Справа № 818/1694/13-а
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2015-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2015 року м. Київ К/800/46097/13

К/800/45451/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.
провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційними скаргами Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" та Сумської митниці на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 29.05.2013р. та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.08.2013р. у справі № 818/1694/13-а за позовом ПАТ "Сумихімпром" до Сумської митниці про скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ «Сумихімпром» звернулося з позовом до Сумської митниці, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення Сумської митниці державної митної служби України про коригування заявленої митної вартості товарів № 805130000/2012/000840/1 від 05.12.2012р.;

- стягнути з Державного бюджету на його користь суму надмірно сплаченого мита у розмірі 5 389,24 грн. та ПДВ у розмірі 54 970,25 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на протиправність дій митниці щодо самостійного визначення митної вартості та необґрунтованим витребуванням у позивача додаткових документів щодо підтвердження митної вартості товару.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 29.05.2013р. позов задоволено в повному обсязі.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.08.2013р. постанову Сумського окружного адміністративного суду від 29.05.2013р. скасовано в частині задоволення позову про стягнення з Державного бюджету на користь ПАТ «Сумихімпром» суму надмірно сплаченого мита 5389,24 грн. та 54970,25 грн. надмірно сплаченого ПДВ. В цій частині прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позову. В іншій частині постанову Сумського окружного адміністративного суду від 29.05.2013р. залишено без змін.

На постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.08.2013р. надійшла касаційна скарга Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром", в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про їх скасування та залишення в силі постанови Сумського окружного адміністративного суду від 29.05.2013р.

Сумською митницею також подано касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про скасування постанови Сумського окружного адміністративного суду від 29.05.2013р. та постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.08.2013р., та прийняття нового рішення про відмову в задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 14.09.2012 року позивачем укладено контракт № 1409RPT з "Tolexis International Limited" про постачання фосфоритів виробництва Алжиру, Сирії та Марокко. Відповідно до додаткової угоди до контракту вартість однієї тони метричної фосфоритів виробництва Марокко в пору Миколаїв/Бердянськ або іншому українському порту Чорного моря становить 157,5 доларів США.

28.11.20012 року позивачем подано відповідачу вантажну митну декларацію та декларацію митної вартості для митного оформлення партії фосфоритів виробництва Марокко загальною вагою 2696980 кг вартістю 424 774,35 доларів США, що становить 3 395 221,38 грн. Відповідно до інвойсу 01141 від 16.10.2012 року до порту Миколаїв прибув вантаж фосфатів кальцію розмелених загальною вагою 30725 тон та вартістю 4 839 187,50 доларів США та 157,50 доларів США за одиницю. Митна вартість товару була визначена у розмірі відповідно до ціни договору (контракту) метод №1.

Відповідачем додатково витребувано документи, перелік яких зазначено в декларації митної вартості: договори з третіми особами, пов'язаними з договором на поставку товарів, митна вартість яких встановлюється; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором; рахунки про сплату комісійних посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору; каталогів, специфікацій, прейскурантів; копію митної декларації країни відправника.

На вимогу позивачем надано лист ДП "Укрозовнішекспертиза", платіжні доручення про часткову оплату товару, листи контрагента із зазначенням ціни товару. Договори з третіми особами та документи, які підтверджують сплату коштів таким особам позивачем не надавались. Відповідно до пояснень представника позивача, такі договори не укладались та кошти не сплачувались.

05.12.2012 року відповідачем видано картку відмови в митному оформленні товарів та винесено рішення про коригування митної вартості товарів. При цьому вартість фосфориту встановлено на рівні 170 доларів США за тону метричну (метод № 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів.

Отже, предметом даного спору є правомірність визначення митної вартості товару.

Задовольняючи позов в частині скасування рішення про коригування заявленої митної вартості товарів № 805130000/2012/000840/1 від 05.12.2012р., суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з протиправності рішення органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів як такого, що прийнято за наявності факту надання декларантом органу доходів і зборів достовірних відомостей про визначення митної вартості за ціною угоди, які базувалися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддавалися обчисленню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України від 13.03.2012р. (далі - МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з частиною третьою статті 53 Митного Кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Згідно з ч.1 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем додатково витребувано документи, перелік яких зазначено в декларації митної вартості: договори з третіми особами, пов'язаними з договором на поставку товарів, митна вартість яких встановлюється; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором; рахунки про сплату комісійних посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору; каталогів, специфікацій, прейскурантів; копію митної декларації країни відправника.

На вимогу позивачем надано лист ДП "Укрозовнішекспертиза", платіжні доручення про часткову оплату товару, листи контрагента із зазначенням ціни товару. Договори з третіми особами та документи, які підтверджують сплату коштів таким особам позивачем не надавались. Відповідно до пояснень представника позивача, такі договори не укладались та кошти не сплачувались.

