами його діяльності за КВЕД 49.41; 49.42 є: вантажний автомобільний транспорт, надання послуг перевезення речей ( переїзду).

Відповідно до пункту 27 Порядку плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників, у тому числі тих, що визначені у статті 5 Закону України «Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України», справляється у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів над параметрами, які враховувалися під час встановлення розміру єдиного збору в пунктах пропуску через державний кордон, де відсутні вагові комплекси, та з транспортних засобів, які виїжджають за межі України і на які в установленому порядку не отримано дозвіл на рух або не внесено плату за проїзд.

Згідно з пунктом 28 Порядку плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень (абз.1 п.28); перевізник має право на відшкодування вантажовідправником чи замовником коштів, внесених у рахунок плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу (абз.2 п.28); погодження маршруту видається після внесення в установленому розмірі плати за проїзд. У разі прийняття рішення про відмову перевізника від проїзду за погодженим маршрутом внесена плата за проїзд не повертається (абз.3 п.28).

Згідно з статтею 1 Правил дорожнього руху власником транспортного засобу є фізична або юридична особа, яка володіє майновими правами на транспортний засіб та має на це відповідні документи. До майнових прав відноситься право володіння (користування).

Враховуючи виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, відповідно до якої ОСОБА_3 є суб'єктом господарювання, видами його діяльності за КВЕД 49.41; 49.42 є: вантажний автомобільний транспорт, надання послуг перевезення речей ( переїзду), колегія суддів вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції про те, що відповідачем правомірно вказано платником в оскаржуваному розрахунку ОСОБА_3

Разом з тим, вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції не перевірив та не взяв до уваги доводів позивача в апеляційній скарзі щодо правильності розрахованої суми, яка підлягає сплаті відповідно до оскаржуваного розрахунку.

Згідно зі статтею 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

У зв'язку з наведеним рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до цього ж суду.

Керуючись статтями 220, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю.Й. Рецебуринський

Судді В.І. Ємельянова

О.П. Стародуб