Справа № 814/3315/14
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2014-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

22 грудня 2014 року Справа № 814/3315/14

Суддя Миколаївського окружного адміністративного суду Малих О.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за

адміністративним позовом: Приватного акціонерного товариства «Зангас-НГС» (вул. М.Морська, 34/3, м. Миколаїв, 54017)

до відповідача: Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області (вул. Г.Петрової, 2-а, м. Миколаїв, 54029)

про визнання дій неправомірними, скасування податкового повідомлення-рішення від 16.10.2014р. № ,

в с т а н о в и в:

Позивач, Приватне акціонерне товариство «Зангас-НГС», звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області (далі - відповідач, ДПІ у Заводському районі) про:

- визнання неправомірними дій відповідача при винесенні податкового повідомлення-рішення № від 16.10.2014 року щодо збільшення суми грошового зобов'язання податку на додану вартість в сумі 1 522 425,00 грн. та штрафної (фінансової) санкції у сумі 761 212,50 грн., як такого що суперечить законодавству;

- скасування податкового повідомлення-рішення № від 16.10.2014 року щодо збільшення суми грошового зобов'язання податку на додану вартість в сумі 1 522 425,00 грн. та штрафної (фінансової) санкції у сумі 761 212,50 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено в порушення вимог чинного законодавства та підлягає скасуванню з підстав, вказаних у позові (т. 1 арк. спр. 3 - 8).

Відповідач позовні вимоги не визнав, у письмових запереченнях зазначив що прийняте податкове повідомлення-рішення є правомірним та відповідає вимогам чинного законодавства (т. 2 арк. спр. 32 - 33).

Представник позивача надав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження (т. 2 арк. спр. 35). Суд вважає, що справа може бути розглянута по суті на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 128 КАС України.

Дослідивши всі матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

У період з 17.09.2014 року по 23.09.2014 року спеціалістами ДПІ у Заводському районі було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ПАТ «Зангас-НГС» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні правових відносин з ТОВ БК «Гефест Альянс» () та ТОВ «Маестро Торг» () за період з 01.10.2012 року по 31.12.2013 року.

За результатами перевірки було складено Акт № 2363/14-04-22-02/20919780 від 30.09.2014 року (т. 1 арк. спр. 10 - 33, далі - Акт перевірки) у якому, зокрема, встановлено порушення п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 20 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, із змінами та доповненнями (далі - ПК України), в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість (далі - ПДВ) всього у сумі 1 522 425,0 грн., у т.ч. за січень 2013 року на суму 433 643,00 грн., за лютий 2013 року - 105 807,00 грн., за березень 2013 року - 255 810,00 грн., за квітень 2013 року - 208 627,0 грн., за травень 2013 року - 146 221,00 грн., за червень 2013 року - 372 316,00 грн.

На підставі вказаного Акту перевірки відповідачем було прийнято та направлено позивачу податкове повідомлення-рішення № 002702201 від 16.10.2014 року про застосування збільшення суми грошового зобов'язання з ПДВ на суму 1 522 425,00 грн. та нарахування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 761 215,50 грн. (т. 2 арк. спр. 69).

Надаючи правової оцінки цим обставинам та відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Також, статтею 1 Закону України від 16.07.1999р. № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, акти тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції та за наявності всіх реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Відповідно до статті 1 Закону України від 16.07.1999р. № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Тобто, визначальною і обов'язковою ознакою господарської операції є реальна зміна майнового стану платника податків, що також відповідає і кореспондує з нормами ПК України.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Об'єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на: суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону; суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону (п. 3.1. ст. 3 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»).

У відповідності до п. 5.1. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат включаються, зокрема,суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті (п.п. 5.2.1 п. 5.2. ст.. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»).

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (п. 200.2 ст. 200 ПК України).

