Справа № 813/8605/14
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2015 року №813/8605/14

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Чижук М.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Тетюка Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними дій, визнання нечинними та скасування постанов і рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними дій, визнання нечинними та скасування постанов і рішення та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог позивач просить суд:

- визнати протиправними дії ДВС, допущені при передачі виконавчих проваджень ВП №35871030 від 15.01.2013 року, ВП №40801217 від 22.11.2013 року, ВП №41521544 від 16.01.2014 року до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області;

- визнати протиправною та скасувати постанову начальника Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області від 16.04.2014 року щодо передачі виконавчого провадження ВП №41521544 від 16.01.2014 року на виконання до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області та постанову начальника Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області від 25.04.2014 року щодо передачі виконавчих проваджень ВП №35871030 від 15.01.2013 року, ВП №40801217 від 22.11.2013 року на виконання до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області;

- визнати протиправними дії ДВС, допущені при об'єднанні виконавчих проваджень ВП №35871030 від 15.01.2013 року, ВП №40801217 від 22.11.2013 року, ВП №41521544 від 16.01.2014 року у зведене;

- визнати протиправною та скасувати постанову ДВС про об'єднання виконавчих проваджень ВП №35871030 від 15.01.2013 року, ВП №40801217 від 22.11.2013 року, ВП №41521544 від 16.01.2014 року у зведене;

- визнати протиправними дії ДВС, допущені при виконанні зведеного виконавчого провадження щодо виконавчих проваджень ВП №35871030 від 15.01.2013 року, ВП №40801217 від 22.11.2013 року, ВП №41521544 від 16.01.2014 року;

- визнати протиправними і скасувати рішення ДВС, прийняті на виконання зведеного виконавчого провадження щодо виконавчих проваджень ВП №35871030 від 15.01.2013 року, ВП №40801217 від 22.11.2013 року, ВП №41521544 від 16.01.2014 року.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує на те, що відповідачем було порушено його права й інтереси шляхом передачі виконавчих проваджень, котрі стосуються позивача, та їх об'єднання у зведене, які були здійснені з порушенням закону. ОСОБА_3 зазначає, що для передачі виконавчих проваджень до іншого органу ДВС не було законних підстав, виконавчі провадження, які були передані до відділу примусового виконання рішень, не підвідомчі останньому, а окрім того, такі дії не були вчинені з дотриманням встановленого порядку, зокрема, про це не було проінформовано позивача, який є боржником у відповідних провадженнях. Також позивач зазначає, що виконавчі провадження, у яких він є боржником, не було об'єднано в зведене виконавче провадження, у відповідності до приписів закону, що виключає й можливість приєднання будь-яких інших виконавчих проваджень до зведеного. У зв'язку з протиправністю передачі виконавчих проваджень і їх об'єднання, позивач вважає протиправними й усі подальші дії та рішення, які вчинялися державною виконавчою службою у ході здійснення зведеного виконавчого провадження.

Ухвалами судді від 18.12.2014 року у даній адміністративній справі відкрито провадження, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідачем письмових заперечень проти адміністративного позову до суду надано не було.

У судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та просив позов задовольнити повністю. Представник відповідача проти позову заперечив та наголосив на відповідності дій і рішень відповідача нормам чинного законодавства, яке регулює здійснення виконавчого провадження, а тому просив у позові відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково, з виходом за межі позовних вимог, із наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.01.2013 року заступником начальника Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження ВП №35871030 з виконання виконавчого листа №2-707/11, виданого Залізничним районним судом м.Львова, 22.11.2013 року заступником начальника Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження ВП №40801217 з виконання виконавчого напису №4454, вчиненого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, 16.01.2014 року головним державним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження ВП №41521544 з виконання виконавчого листа №2-2316/2010, виданого Залізничним районним судом м.Львова. У вказаних виконавчих провадженнях ВП №35871030, ВП №40801217, ВП №41521544 ОСОБА_3 є боржником. Зазначені обставини підтверджуються наявними у справах копіями постанов про відкриття виконавчих проваджень.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.12.2014 року позивач звернувся із запитом на інформацію до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області щодо надання інформації про здійснення виконавчих дій за вказаними вище виконавчими провадженнями ВП №35871030, ВП №40801217, ВП №41521544 Управлінням державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області.