Суди дійшли вірного висновку, що зазначеним вище Контрактом між позивачем та постачальником "Tolexis International Limited" не передбачено сплату коштів будь-яким іншим особам. Крім того, за контрактом виробник товару не набуває ніяких прав, на нього не покладаються будь-які обов'язки, в тому числі і прийняття коштів на користь постачальника.

За таких обставин реалізація товару його виробником безпосередньо не пов'язана з контрактом між позивачем та "Tolexis International Limited", а вимога відповідача про надання вказаних документів є безпідставною.

Також, відповідно до висновку ДП "Укрозоінвшекспертиза" від 04.12.2012 року № 5025 середній розрахунковий рівень цін на фосфат кальцію може становити від 135,00 до 185,00 доларів США за тону на умовах поставки CIF- порти України. Подання позивачем на вимогу відповідача двох платіжних доручень, якими підтверджувалась оплата лише частини вартості поставленої партії товару, не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості, оскільки обов'язкове подання документі про оплату товарів, що пред'являються для митного оформлення Митним кодексом України не вимагається. Крім того, в судовому засіданні суду першої інстанції представником позивача крім платіжних доручень № 618 та № 619 від 29.10.2012 року надано платіжне доручення № 664від 13.11.2012 року, яким підтверджується оплата усієї партії товару, що прибула в Україну за інвойсом 01141 від 16.10.2012 року. Виходячи з викладеного, колегія суддів погоджується з безпідставністю твердження відповідача про те, що заявлена митна вартість фосфоритів не була підтверджена наданими позивачем документами.

За поясненням відповідача, ним було застосовано другорядний метод визначення митної вартості товарів: за ціною договору щодо ідентичних товарів, при цьому використано митну вартість на такий же товар, що ввезено на територію України самим позивачем та відображено в декларації найбільш наближеній за часом, тобто у вересні 2012 року. Такі декларації використано в зв'язку з тим, що в них вказано марку BPL 65/66.

Однак зазначені посилання є безпідставним, оскільки зовнішньоекономічним контрактом, укладеним позивачем, не встановлено залежності вартості фосфоритів від їх марки, а лише від країни походження. Марка контрактом взагалі не обумовлена. В характеристиках якості товару вказано лише мінімально допустимі значення основної речовини Р2О5 та максимально допустимі значення вмісту ряду інших речовин. Відповідачем не подано ніяких доказів залежності вартості фосфоритів від їх марки.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується із позицією судів попередніх інстанцій щодо вчинення позивачем усіх дій та надання усіх документів на підтвердження заявленої митної вартості товару.

Органом доходів і зборів при витребуванні додаткових документів не обґрунтовано наявності у поданих декларантом документах розбіжностей, ознак підробки чи відсутність відомостей, які підтверджують числові складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, що свідчило б про наявність у органу доходів і зборів обґрунтованого сумніву щодо достовірності заявленої декларантом митної вартості імпортованого товару.

Відповідно до частини другої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.

Згідно з частиною сьомою статті 54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із позицією судів попередніх інстанцій щодо протиправності рішення Сумської митниці державної митної служби України про коригування заявленої митної вартості товарів № 805130000/2012/000840/1 від 05.12.2012р. як такого, що прийнято без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та за відсутності передбачених законом підстав.

Водночас, колегія суддів погоджується з судом апеляційної інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з Державного бюджету суму надмірно сплаченого мита у розмірі 5 389,24 грн. та ПДВ у розмірі 54 970,25 грн., враховуючи наступне.

Відповідно до Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, діючого на час спірних правовідносин, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20.07.2007 р. №618, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2007 р. за №1097/14364 для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/а надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювало оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою та відповідний перелік документів.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.

Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до Відділу для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум.

Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.

Для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи (далі - Висновок про повернення), керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу.

Щодо надання Висновку про повернення, то він регулюється Порядком взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справляння яких покладається на митні органи, затвердженого Наказом Державної митної служби, Державного казначейства України від 20.07.2007 №611/147 Зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2007р. за №1095/14362. (далі - Порядок № 611/147). Згідно п.7 наведеного Порядку відповідний орган Державного казначейства України на підставі отриманого Висновку митного органу про повернення готує платіжні документи на перерахування коштів з рахунку з обліку доходів державного бюджету на рахунок, зазначений у Висновку про повернення, та протягом п'яти робочих днів від дати отримання Висновку про повернення здійснює повернення коштів з бюджету.

Виходячи з наведеного нормативними актами встановлений порядок повернення надмірно сплачених митних платежів, який позивачем не дотриманий.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що судом апеляційної інстанції повно і правильно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовано до них норми матеріального права.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" відхилити

Касаційну скаргу Сумської митниці відхилити.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.08.2013р. залишити без змін.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 29.05.2013р., в частині залишеній без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.08.2013р., залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: