Справа № 822/13/15
Суддя: Польовий О.Л.
Дата ухвалення: 2015-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/13/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2015 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіПольового О.Л.
при секретаріКозельській О.В.
за участі:представників сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "INTER CARS UKRAINE" до Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "INTER CARS UKRAINE" звернулося з позовом до Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № 000069/22-01-22-04, № 000070/22-01-22-04 від 09.10.2014 року та № 000084/22-01-22-04, № 000085/22-01-22-04 від 11.12.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що працівниками фіскальної служби проведено документальну планову виїзну перевірку в частині дотримання законодавства України з питань державної митної справи за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року, за результатами якої складено акт № 0027/4/22-01-22-04/ від 22.09.2014 року та винесено податкові повідомлення-рішення від 09.10.2014 року № 000069/22-01-22-04, яким визначено суму грошового зобов'язання за платежем: ввізне мито та штраф в розмірі 174 615,89 грн., з яких 139 692,71 грн. основного платежу та 34 923,18 грн. штрафних санкцій, № 000070/22-01-22-04, яким визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 631 655,41 грн., з яких 505 324,33 грн. основного платежу та 126 331,08 грн. штрафних санкцій.

В результаті проведеної перевірки виявлено порушення вимог ст. 58 Митного кодексу України від 13.03.2012 року № 4495-VI, ст. 267 Митного кодексу України від 11.07.2002 року № 92-ІV, Закону України «Про Митний тариф України» від 05.04.2001 року № 2371-ІІІ, п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України, яке полягає у не включенні до митної вартості імпортованих товарів повної суми транспортних витрат, що призвело до заниження митної вартості оцінюваних товарів та несплати у повному обсязі до державного бюджету ввізного мита та податку на додану вартість.

За результатами адміністративного оскарження рішенням ДФС України № 8042/6/99-99-10-01-06-15 від 04.12.2014 року оскаржувані податкові повідомлення-рішення залишено без змін, скарги ТОВ " INTER CARS UKRAINE " - без задоволення, а також прийнято податкові повідомлення-рішення від 11.12.2014 року № 000084/22-01-22-04, яким визначено суму грошового зобов'язання за платежем: ввізне мито та штраф в розмірі 5,76 грн., з яких 4,61 грн. основного платежу та 1,15 грн. штрафних санкцій, № 000085/22-01-22-04, яким визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 24,23 грн., з яких 19,38 грн. основного платежу та 4.85 грн. штрафних санкцій.

З підстав, викладених у позовній заяві, позивач вважає вказані податкові повідомлення-рішення такими, що суперечать нормам митного та податкового законодавства, оскільки висновки акту перевірки не базуються на реальних обставинах під час митного оформлення товару, а тому просить визнати їх протиправними та скасувати.

В судовому засіданні представники позивача позов підтримали в повному обсязі.

Представники відповідача позовні вимоги не визнали, подали заперечення проти адміністративного позову, яке підтвердили у судовому засіданні, та пояснили, що надані під час перевірки позивачем документи про розмір транспортних витрат, а саме заявки на перевезення та калькуляції не є первинними документами, тому вони не можуть бути використані при перевірці достовірності митної вартості товару. Зазначають, що розподіл транспортних витрат до митного кордону та після митного кордону має відображатися в актах виконаних робіт, а за відсутності такого розподілу витрати на транспортування імпортованих товарів після їх ввезення неможливо виділити з повної ціни транспортування таких товарів та неможливо обчислити, а тому транспортні витрати повинні бути включенні до митної вартості імпортованих товарів у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази у їх єдності, взаємному зв'язку та сукупності, з'ясувавши повно і всебічно обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що працівниками фіскальної служби проведено документальну планову виїзну перевірку в частині дотримання законодавства України з питань державної митної справи за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року. В результаті проведеної перевірки виявлено порушення позивачем вимог ст. 58 Митного кодексу України від 13.03.2012 року № 4495-VI, ст. 267 Митного кодексу України від 11.07.2002 року № 92-ІV, Закону України «Про Митний тариф України» від 05.04.2001 року № 2371-ІІІ, п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України, яке полягає у не включенні до митної вартості імпортованих товарів повної суми транспортних витрат, що призвело до заниження митної вартості оцінюваних товарів та несплати у повному обсязі до державного бюджету ввізного мита та податку на додану вартість у перевіряємому періоді. На підставі виявлених порушень складено акт № 0027/4/22-01-22-04/ від 22.09.2014 року та винесено податкові повідомлення-рішення від 09.10.2014 року № 000069/22-01-22-04, яким визначено суму грошового зобов'язання за платежем: ввізне мито та штраф в розмірі 174 615,89 грн., з яких 139 692,71 грн. основного платежу та 34 923,18 грн. штрафних санкцій, № 000070/22-01-22-04, яким визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 631 655,41 грн., з яких 505 324,33 грн. основного платежу та 126 331,08 грн. штрафних санкцій.