На запит позивача на інформацію Управлінням державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області було надано відповідь №36035/0/1-14 від 08.12.2014 року. У вказаній відповіді зазначається, зокрема, що постановами начальника Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області від 16.04.2014 року та від 25.04.2014 року виконавчі провадженням ВП №35871030, ВП №40801217, ВП №41521544 були передані на виконання до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області. Також указано, що 08.05.2014 року ці виконавчі провадження було об'єднано у зведене виконавче провадження.

Дізнавшись таку інформацію за листом №36035/0/1-14 від 08.12.2014 року, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, позаяк, вважає описані дії й рішення державної виконавчої служби протиправними.

У зв'язку з чим і з огляду на те, що даний спір виник у сфері здійснення примусового виконання рішень органами державної виконавчої служби, суд відзначає, що умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження». Окрім цього, Міністерством юстиції України визначені та й урегульовані окремі питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню, в Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом №512/5 від 02.04.2012 року. А тому, саме ці нормативно-правові акти, в редакції чинній на момент вчинення оспорюваних дій і рішень, підлягають застосуванню при вирішенні спору.

Так, за загальним правилом, визначеним у ч.ч.1, 2 ст.20 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу. Виконання рішення, яке зобов'язує боржника вчинити певні дії, здійснюється державним виконавцем за місцем проведення таких дій.

Частиною 7 ст.20 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження може бути передано від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого в порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

Окрім того, ст.21 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено підвідомчість виконавчих проваджень відділам примусового виконання рішень.

Згідно з ч.1 ст.21 цього Закону, на відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України покладається виконання рішень, за якими:

1) боржниками є Апарат Верховної Ради України, Адміністрація Президента України, вищі чи центральні органи виконавчої влади, Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі спеціалізовані суди, апеляційні суди, Генеральна прокуратура України, прокуратури Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя, спеціалізовані прокуратури на правах обласних, Вища рада юстиції, Національний банк України, Рахункова палата, Управління справами Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська і Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації та їх структурні підрозділи, інші органи державної влади та їх посадові особи;

2) сума зобов'язання становить десять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Відповідно до ч.2 ст.21 Закону України «Про виконавче провадження», на відділ примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головного управління юстиції в області, містах Києві та Севастополі покладається виконання рішень, за якими:

1) боржниками є територіальні підрозділи центральних органів виконавчої влади, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, міські, районні, міжрайонні, інші прирівняні до них прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи;

2) сума зобов'язання становить від трьох до десяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Окрім цього, ч.3 ст.21 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що інші виконавчі провадження, що перебувають на виконанні в органах державної виконавчої служби, можуть передаватися до відділів примусового виконання рішень в установленому Міністерством юстиції України порядку.

Абзацом 2 п.3.5.3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року, передбачено, що виконавчі провадження, що перебувають на виконанні в територіальних органах ДВС, можуть передаватися до відділів примусового виконання рішень ДВС України та регіональних органів ДВС в установленому розділом VІ цієї Інструкції порядку.

Згідно з пп.«а», «в», «г» п.6.3 розділу VІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року, передача виконавчих проваджень на виконання до відділу примусового виконання рішень регіонального органу ДВС та інших органів ДВС може здійснюватися за рішенням Голови ДВС України щодо будь-яких виконавчих проваджень або начальника регіонального органу ДВС чи начальника відділу примусового виконання рішень регіонального органу ДВС щодо виконавчих проваджень, що перебувають на виконанні в територіальних органах ДВС.

