Справа № 826/5467/14
Суддя: Безименна Н.В.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/5467/14 Головуючий у 1-й інстанції: Клочкова Н.В.
Суддя-доповідач: Безименна Н.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Безименної Н.В.,

суддів: Бєлової Л.В. та Аліменка В.О.,

при секретарі Авраменко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "МД Альянс Груп" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МД Альянс Груп" до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "МД Альянс Груп" звернулося в Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2014 року в задоволенні позову відмовлено. Рішення суду вмотивовано тим, що первинні бухгалтерські документи оформлені з порушенням вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Ураїні».

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити, постанову скасувати та постановити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити, виходячи з наступного.

У відповідності до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове якщо встановить невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З матеріалів справи вбачається, що посадовими особами ДПІ у Солом'янському районі ГУ Міндоходів у м. Києві було проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "МД Альянс Груп" з питань правильності визначення повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податку на додану вартість за період з 01.01.2009 по 31.08.2012 та податку на прибуток за період з 01.01.2009 по 30.06.2012 при взаємовідносинах з ТОВ "Еліт консалт" та ТОВ "Віннерком".

За результатами перевірки складено Акт від 26 жовтня 2012 рок № 7021/22-7/35892262 (а.с. 10-25).

Як вбачається з акта, податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем п.п. 201.4 ст. 201, п.п. 201.6 ст. 201, п.п. 201.10 ст. 201, п.п. 198.3 ст. 198 та п.п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704 та п. 9.1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 114 482 гн. в тому числі по періодах: за березень 2011 року на суму 26 442 грн., за квітень 2011 року на суму 54 876 грн., за червень 2011 року на суму 27 557 грн., за жовтень 2011 року на суму 5 607 грн.; абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704 та ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 134 299 грн., в тому числі по періодах за І квартал 2011 року, за ІІ квартал 2011 року на суму 94 798, за ІІ-ІІІ квартал 2011 року на суму 94 798 грн., за ІІ-IV квартал 2011 року на суму 101 246 грн.

На підставі Акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 13 листопада 2012 року № 00059922-7, яким збільшено суму податкового зобов'язання Товариству з обмеженою відповідальністю "МД Альянс Груп" за платежем з податку на додану вартість на загальну суму 115 885 грн., з яких за основним платежем на 114 482 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 1 403 грн. та № 00059822-7, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток на загальну суму 34 300 грн., з яких за основним платежем на 134 299 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 1 грн. (а.с. 7-8).

Податковий орган дійшов до висновку про те, що первинні бухгалтерські документи укладені між ТОВ "МД Альянс Груп" та ТОВ «Еліт консалд», ТОВ «Віннерком» оформленні з порушенням вимог законодавства, в зв'язку з чим неможливо підтвердити реальність здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами.

На думку колегії суддів, Окружний адміністративний суд м. Києва необґрунтовано погодився з висновком податкового органу, про порушення позивачем норм Податкового кодексу України та заниження податку на додану вартість за спірний період виходячи з наступного.

Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Підставою для нарахування податкового кредиту, відповідно до підпункту абз. 1 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України є податкова накладна, яка видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача.

Відповідно до п.п.134.1.1. п. 134.1. ст.131 ПК України об'єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених гідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем (покупець) та ТОВ «Еліт консалт» (постачальник) було укладено договір № ЕТ-01032001 від 01.03.2011 за умовами якого постачальник зобов'язується поставляти, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах даного договору (а.с. 26-28).

На підтвердження виконання умов вказаного договору, позивачем надано копії видаткових накладних № 507 від 12.06.2011, № РН-0000153 від 01.04.2011, № РН-0000055 від 01.03.2011, № РН-0000056 від 01.03.2011 (а.с. 29, 31-33, 37, 39); податкових накладних від 12.06.2011 № 159, № 69 від 01.04.2011, № 094 від 01.03.2011, № 095 від 01.03.2011 (а.с. 30, 34-36, 38, 40); виписки по особовому рахунку (а.с. 42-47).

Також, між позивачем (покупець) та ТОВ «Виннерком» (постачальник) було укладено договір № 01102011/35892262 від 01.10.2011 за умовами якого якого постачальник зобов'язується поставляти, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах даного договору (а.с. 48-50).

На підтвердження виконання умов вказаного договору, позивачем надано копії видаткової накладної № 146 від 01.10.2011 (а.с. 51), податкової накладної (а.с. 52), виписок по особовому рахунку (а.с. 54-55).