За результатами адміністративного оскарження рішенням ДФС України № 8042/6/99-99-10-01-06-15 від 04.12.2014 року оскаржувані податкові повідомлення-рішення залишено без змін, скарги ТОВ " INTER CARS UKRAINE " - без задоволення, а також прийнято податкові повідомлення-рішення від 11.12.2014 року № 000084/22-01-22-04, яким визначено суму грошового зобов'язання за платежем: ввізне мито та штраф в розмірі 5,76 грн., з яких 4,61 грн. основного платежу та 1,15 грн. штрафних санкцій, № 000085/22-01-22-04, яким визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 24,23 грн., з яких 19,38 грн. основного платежу та 4.85 грн. штрафних санкцій.

Підставою прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень слугував висновок відповідача про подання позивачем недостовірних відомостей про вартість ввезеного товару і, як наслідок, сплати останнім митних платежів та ПДВ у заниженому розмірі. Так, перевіркою було встановлено, що в первинних документах наданих позивачем не зафіксовано розподіл транспортних витрат до митного кордону України та після ввезення на митну територію України, а до митної вартості оцінюваних товарів транспортні витрати повинні включатися в повному обсязі, в тій сумі, що документально підтверджена первинними бухгалтерськими документами.

Крім того, як стверджує фіскальний орган, в порушення вимог Закону України «Про Митний тариф України» від 05.04.2001 року № 2371-ІІІ позивачем невірно задекларовано код товару «щітка склоочисника» згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД), що призвело до заниження ввізного мита та податкового зобов'язання з податку на додану вартість.

Відповідно до матеріалів справи за період, що підлягав перевірці, позивач здійснював зовнішньоекономічну діяльність, а саме імпорт товарів (поставка автозапчастин), на підставі контрактів з контрагентами.

Доставка вантажів позивачеві здійснювалась на підставі договорів про надання транспортно-експедиційних послуг, копії яких знаходяться в матеріалах справи. В даних договорах встановлено порядок розрахунків із перевізником, а вартість кожної партії перевезеного товару визначалась окремо.

Розрахунки з перевізниками, які надавали транспортно-експедиторські послуги позивачу, проводились відповідно до пред'явлених перевізником замовнику заявок на перевезення, рахунків, довідок/калькуляцій, рахунків-фактур, актів надання послуг, актів виконаних робіт, актів здачі-приймання робіт (копії знаходяться в матеріалах справи).

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно п. 190.1 ст. 190 ПК України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Як передбачено абз. а) п.п. 195.1.3 п. 195.1 ст. 195 ПК України, за нульовою ставкою оподатковуються операції з постачання послуг, а саме міжнародні перевезення пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Для цілей цього підпункту перевезення вважається міжнародним, якщо таке перевезення здійснюється за єдиним міжнародним перевізним документом

Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України № 4495-VI подаються транспортні (перевізні) документи, якщо за умови поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Якщо відсутні будь-які відомості про фактичні витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, для розрахунку зазначених витрат використовуються тарифи, які застосовуються перевізниками для відповідного виду транспорту, що діяли на дату транспортування товару.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем під час оформлення митної декларації були надані: транспортні (перевізні) документи (міжнародні товарно-транспортні накладні, заявки на перевезення) із зазначенням маршруту перевезення від місця за межами України до пункту перетину кордону та пункту митного оформлення на території України; документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, а саме заявки на перевезення, калькуляції про вартість перевезення до місця ввезення на митну територію України, договори та рахунки-фактури на послуги перевезення.

Відповідно до п. 5 ч. 10 ст. 58 МК України № 4495-VI при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Згідно ч. 3 ст. 267 МК України № 92-VI при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються подальші витрати, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, в даному випадку це витрати на транспортування товарів до місця ввезення на митну територію України.