У відповідності до п.6.4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року, передача виконавчого провадження до іншого органу ДВС або у зв'язку з утворенням виконавчої групи при іншому органі ДВС здійснюється за вмотивованою постановою особи, яка прийняла рішення про передачу матеріалів виконавчого провадження, яка надсилається сторонам виконавчого провадження та до відповідного органу ДВС.

Пунктом 6.5 Інструкції встановлено, що у постанові обов'язково зазначаються обставини, які обумовили передачу виконавчого провадження, особа, якій передаються матеріали виконавчого провадження (керівник виконавчої групи), а також встановлюються строки передачі, які не можуть перевищувати п'яти робочих днів.

У зв'язку із наведеним вище, суд вважає, що чинне законодавство України допускало передачу до відділів примусового виконання рішень також і тих виконавчих проваджень, які не обов'язково повинні відповідати вимогам щодо підвідомчості, встановлених ч.ч.1, 2 ст.21 Закону України «Про виконавче провадження», позаяк, ч.3 цієї статті передбачає можливість передачі й «інших» виконавчих проваджень.

А тому, суд критично оцінює доводи позивача щодо неможливості передачі виконавчих проваджень ВП №35871030, ВП №40801217, ВП №41521544 до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, у зв'язку із непідвідомчістю таких проваджень цьому відділу.

Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, що виконавчі провадження щодо позивача, які перебували на виконанні у відділах державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції (у даному випадку - Залізничному і Личаківському) могли бути передані на виконання до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, що, однак, повинно відбуватися за вмотивованою постановою відповідної посадової особи державної виконавчої служби України - Голови Державної виконавчої служби України або начальника Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, або начальника відділу примусового виконання рішень такого управління.

Судом встановлено, що начальником Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області 16.04.2014 року було винесено постанову про передачу виконавчого провадження ВП №41521544, а 25.04.2014 року ще дві постанови про передачу виконавчих проваджень ВП №35871030, ВП №40801217 з відповідних відділів державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції (Залізничного і Личаківського) до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області. Зазначене підтверджується наявними в матеріалах справам копіями таких постанов про передачу.

Як випливає зі змісту всіх постанов начальника Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області від 16.04.2014 року та від 25.04.2014 року про передачу виконавчих проваджень, такі рішення мотивовані виключно необхідністю повного і своєчасного виконання виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документа.

Однак, суд оцінює таке обґрунтування для передачі виконавчих проваджень як формальне й таке, що не відповідає вимогам закону щодо вмотивованості рішення про передачу виконавчого провадження.

Так, виходячи з вимог Закону України «Про виконавче провадження» у кореспонденції із приписами Закону України «Про державну виконавчу службу», обов'язок щодо неупередженого, своєчасного та повного виконання рішень у примусовому порядку покладається не лише на відділи примусового виконання рішень, а на всі без винятку органи державної виконавчої служби, в тому числі і на Залізничний і Личаківський відділи державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції. Тож, необґрунтованою видається вказівка на необхідність передачі виконавчих проваджень саме для здійснення їх повного і своєчасного виконання, оскільки це не є безпосереднім наслідком такої передачі.

Окрім цього, в постановах серед мотивів передачі виконавчих проваджень не наведено будь-яких дійсних фактів та обставин, які переконливо свідчать про неможливість повного та своєчасного виконання виконавчих проваджень указаними вище відділами державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції й на можливість здійснення таких дій виключно відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області. Зокрема, в постановах не зазначено, які дії не вживалися державними виконавцями, в чому полягало неналежне виконання виконавчих документів, чим підтверджується неможливість здійснення подальшого провадження у відповідних відділах тощо.

А тому, суд приходить до переконання, що постанови начальника Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області від 16.04.2014 року та від 25.04.2014 року про передачу виконавчих проваджень ВП №41521544, ВП №35871030, ВП №40801217 не є вмотивованими, як цього вимагає Закон України «Про виконавче провадження» та Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року, в них не зазначено обґрунтування на підтвердження існування викладених обставин, а відповідно, такі постанови не відповідають приписам чинного законодавства, є протиправними та підлягають скасуванню. При цьому, суд бере до уваги й позицію Вищого адміністративного суду України, який у подібних обставинах дійшов аналогічного висновку (ухвала від 18.05.2011 року в справі К/9991/5198/11) щодо відсутності належної мотивації постанов про передачу виконавчих проваджень.