На думку колегії суду, суд першої інстанції не обґрунтовано не прийняв до уваги зазначені вище первинні документи, якими підтверджується реальне здійснення господарської діяльності за вищевказаними договорами між позивачем та його контрагентами, оскільки останні відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно до ст. 9 зазначеного

закону є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій та фіксують факти здійснення господарських операцій.

Крім того, на підтвердження наявності складських приміщень та холодильників для зберігання продуктів харчування, позивачем надано договори оренди від 01.01.2011 № 7/5-65х, № 7/5-41 та від 01.12.2011 № 75/-141, за умовами яких ПАТ «Укрриба» (орендодавець) передає, а позивач (орендар) приймає у строкове платне користування холодильні камери для зберігання продуктів харчування; в тимчасове володіння офісне приміщення.

Також, позивачем надано лист ПАТ «Укрриба» від 20.01.2015 № 1/7, яким підтверджується факт оренди складських приміщень позивачем та в якому повідомляється про те, що автомобіль KIA Seed державний номер АА 5256 НА в'їзджав на територію ПАТ «Укрриба» та виїжджав з неї на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "МД Альянс Груп" в зазначені у даному листі дати та час.

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» встановлено що, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, були внесені до нього, то вони вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до цього реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні, за винятком випадків, коли вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

На момент складання податкових накладних контрагенти позивача були зареєстровані як юридичні особи та платники ПДВ у встановленому законом порядку, що не заперечувалось відповідачем.

Щодо посилання суду першої інстанції на те, що накладні виписані ТОВ «Еліт консалт» на адресу позивача, не містять посаду та П.І.Б. особи, яка їх виписувала, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Одним з принципів розгляду податкових спорів, відповідно до ст. 4 Податкового Кодексу України є принцип презумпції добросовісності та рішень платника податків, у зв'язку з чим передбачається, що дії платників податків, які мають своїм результатом одержання податкової вигоди економічно виправдані, а відомості, що містяться у податкових деклараціях, податкових накладних та інших первинних документах, є достовірними. Надання податковому органу всіх належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність яких установлена судом.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 9 вересня 2008 року у справі № 21-500во08, від 1 червня 2010 року у справі № 21-573во10 Судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Крім того, Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Рішення Європейського Суду з прав людини згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» мають в Україні значення джерела права. Більше того, частина 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України вимагає врахування практики Європейського Суду з прав людини при вирішенні справ.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

При цьому, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про обов'язковість наявності товарно-транспортної накладної, подорожніх листів чи транспортних накладних, оскільки відповідно до законодавства України наявність товарно-транспортної накладної є обов'язковою для водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах. У випадку якщо юридична особа здійснює вантажні перевезення для власних потреб, обов'язкова наявність товарно-транспортної накладної не вимагається, а достатньо наявності видаткової накладної або іншого документу, що підтверджує право власності на вантаж.

Також, колегія суддів не приймає до уваги вирок Печерського районного суду м. Києва від 05.08.2013, оскільки законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази наявності судових рішень, які б набрали законної сили, з приводу незаконних дій посадових осіб позивача, а також судових рішень щодо визнання правочинів, укладених між Позивачем та вказаними контрагентами, недійсними.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що дії по проведенню зустрічної звірки ТОВ «Виннерком» і дії щодо оформлення результатів зазначеної звірки у формі акту вчинені не були, оскільки акт ДПІ в Печерському районі м. Києва ДПС від 16.11.2011 № 9883/23-9/36588555 складено у зв'язку з встановленням факту, що не давав змогу провести зустрічну звірку контрагента позивача, а саме, у зв'язку з встановленням відсутності ТОВ «Виннерком» за його місцезнаходженням.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачем, всупереч ч. 2 ст. 71 КАС України, не надано суду будь-яких доказів, які покладено в основу висновків акту перевірки на підтвердження відсутності факту реальності господарських операцій, вчинених позивачем із вказаними контрагентами, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МД Альянс Груп" - задовольнити.

Постанову Окружного Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2014 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов Товариства з обмеженою відповідальністю "МД Альянс Груп" до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень- задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві від 13 листопада 2012 року № 00059822-7 та № 00059922-7.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлено 02 лютого 2015 року.

Головуючий суддя: Н.В. Безименна

Судді: Л.В. Бєлова

В.О. Аліменко

Головуючий суддя Безименна Н.В.

Судді: Аліменко В.О.

Бєлова Л.В.