При визначенні митної вартості, згідно п. 2 ч. 11 ст. 58 МК України № 4495-VI, до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у вказаних вище статтях Митного кодексу України. До митної вартості не включаються витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню, зокрема витрати на транспортування після ввезення на територію України.

Відповідно, витрати на транспортування після ввезення на територію України не включаються позивачем до митної вартості за умови дотримання ним вимог виділення з ціни, документального підтвердження та можливості обчислення на момент митного оформлення.

Наказом Держмитслужби України від 31.01.2007 року № 74 затверджено Методичні рекомендації із застосування окремих положень Митного кодексу України, що стосуються питань визначення митної вартості товарів, які імпортуються на митну територію України. У пункті 2.1 вказаних методичних рекомендацій зазначено, що відповідно до абзацу 3 ст. 260 Митного кодексу України в редакції 2002 року, для цілей контролю правильності визначення митної вартості використовується інформація, підготовлена у спосіб, сумісний із загальновизнаними принципами бухгалтерського обліку, прийнятими у відповідній країні, які є доцільними для певного методу визначення митної вартості. В Україні основні принципи бухгалтерського обліку та фінансової звітності викладені в Законі України від 16.07.99 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до п. 8 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 року за № 1766 (Порядок № 1766) для підтвердження транспортних витрат, які відповідно до МК України включаються до ціни товару, декларант зобов'язаний подати договір (контракт) про перевезення, транспортні та страхові документи, а також: або рахунок-фактуру від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; або банківські платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; або довідку підприємства-перевізника, що здійснило перевезення, яка містить реквізити товаротранспортного документа, відомості про маршрут перевезення, розмір плати за надання транспортно-експедиційних послуг та підписи керівника і головного бухгалтера такого підприємства; або калькуляцію транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

З введенням в дію МК України № 4495-VI - Порядок № 1766 втратив чинність, а Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року № 599, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.06.2012 року за № 984/21296 затверджено Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення.

Згідно п.1.10 Правил Декларант або уповноважена ним особа самостійно заповнює всі графи ДМВ відповідно до порядку їх заповнення, за винятком граф, призначених для відміток митного органу.

У графі 20 Правил заповнення ДМВ зазначаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо ці витрати відповідно до умов поставки не були включені до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Пунктом 2.3. Правил встановлено, що запис щодо рішення, яке прийняте посадовою особою митного органу за результатами контролю правильності визначення митної вартості товарів, учиняється таким чином: якщо за результатами аналізу, виявлення та оцінки ризиків посадовою особою митного органу встановлено ризик заявлення неповних та/або недостовірних відомостей про митну вартість, у тому числі невірне визначення митної вартості, або якщо за результатом розгляду поданих декларантом або уповноваженою ним особою документів, які підтверджують митну вартість товарів, встановлені підстави для запиту документів, перелік яких визначений частинами третьою та/або четвертою статті 53 Кодексу, посадова особа митного органу у графі "Для відміток митного органу" ДМВ на паперовому носії робить запис про необхідність подання документів для підтвердження митної вартості товарів із складенням переліку таких документів, зазначає час, дату і прізвище, ставить свій підпис та проставляє відбиток особистої номерної печатки.

Якщо в митного органу відсутні зауваження щодо заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості, відсутні підстави для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів, то в основному аркуші ДМВ учиняється запис "митну вартість визнано".

Під час судового розгляду встановлено, що в кожному окремому випадку, під час митного оформлення товарів імпортованих позивачем в Україну, митному органу були надані документальні підтвердження вартості перевезення товару до місця ввезення на митну територію України, а саме:

- транспортні (перевізні) документи (міжнародні товарно-транспортні накладні) з зазначенням маршруту перевезення від місця за межами України до пункту на території України;

- документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, а саме, довідки/калькуляції, видані нашими перевізниками, про вартість перевезення до місця ввезення на митну територію України;

- договори та рахунки-фактури на послуги перевезення, документи про сплату послуг перевезення, якщо на момент митного оформлення розрахунки з перевізником були здійснені.

Оскільки на бухгалтерський та податковий облік, а також на розрахунки з виконавцями вартість перевезення до місця ввезення на митну територію України не впливає, для надання інформації митниці перевізниками позивача були складені спеціальні документи, а саме, довідки/калькуляції, що містять всю необхідну інформацію для митного оформлення товарів та надання яких передбачено Порядком декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 року № 1766 (чинного на момент митного оформлення).