Окрім цього, зважаючи на те, що постанови начальника Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області від 16.04.2014 року та від 25.04.2014 року про передачу виконавчих проваджень ВП №41521544, ВП №35871030, ВП №40801217 не є вмотивованими, вони не вважаються тими рішеннями, які є підставою для передачі виконавчого провадження за наведеними нормами розділу VІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року. У зв'язку з чим, це вказує на неправомірність вчинення дій із передачі виконавчих проваджень ВП №35871030, ВП №40801217, ВП №41521544 від Личаківського та Залізничного відділів державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області на виконання, що є підставою для визнання вказаних дій протиправними. При цьому, суд, вирішуючи вимоги позивача за даним позовом відзначає, що хоча позивач і ставить вимогу про визнання протиправними дій ДВС, допущених при передачі виконавчих проваджень ВП №35871030, ВП №40801217, ВП №41521544, однак, не конкретизує, які саме дії (окрім передачі як такої) на його думку слід визнати протиправними, у зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню лише в частині дій щодо передачі виконавчих проваджень, а в частині інших дій (позивачем конкретно не окреслених) - слід відмовити.

У цьому контексті суд також вважає за необхідне відмітити й те, що згідно із практикою Європейського суду з прав людини, виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду (справа «Горнсбі проти Греції»). При цьому, у відповідності до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, судовий розгляд повинен здійснюватися судом, установленим законом, що слід розуміти не лише як правову основу самого його існування, а й на дотримання певних норм, які регулюють його діяльність, зокрема, щодо юрисдикції (справа «Цанд проти Австрії», постанова Верховного Суду України від 11.11.2014 року в справі №21-493а14). Більш того, суд вважає, що зазначені висновки можна застосувати й у даному випадку, а тому, позивач має право очікувати на здійснення примусового виконання рішення суду (а зарівно й іншого виконавчого документа) належним органом, тобто, саме тим органом державної виконавчої служби, якому такі повноваження надані законом, та з суворим дотриманням вимог закону щодо визначення такого компетентного органу виконавчої служби, чого таки дотримано не було, а відповідно, було допущено порушення законних прав й інтересів позивача.

Окрім того, суд зазначає, що позивачем заявлено також вимоги щодо визнання протиправними дій ДВС, допущених при об'єднанні виконавчих проваджень ВП №35871030, ВП №40801217, ВП №41521544 у зведене та визнання протиправною і скасування постанови ДВС про об'єднання таких виконавчих проваджень у зведене, які нібито мали місце після передачі виконавчих проваджень до відділу примусового виконання рішень. Однак, дослідивши наявні матеріали справи та взявши до уваги пояснення сторін, суд в цій частині не знаходить належних доказів вчинення органом ДВС оспорюваних дій щодо об'єднання виконавчих проваджень ВП №35871030, ВП №40801217, ВП №41521544 і прийняття відповідної постанови про таке об'єднання проваджень у зведене.

Так, як було встановлено в ході розгляду справи, постанова про об'єднання виконавчих проваджень ВП №35871030, ВП №40801217, ВП №41521544 у зведене провадження не виносилася й не існує, зокрема, вона не скеровувалася боржнику, відсутня в матеріалах виконавчих проваджень, представники сторін у справі не надали до суду такої постанови, більш того, відповідач вказує на її фактичну відсутність, у зв'язку з чим, суд приходить до висновку про відсутність оспорюваної позивачем постанови про об'єднання виконавчих проваджень та, відповідно, відсутність факту вчинення ДВС оспорюваних дій щодо об'єднання виконавчих проваджень.

