Справа № 753/4574/14-а
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2015-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 753/4574/14-а Головуючий у 1-й інстанції: Лужецька О.Р.
Суддя-доповідач: Желтобрюх І.Л.
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 січня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Желтобрюх І.Л.,

суддів: Мамчура Я.С.,

Шостака О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві апеляційну скаргу Київського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 04 квітня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, Київського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про зобов'язання здійснити перерахунок одноразової компенсації та щорічної допомоги на оздоровлення, передбачених ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації і Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат в частині недоплати одноразової компенсації як інваліду ІІ групи та щорічної допомоги на оздоровлення неправомірними та стягнути з відповідача недоплачені суми за 1996-2013 роки.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 04 квітня 2014 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач Київський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат звернувся з апеляційною скаргою в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та є інвалідом 2 групи з числа учасників ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації з 01.01.2006 року.

Із матеріалів справи вбачається, що щорічна допомога на оздоровлення відповідачем виплачувалась, починаючи з 2006 року, щорічно - у розмірах, встановлених постановою №562 від 12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме за 2006-2013 роки у розмірі 120 гривень.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача суд першої інстанції виходив з того, що при визначенні розміру щорічної допомоги на оздоровлення за 2013 рік, передбаченої ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідач неправомірно керувався постановою КМ України «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 562 від 17 липня 2005 року.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він не знайшов свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Згідно абз. 3 ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» інвалідам ІІ групи щорічна допомога на оздоровлення виплачується в розмірі 120 гривень.

Однак, при розгляді та вирішенні даної справи слід враховувати й інші нормативно-правові акти, що регулюють дані правовідносини.

Відповідно до ч. 2 ст. 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Згідно п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет на 2013 рік» у 2013 році норми і положення, зокрема, ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.

З огляду на те, що положеннями п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет на 2013 рік» Кабінету Міністрів України надано право встановлювати розміри соціальних виплат колегія суддів вважає, що здійснивши позивачу виплату щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі, встановленому Кабінетом Міністрів України у постанові № 562 від 17 липня 2005 року, відповідач діяв з дотриманням вимог чинного законодавства.

Колегія суддів вважає правомірними посилання відповідача на постанову КМ України «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 562 від 17 липня 2005 року як на нормативно-правовий акт, яким слід користуватися при визначенні розміру вищевказаної допомоги на 2013 рік.

Як вбачається із п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет на 2013 рік» Кабінету Міністрів України було надано право встановлювати на 2013 рік розміри щорічної допомоги на оздоровлення виходячи саме з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.

З огляду на те, що постанова КМ України, на яку посилається відповідач, є чинною на даний час та встановлює розміри допомоги на оздоровлення, які відповідають фінансовим ресурсам Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік, у Кабінету Міністрів України не виникло необхідності в прийнятті відповідного нормативно-правового акту в 2013 році.

Таким чином, допомогу на оздоровлення за 2013 рік позивачу було виплачено в повному обсязі, у зв'язку з чим підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Задовольняючі частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що одноразова компенсація за шкоду, заподіяну здоров'ю, та щорічна допомога на оздоровлення виплачувалась позивачу всупереч нормам чинного законодавства та в меншому розмірі. Разом з цим, розглядаючи справу, місцевий суд не звернув уваги на дотримання позивачем строків звернення до суду з вимогами за період, починаючи з 2006 року.

Позовні вимоги заявлені ОСОБА_4 шляхом подання позову до суду лише 06.03.2014 року, що підтверджується поштовим штампом на конверті.

Тобто з моменту , коли позивач дізнався про порушення своїх прав пройшло понад 6 місяців, але до суду звернувся лише 06.03.2014 року, тобто після закінчення строку , вказаного в ч. 2 ст. 99 КАС України.

З огляду на викладене, судова колегія зазначає, що відповідно до положень статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За приписами вказаної норми початком перебігу вищевказаного строку звернення до суду визнається день, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів зауважує, що позивач про порушення своїх прав з боку відповідача мав дізнатись у момент отримання відповідних виплат у меншому ніж встановлено законом розмірі та не був позбавлений можливості своєчасно звернутись із відповідним позовом до суду за захистом своїх прав.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що в частині вимог, що стосуються визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов'язання його здійснити нарахування, перерахунок і виплату одноразової грошової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю, та щорічної допомоги на оздоровлення за період з 2006 року по 05.09.2013 рік позивачем пропущено встановлений ст. 99 КАС України строк звернення до адміністративного суду.

Положеннями частини 1 статті 100 КАС України встановлено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів поважності причини пропущення строку звернення позивача з вимогами, що виходять за межі шестимісячного строку, встановленого ст. 99 КАС України, колегія суддів доходить висновку про необхідність залишення без розгляду вищезазначених вимог позивача на підставі ч. 1 ст. 203 та п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, позовні вимоги за період з 2006 року по 05.09.2013 рік залишити без розгляду, а оскаржувану постанову скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 197, 198, 200, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Київського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат задовольнити.

Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 04 квітня 2014 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, Київського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат в частині вимог про зобов'язання здійснити перерахунок одноразової компенсації та щорічної допомоги на оздоровлення, передбачених ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 2006 року по 05.09.2013 рік включно, залишити без розгляду.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сил з моменту ухвалення та оскарженню не підлягає.

Головуюча:

Судді:

Головуючий суддя Желтобрюх І.Л.

Судді: Мамчур Я.С

Шостак О.О.