Довідки про вартість перевезення до місця ввезення на митну територію України, які були надані відповідачу та які були надані перевіряючим, містять всю необхідну інформацію:

- вказаний адресат довідки;

- чітко прописаний зміст довідки (надання інформації про вартість перевезення до місця ввезення на митну територію України), описаний маршрут, приведені дані про транспортні засоби, на яких здійснювалося перевезення;

- дата складання довідки;

- підпис керівника, який має право вчиняти юридичні дії від імені підприємства.

В кожному окремому випадку, з урахуванням довідок перевізників про вартість перевезення до митного кордону України позивачем задекларовано митну вартість товару, про що до них внесено відповідні відомості у відповідних графах і митним органом було визнано таку митну вартість під час митного оформлення імпортованих позивачем товарів, про що в них проставлено відповідні відмітки.

Отже, позивачем під час митного оформлення надано необхідні документи на підтвердження вартості перевезення до місця ввезення на митну територію України, інших документів відповідач не вимагав, а обов'язковість надання під час митного оформлення актів виконаних робіт та податкових накладних не передбачено діючим законодавством.

Частиною 11 статті 58 МК України № 4495-VI встановлено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. До митної вартості не включаються витрати на транспортування після ввезення за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню.

Тобто митне законодавство не передбачає конкретний спосіб, в який вартість перевезення від місця за кордоном до митної границі України повинна бути виділена з ціни окремим рядком в акті надання транспортних послуг, а тільки вказує, що така вартість повинна бути документально підтверджена та піддаватися обчисленню. Крім того, в довідках та інших документах, які надавалися під час митного оформлення, ціна за надання транспортних послуг до митного кордону України, була виділена, відповідно наявність наданих документів під час митного оформлення та первинних документів (актів виконаних робіт, податкових накладних) дозволяє обчислити вартість перевезення від місця за кордоном до митної границі України.

Таким чином, аналіз наданих позивачем документів дає можливість для ідентифікації та виділення витрат на транспортування імпортованого товару після ввезення, не включених до ціни, з загального розміру витрат на транспортування до митного кордону України, що в свою чергу не суперечить загальновизнаним принципам бухгалтерського обліку та вказує на безпідставність доводів відповідача.

З приводу посилань представників відповідача на порушення позивачем вимог Закону України «Про Митний тариф України» від 05.04.2001 року № 2371-ІІІ, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 313 МК України № 92-ІV віднесення товарів до класифікаційних групувань, зазначених в Українській класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД), є виключно компетенцією митних органів.

Згідно ст. 69 МК України № 4495-VI товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД. Органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД. На вимогу посадової особи органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов'язані надати усі наявні відомості, необхідні для підтвердження заявлених ними кодів товарів, поданих до митного оформлення, а також зразки таких товарів та/або техніко-технологічну документацію на них. У разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів орган доходів і зборів має право самостійно класифікувати такі товари. Рішення органів доходів і зборів щодо класифікації товарів для митних цілей є обов'язковими.

Оскільки таке рішення щодо коду товару «щітка склоочисника» було прийнято контролюючим органом на момент його митного оформлення, позивач задекларував такий товар відповідно до цього рішення.

Отже, якщо митні органи (органи доходів і зборів) приймаючи вантажні митні декларації, віднесли товар до певного класифікаційного групування та пропустили товар на митну територію України (після сплати імпортером передбачених законом податків і зборів), то в подальшому вони не мали правових підстав для прийняття рішень про донарахування податкових зобов'язань в зв'язку з виявленням помилки у класифікації товару, яку вони самі ж і визначили.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З врахуванням наведеного, суд вважає, що висновки відповідача про порушення позивачем вимог митного та податкового законодавства є необґрунтованими та такими, що не підтверджуються матеріалами справи, оскаржувані податкові повідомлення-рішення не відповідають дійсним обставинам справи та прийняті з порушенням норм чинного законодавства, в зв'язку з чим підлягають скасуванню.

Керуючись ст.ст. 71, 158 - 163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області № 000069/22-01-22-04, № 000070/22-01-22-04 від 09.10.2014 року та № 000084/22-01-22-04, № 000085/22-01-22-04 від 11.12.2014 року.

Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "INTER CARS UKRAINE" судові витрати в сумі 487,20 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 31 січня 2015 року

Суддя/підпис/О.Л. Польовий
"Згідно з оригіналом" Суддя О.Л. Польовий