Таким чином, встановлені вище обставини, а саме - відсутність доказів об'єднання виконавчих проваджень ВП №35871030, ВП №40801217, ВП №41521544 у зведене, робить неможливим визнання відповідних дій і рішень протиправними та їх скасування, відповідно, позовні вимоги позивача в частині визнання протиправними дій ДВС, допущених при об'єднанні виконавчих проваджень ВП №35871030, ВП №40801217, ВП №41521544 у зведене та визнання протиправною і скасування постанови ДВС про об'єднання таких виконавчих проваджень у зведене не підлягають до задоволення.

У той же час, у матеріалах справи наявні копії постанови від 08.05.2014 року про приєднання виконавчого провадження ВП №35871030 до зведеного виконавчого провадження №43842512, постанови від 08.05.2014 року про приєднання виконавчого провадження ВП №40801217 до зведеного виконавчого провадження №43842512, постанови від 08.05.2014 року про приєднання виконавчого провадження ВП №41521544 до зведеного виконавчого провадження №43842512, які винесені головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Тетюком Романом Мироновичем.

Отже, в даному випадку мало місце не об'єднання виконавчих проваджень ВП №35871030, ВП №40801217, ВП №41521544 у зведене, а приєднання таких виконавчих проваджень до зведеного виконавчого провадження №43842512.

У зв'язку з чим, суд відзначає, що згідно з п.3.8.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року, про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження виноситься постанова, копія якої зберігається у зведеному виконавчому провадженні. Пунктом 3.8.5 цієї ж Інструкції встановлено, що у разі виявлення іншого виконавчого провадження, відкритого щодо одного й того самого боржника в тому самому органі ДВС, державний виконавець звертається до начальника відділу, якому він безпосередньо підпорядкований, щодо прийняття рішення стосовно об'єднання виконавчих проваджень у зведене чи приєднання виконавчого документа до зведеного виконавчого провадження. А згідно з п.3.8.6 Інструкції, якщо виконавче провадження щодо одного й того самого боржника виявлено в іншому органі ДВС в межах регіону, начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, звертається до керівника органу ДВС вищого рівня щодо прийняття рішення стосовно об'єднання виконавчих проваджень у зведене чи приєднання виконавчого документа до зведеного та визначення органу ДВС, який буде здійснювати виконання зведеного виконавчого провадження.

Отже, рішення (у формі постанови) про приєднання виконавчих проваджень до зведеного повинні прийматися відповідним начальником відділу ДВС, у якому здійснюються виконавчі провадження, або керівником органу ДВС вищого рівня. У даному ж випадку такі рішення були прийняті головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Тетюком Романом Мироновичем, тобто особою, яка на це не уповноважена законом, відповідно, зазначені вище постанови від 08.05.2014 року були прийняті не уповноваженою особою, поза її компетенцією та всупереч регламентуючим нормам закону.

Ураховуючи виявлені порушення закону та беручи до уваги вимогу позивача про захист його прав, суд зазначає, що ч.2 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право суду вийти за межі позовних вимог у разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. При цьому, вихід за межі позовних вимог повинен безумовно узгоджуватися й бути спрямованим на захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, що є завданням адміністративного судочинства, згідно ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, та, відповідно, на ефективне відновлення порушених прав таких осіб і усунення їх порушень.

З огляду на вказане, суд вважає, що для ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача та для реалізації завдань адміністративного судочинства, слід вийти за межі позовних вимог і прийняти рішення, яким визнати протиправними і скасувати дії та рішення, які дійсно мали місце, а саме - визнати протиправними і скасувати постанови від 08.05.2014 року про приєднання виконавчих проваджень ВП №35871030, ВП №40801217, ВП №41521544 до зведеного виконавчого провадження №43842512, а також, визнати протиправними дії щодо приєднання виконавчих проваджень ВП №35871030, ВП №40801217, ВП №41521544 до вказаного зведеного виконавчого провадження.