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 04.12.2012 року між позивачем та ТОВ «Маестро Торг» укладено договір № 04/12-12 (т. 1 арк. спр. 42 - 43), у відповідності до умов якого продавець в особі ТОВ «Маестро Торг» зобов'язувався поставити і передати у власність покупцю в особі позивача товар (продукцію технічного призначення), а покупець зобов'язувався прийняти товар та своєчасно здійснити його оплату.

Факт придбання товару підтверджується наявними у матеріалах справи:

- платіжними дорученями № 82 від 24.01.2013 року, № 59 від 11.12.2012 року, № 22 від 07.12.2012 року, № 159 від 26.02.2013 року, № 158 від 26.02.2013 року, № 27 від 07.03.2013 року, № 67 від 19.03.2013 року, № 66 від 19.03.2013 року, № 19 від 11.04.2013 року, № 47 від 18.04.2013 року, № 48 від 18.04.2013 року, № 22 та № 23 від 13.05.2013 року, № 94 та № 95 від 23.05.2013 року (т. 2 арк. спр. 6 - 20);

- податковими деклараціями № 2 від 07.12.2012 року на суму 234 576,00 грн. в т.ч. ПДВ у розмірі 39 096,00 грн. (т. 2 арк. спр. 30), № 9 від 25.01.2013 року на суму 17 472,00 грн. в т.ч. ПДВ у розмірі 2 912,00 грн. (т. 2 арк. спр. 34), № 15 від 21.02.2013 року на суму 9 375,98грн. в т.ч. ПДВ у розмірі 1 562,66 грн. (т. 2 арк. спр. 40), № 16 від 26.02.2013 року на суму 53 695,7 грн. в т.ч. ПДВ у розмірі 8 949,33 грн. (т. 2 арк. спр. 41), № 17 від 26.02.2013 року на суму 14 328,00 грн. в т.ч. ПДВ у розмірі 2 388,0 грн. (т. 2 рк. спр. 42), № 4 від 07.03.2013 року на суму 14 328,0 грн. в т.ч. ПДВ у розмірі 2 388,00 грн. (т. 2 арк. спр. 43), № 9 від 19.03.2013 року на суму 57 312,00 грн. в т.ч. ПДВ у розмірі 9 552,0 грн. (т. 2 арк. спр. 45), № 10 від 19.03.2013 року на суму 135 839,88 грн. в т.ч. ПДВ у розмірі 22 639,98 грн. (т. 2 арк. спр. 48), № 23 від 18.04.2013 року на суму 27 807,96 грн. в.ч. ПДВ у розмірі 4 634,66 грн. (т. 2 арк. спр. 49), № 22 від 18.04.2013 року на суму 35 820,00 грн. в т.ч. ПДВ у розмірі 5 970,00 грн. (т. 2 арк. спр. 50), № 1 від 13.05.2013 року на суму 28 656,00 грн. в т.ч. ПДВ у розмірі 4 776,0 грн. (т. 2 арк. спр. 51), № 2 від 13.05.2013 року на суму 35 583,98 грн. в т.ч. ПДВ у розмірі 5 930,66 грн. (т. 2 арк. спр. 52), № 12 від 23.05.2013 року на суму 64 476,00 грн. в т.ч. ПДВ у розмірі 10 746,00 грн. (т. 2 арк. спр. 53) та № 13 від 23.05.2013 року на суму 63 391,94 грн. в т.ч. ПДВ у розмірі 10 565,32 грн. (т. 2 арк. спр. 54);

- видатковими накадним № 2 від 07.12.2012 року (т. 1 арк. ср. 229), № 4 від 11.12.2012 року (т. 1 арк. спр 230), № 9 від 25.01.2013 року (т. 1 арк. спр. 231), № 15 від 25.02.2013 року (т. 1 арк. спр. 232), № 16 від 07.03.2013 року (т. 1 арк. спр. 233), № 7 від 12.03.2013 року (т. 1 арк. спр. 234), № 17 від 05.03.2013 року (т. 1 арк. спр. 235), № 10 від 21.03.2013 року (т. 1 арк. спр. 236), № 9 від 21.03.2013 року (т. 1 арк.ю спр. 237), № 22 від 23.04.2013 року (т. 1 арк. спр. 238), № 23 від 23.04.2013 року (т. 1 арк. спр 239), № 11 від 15.04.2013 року (т. 1 арк. спр. 240), № 1 від 15.05.2013 року (т. 1 арк. спр. 241) № 2 від 15.05.2013 року (т. 1 арк. спр. 242), № 13 від 7.05.2013 року (т. 1 арк. спр. 243) та № 12 від 27.05.2013 року (т. 1 арк. спр. 244).

