Справа № 695/2281/13-а
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 695/2281/13-а Головуючий у 1-й інстанції: Матвієнко М.В.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 грудня 2014 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Вівдиченко Т.Р.

Суддів: Бєлової Л.В.

Гром Л.М.

За участю секретаря: Стеценко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 серпня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Золотоніської міської ради Черкаської області, треті особи: Управління архітектури, регулювання забудови та земельних відносин Золотоніської міської ради Черкаської області, Міськрайонне управління держкомзему м. Золотоноші та Золотоніського району Черкаської області про визнання недійсним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, Золотоніської міської ради Черкаської області, треті особи: Управління архітектури, регулювання забудови та земельних відносин Золотоніської міської ради Черкаської області, Міськрайонне управління держкомзему м. Золотоноші та Золотоніського району Черкаської області, просила, з урахуванням уточнених позовних вимог, визнати частково недійсним рішення Золотоніської міської ради Черкаської області № 51-17-14 від 21 серпня 2003 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність та видачу державних актів на право приватної власності приватним особам міста Золотоноші» , а саме: п. 4 в частині передачі у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд ОСОБА_5 розміром 146 кв.м., яка знаходиться за межами червоної лінії по АДРЕСА_1 та визнання в цій частині недійсним та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 108748 від 09 квітня 2012 року, виданий ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 146 кв. м.

Постановою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 серпня 2014 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду, відповідач - ОСОБА_3 звернулась з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_4 належить на праві приватної власності 57/100 частин будинковолодіння, розташованого по АДРЕСА_2.

Рішенням Золотоніської міської ради Черкаської області від 21 серпня 2003 року № 51-17-24 «Про передачу земельних ділянок в приватну власність та видачу державних актів на право приватної власності на землю громадянам міста Золотоноші» ОСОБА_5 передано в приватну власність земельну ділянку розміром 1000 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд в санітарно-захисній зоні сільськогосподарських об'єктів.

На підставі вищевказаного рішення за ОСОБА_5 було зареєстроване право власності на земельну ділянку, згідно Державного акту на право власності на землю Серія ЯБ № 293853.

Після смерті ОСОБА_5, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, його дружині ОСОБА_3 видано Державний акт на право власності Серія Як № 108748 на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з рішенням Золотоніської міської ради Черкаської області № 51-17-14 від 21 серпня 2003 року в частині передачі ОСОБА_5 земельної ділянки у власність, позивач звернулась до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. «г» ч.1 ст. 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, у тому числі, на підставі прийняття спадщини.

Статтею 39 Земельного кодексу України передбачено, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Згідно ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР, сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

В силу ст. 25 вищевказаного Закону, сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Конституційний Суд України у рішенні від 16 квітня 2009 року (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) дійшов висновку про те, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В абзаці 5 п. 5 вказаного Рішення зазначено, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них змін, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

Таким чином, виходячи з системного аналізу правових актів та вказаного Рішення Конституційного Суду України, можна зробити висновок, що за органами місцевого самоврядування законодавцем закріплюється право на зміну та скасування власних рішень, якщо відповідно до приписів цих рішень не виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Статтею 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення у ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно якої органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Золотоніської міської ради Черкаської області від 21 серпня 2003 року № 51-17-24 «Про передачу земельних ділянок в приватну власність та видачу державних актів на право приватної власності на землю громадянам міста Золотоноші» ОСОБА_5 передано в приватну власність земельну ділянку розміром 1000 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд в санітарно-захисній зоні сільськогосподарських об'єктів (а.с. 54).

Судом встановлено, що на підставі вищевказаного рішення за ОСОБА_5 було зареєстроване право власності на земельну ділянку, згідно Державного акту на право власності на землю Серія ЯБ № 293853 (а.с. 72).

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно технічної документації по складанню Державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_5, а саме Акту погодження меж землекористування присадибної ділянки від 19 вересня 2004 року, межі спірної ділянки було погоджено суміжними землекористувачами, в тому числі, ОСОБА_4 (а.с. 65).

Так, після смерті ОСОБА_5, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 квітня 2011 року № 551, його дружині ОСОБА_3 видано Державний акт на право власності Серія Як № 108748 на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17).

З огляду на те, що п. 4 рішення Золотоніської міської ради Черкаської області № 51-17-14 від 21 серпня 2003 року «Про передачу земельних ділянок в приватну власність та видачу державних актів на право приватної власності на землю громадянам міста Золотоноші» в частині передачі у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд ОСОБА_5 є ненормативним правовим актом одноразового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, колегія суддів вважає, що воно не може бути в подальшому скасоване.

Аналогічна правова позиція була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративний справах Верховного Суду України, зокрема, у постанові від 04 червня 2013 року за № 21-64а13.

Крім того, колегія суддів зазначає, що порядок припинення прав на землю регулюється главою 22 Земельного кодексу України.

Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених ст.ст. 140-149 Земельного кодексу України.

Перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку визначений ст. 140 Земельного кодексу України.

Так, підставами припинення права власності на земельну ділянку є: добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; відчуження земельної ділянки за рішенням власника; звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; конфіскація за рішенням суду; невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

При цьому, такої підстави припинення права власності на земельну ділянку, як скасування рішення органу виконавчої влади, на підставі якого було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, Земельним кодексом України не передбачено.

Дана позиція узгоджується з практикою Верховного Суду України, викладеною у постанові від 12 вересня 2012 року у справі № 6-71цс12.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Таким чином, колегія суддів вважає необґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання частково недійсним п. 4 рішення Золотоніської міської ради Черкаської області № 51-17-14 від 21 серпня 2003 року в частині передачі у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд ОСОБА_5 розміром 146 кв.м., яка знаходиться за межами червоної лінії по АДРЕСА_1 та визнання в цій частині недійсним та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 108748 від 09 квітня 2012 року, виданий ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 146 кв. м.

Аналізуючи обставини справи та норми законодавства, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, а тому рішення суду підлягає скасуванню із винесенням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 серпня 2014 року скасувати та прийняти нове рішення.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Вівдиченко Т.Р.

Судді: Бєлова Л.В.

Гром Л.М.

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Бєлова Л.В.