Справа № 2а-112/09
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2015-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 р. Справа № 876/6073/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Дяковича В.П.,

суддів - Онишкевича Т.В., Яворського І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області на постанову Жидачівського районного суду Львівської області від 07 грудня 2009 року у справі № 2а-112/2009 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Управління Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області про зобов'язання нарахувати та виплатити підвищення до пенсії дитині війни, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з адміністративним позовом, яким просили визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області щодо не нарахування пенсії та зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити на їх користь недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у вигляді підвищення до пенсії у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком за період з 02.04.2006 року по 31.12.2006 року, 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, що становить 2 413,67 грн..

Постановою Жидачівського районного суду Львівської області від 07 грудня 2009 року позов задоволено частково: визнано протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області щодо підвищення пенсії ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року у розмірі, встановленому ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та зобов'язано відповідача провести перерахунок та здійснити виплати пенсій позивачам в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, з врахуванням виплачених сум. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З таким рішенням суду не погодився відповідач, подав апеляційну скаргу, в якій покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову, якою повністю відмовити в задоволенні позовних вимог. Апеляційну скаргу мотивує тим, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснювалось в розмірах передбачених Законами України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік та в межах передбачених на це видатків. Крім того, законодавством не визначено, з якого саме розміру мінімальної пенсії за віком слід визначати розмір підвищення до пенсії дітям війни.

Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, хоч були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково вимоги позивачів суд першої інстанції виходив з того, що позивачам як дітям війни відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» пенсія повинна підвищуватись на 30% мінімальної пенсії за віком.

Суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позовних вимог за 2006 рік, оскільки положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», якими було зупинено дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», були чинними і неконституційними не визнавались.

Частиною 2 статті 152 Конституції України встановлено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Оскільки Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пункту 12 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким зупинено на 2007 рік дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням статті 111 цього Закону, а Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення підпункту 2 пункту 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими внесено зміни до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з 09.07.2007 року та з 22.05.2008 року відповідач був зобов'язаний нараховувати та виплачувати позивачу підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Водночас відмова у задоволенні позовів щодо виплати підвищення до пенсії за періоди з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 01.01.2008 року по 22.05.2008 року є обґрунтованою, оскільки позивач пропустив строк звернення до суду, а відповідач в суді першої інстанції заявляв клопотання про застосування до спірних правовідносин річного строку звернення до суду, передбаченого ст. 99 КАС України (в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин), тому суд не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваної постанови.

Оскільки позивачі звернулися до суду ще в 2009 році, позовні вимоги підлягають задоволенню в межах строку звернення до суду за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року - в межах заявлених позовних вимог.

Крім того, розмір мінімальної пенсії за віком, на 30% якої підвищується пенсія дітям війни, визначається відповідно до положень Закону України «Про державний бюджет України» та ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Мотиви та доводи апеляційної скарги в цій частині висновки суду не спростовують і є безпідставними, а відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою невиконання відповідним суб'єктом владних повноважень покладених на нього обов'язків. В свою чергу реалізація особою права на отримання соціальних виплат не може бути поставлена у залежність від наявності відповідних бюджетних асигнувань.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою, прийнятою з дотриманням та правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, тому її слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 211, 212, 254 КАС України,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області залишити без задоволення.

Постанову Жидачівського районного суду Львівської області від 07 грудня 2009 року у справі № 2а-112/2009 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Управління Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області про зобов'язання нарахувати та виплатити підвищення до пенсії дитині війни залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді Т.В. Онишкевич

І.О. Яворський