27.12.2013 року між позивачем та ТОВ БК «Гефест Альянс» укладено договір №290/11-12 (т. 1 арк. спр. 103 - 105), у відповідності до умов якого підрядник в особі позивача доручає, а субпідрядник в особі ТОВ БК «Гефест Альянс» приймає на себе зобов'язання виконати роботи ремонту ізоляційного покриття, а підрядник зобов'язується прийняти та оплатити виконані роботи

30.11.2012 року між позивачем та ТОВ «Гефест Альянс» укладено договір № 30/11-12 (т. 1 арк. спр. 46 - 50), у відповідності до умов якого підрядник в особі позивача доручає, а субпідрядник в особі ТОВ БК «Гефест Альянс» приймає на себе зобов'язання виконати роботи ремонту ізоляційного покриття, а підрядник зобов'язується прийняти та оплатити виконані роботи. 30.11.2012 року між позивачем та ТОВ БК «Гефест Альянс» також укладено договір ген підряду № 30/11-12, відповідно до умов якого виконавець в особі позивача надає послуги ген підряду по об'єкту «ремонт ізоляційного покриття» (т. 1 арк. спр. 80).

Факт оплати та виконання робіт підтверджується наявними у матеріалах справи:

- платіжними дорученнями № 117 від 20.12.2012 року, № 157 від 26.02.2013 року, № 1 від 01.03.2013 року, № 39 від 13.03.2013 року, № 20 від 11.04.2013 року, № 51 від 19.04.2013 року, № 26 від 13.05.2013 року, № 61 від 21.05.2013 року та № 93 від 23.05.2013 року (т. 2 арк. спр. 21 - 29);

- податковими накладними № 586 від 20.12.2012 року на суму 92 000,00 грн. в т.ч. ПДВ у розмірі 15 333,33 грн. (т. 2 арк. спр. 31), № 657 від 28.12.2012 року на суму 791 906,55 грн. в .т.ч. ПДВ у розмірі 131 984,43 грн. (т. 2 арк. спр. 32), № 142 від 31.01.2013 року на суму 756 351,66 грн. в т.ч. ПДВ у розмірі 126 058,61 грн. (т.2 арк. спр. 37), № 141 від 31.01.2013 року на суму 600 103,04 грн. в т.ч. ПДВ у розмірі 100 017,17 грн. (т. 2 рк. спр. 38), № 80 від 12.02.2013 року на суму 557 444,40 грн. в т.ч. ПДВ у розмірі 92 907,40 грн. (т. 2 арк. спр. 39), № 66 від 19.03.2013 року на суму 852 769,79 грн. в т.ч. ПДВ у розмірі 142 128,30 грн. (т. 2 арк. спр. 44), № 240 від 29.04.2013 року на суму 1 194 450,37 грн. в т.ч. ПДВ у розмірі 199 075,06 грн. (т. 2 арк. спр. 46), № 241 від 29.04.2013 року на суму 151 277,24 грн. в т.ч. ПДВ у розмірі 25 212,87 грн. (т. 2 арк. спр. 47), № 379 від 31.05.2013 року на суму 269 999,83 грн. в т.ч. ПДВ у розмірі 44 999,97 грн. (т. 2 арк. спр. 55), № 125 від 20.05.2013 року на суму 122 640,22 грн. в т.ч. ПДВ у розмірі 20 440,04 грн. (т. 2 арк. спр. 56), № 124 від 20.05.2013 року на суму 792 666,18 грн. в т.ч. ПДВ у розмірі 132 111,03 грн. (т. 2 арк. спр. 57), № 293 від 26.06.2013 року на суму 374 022,52 грн. в т.ч. ПДВ у розмірі 62 337,09 грн. (т. 2 арк. спр. 58) та № 294 від 26.06.2013 року на суму 944 569,20 грн. в т.ч. ПДВ у розмірі 157 428,20 грн. (т. 2 арк. спр. 59);