При цьому, суд бере до уваги й те, що виконавчі провадження ВП №35871030, ВП №40801217, ВП №41521544 були передані на виконання до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області протиправно, що також тягне за собою дефектність дій і рішень, вчинюваних за безпосереднім наслідком такої передачі.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій ДВС, допущених при виконанні зведеного виконавчого провадження щодо виконавчих проваджень ВП №35871030, ВП №40801217, ВП №41521544, а також визнання протиправними і скасування рішень ДВС, прийнятих на виконання такого зведеного виконавчого провадження, суд відзначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, після протиправної передачі виконавчих проваджень ВП №35871030, ВП №40801217, ВП №41521544 на виконання до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області і протиправне їх приєднання до зведеного виконавчого провадження №43842512, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень дійсно вчинялися окремі дії та приймалися відповідні рішення на виконання виконавчих проваджень ВП №35871030, ВП №40801217, ВП №41521544 у зведеному провадженні. Зокрема, за відповідними постановами було призначено експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, накладено арешт на майно боржника, оголошено заборонену на відчуження такого майна тощо.

У зв'язку з чим, суд наголошує, що протиправні дії та рішення не можуть породжувати будь-яких правомірних наслідків, а тому й протиправна передача виконавчих проваджень і їх приєднання до зведеного провадження свідчить про протиправність усіх дій і рішень, які є безпосереднім наслідком і породжуються такою неправомірною передачею й приєднанням.

А тому, суд приходить до переконання про обґрунтованість вимоги позивача в цій частині та вважає за необхідне її задовольнити й визнати протиправними дії ДВС, допущені при виконанні зведеного виконавчого провадження щодо виконавчих проваджень ВП №35871030, ВП №40801217, ВП №41521544, а також визнати протиправними і скасувати рішення ДВС, прийняті на виконання такого зведеного виконавчого провадження.

Відповідно до ч.3 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст.2, 7-14, 18, 19, 69-72, 86, 87, 94, 143, 158, 160-163, 167, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Державної виконавчої служби, а саме - передачу виконавчих проваджень ВП №35871030 від 15.01.2013 року, ВП №40801217 від 22.11.2013 року, ВП №41521544 від 16.01.2014 року до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області.

Визнати протиправними та скасувати постанову начальника Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області від 16.04.2014 року щодо передачі виконавчого провадження ВП №41521544 на виконання до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, постанову начальника Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області від 25.04.2014 щодо передачі виконавчого провадження ВП №35871030 на виконання до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, постанову начальника Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області від 25.04.2014 року щодо передачі виконавчого провадження ВП №40801217 на виконання до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області.

Визнати протиправними та скасувати постанову від 08.05.2014 року про приєднання виконавчого провадження ВП №35871030 до зведеного виконавчого провадження №43842512, постанову від 08.05.2014 року про приєднання виконавчого провадження ВП №40801217 до зведеного виконавчого провадження №43842512, постанову від 08.05.2014 року про приєднання виконавчого провадження ВП №41521544 до зведеного виконавчого провадження №43842512, винесені головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Тетюком Романом Мироновичем.

Визнати протиправними дії Державної виконавчої служби, а саме - приєднання виконавчих проваджень ВП №35871030 від 15.01.2013 року, ВП №40801217 від 22.11.2013 року, ВП №41521544 від 16.01.2014 року до зведеного виконавчого провадження №43842512.

Визнати протиправними дії Державної виконавчої служби, допущені при виконанні зведеного виконавчого провадження щодо виконавчих проваджень ВП №35871030 від 15.01.2013 року, ВП №40801217 від 22.11.2013 року, ВП №41521544 від 16.01.2014 року.

Визнати протиправними і скасувати рішення Державної виконавчої служби, прийняті на виконання зведеного виконавчого провадження щодо виконавчих проваджень ВП №35871030 від 15.01.2013 року, ВП №40801217 від 22.11.2013 року, ВП №41521544 від 16.01.2014 року.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 частину витрат по сплаті судового збору у розмірі 36 (тридцять шість) грн. 54 коп.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 28 січня 2015 року.