- акти приймання виконаних будівельних робіт за січень 2013 року (т. 1 арк. спр. 131 - 133, 138 - 140), грудень 2013 року (т. 1 арк. спр. 146 - 148, 153 - 158), за березень 2013 року (т. 1 арк. спр. 161 - 163, 168 - 170), за квітень 2013 року (т. 1 арк. спр. 176 - 178, 183 - 185), за травень 2013 року (т. 1 арк. спр. 190 - 193, 197 - 199, 204 - 206), та за червень 2013 року (т. 1 арк. спр. 211 - 214, 216 - 218, 223 - 225).

У Акті перевірки відповідач посилається на акти про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ БК «Гефест Альянс» та ТОВ «Маестро Торг».

Відповідно до частини 2 статті 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Тобто, чинним законодавством України відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої особи, у т.ч. за податковими зобов'язаннями, не передбачена.

Згідно із положеннями ст. 19 Конституції України, органи державної влади та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Згідно із пп. 21.1.1 п. 21.1 ст.21 Податкового кодексу України, посадові особи органів державної податкової служби зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Крім того, суд бере до уваги, що відповідно до статті 4 Податкового кодексу України податкове законодавство ґрунтується, крім інших, на презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суд також бере до уваги що, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони у відповідності до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на зазначену норму під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди, незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, перевіряють їх відповідність усім зазначеним вимогам статті 2 КАС України.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не довів суду законність та обґрунтованість прийнятого рішення. Натомість позивачем надано суду достатні докази на підтвердження реальності господарських операцій та дійсності укладених з контрагентами правочинів. У зв'язку з цим, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, а порушені права та інтереси позивача - такими, що підлягають судовому захисту.

Суд також зазначає, що вищенаведені висновки узгоджуються із правовими позиціями Верховного Суду України при вирішенні спорів цієї категорії. Так, у постановах від 09.09.2008р. у справі №21-500во08, від 01.06.10р. у справі №21-573во10 та від 31.01.11р. у справі №21-47а10 Верховний Суд України дійшов висновку, що якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Крім того, зазначена позиція узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява №3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.09р. в пункті 71 зазначив, що платник податку не повинен нести відповідальності за наслідки невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також пеню. На думку суду, такі вимоги стали б надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23.02.06р. українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Щодо вимог позивача стосовно визнання неправомірними дій відповідача при винесенні податкового повідомлення-рішення № від 16.10.2014 року, суд зазначає наступне.

За правилами п. 58.1 ст. 58 Податкового кодексу України у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення (абз. 1 п. 58.1 ст. 58 ПК України).

Отже, приймаючи податкове повідомлення-рішення за результатами Акту перевірки, ДПІ у Заводському районі виконувало свої обов'язки відповідно донорм ПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені витрати з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 2, 11, 94, 128, 158, 160-163 КАС України, адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Скасувати податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області № від 16.10.2014 року щодо збільшення суми грошового зобов'язання податку на додану вартість в сумі 1 522 425,00 грн. та штрафної (фінансової) санкції у сумі 761 212,50 грн.

3. Повернути з Державного бюджету України на користь Приватному акціонерному товариству «Зангас-НГС» () судовий збір у розмірі 487,20 грн., сплачений за квитанцією № 9 від 30.10.2014 року.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення/отримання постанови, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постанови за наслідками апеляційного провадження.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга, подана після закінчення встановлених строків залишається без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Суддя О.В. Малих