Справа № 813/7303/13-а
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2015-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 р. Справа № 876/6480/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Дяковича В.П.,

суддів: Онишкевича Т.В., Яворського І.О.,

за участі секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 травня 2014 року по справі № 813/7303/13-а за позовом ОСОБА_1 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області про визнання протиправним і скасування припису, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, яким просив визнати протиправним та скасувати припис Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області від 02 січня 2013 року №2/1-ф.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26 травня 2014 року адміністративний позов задоволено.

Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області постанову суду першої інстанції оскаржила, подала апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просить її скасувати та прийняти нову, якою в позові відмовити повністю.

В апеляційній скарзі покликається на те, що інспекція вправі видавати обов'язкові для виконання приписи щодо усунення фактів порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з метою усунення виявлених під час перевірки порушень. Оскільки позивач здійснив реконструкцію господарської споруди під житловий будинок без затвердженої проектної документації та без права на виконання будівельних робіт, інспекція діючи в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України винесла припис щодо усунення фактів порушень вимог законодавства.

В судовому засіданні позивач, представник позивача надали пояснення та заперечили проти доводів апеляційної скарги.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з ч.4 ст. 196 КАС України.

Суд, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що у власності позивача знаходиться господарська будівля за адресою АДРЕСА_1. Відповідно до довідки житлово-експлуатаційної контори вказана будівля знаходилась у ветхому стані (а.с.10).

02.01.2013 року відповідачем проведено перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих і будівельних робіт за адресою АДРЕСА_1, про що складено Акт № 2/1-ф.

У вказаному Акті встановлено порушення позивачем ст. ст. 9, 27 Закону України «Про архітектурну діяльність», ст. ст. 26, 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ДБН А.2.2-3-2012 «Склад та зміст проектної документації на будівництво», а саме здійснено будівельні роботи з реконструкції господарської споруди під житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 без затвердженої проектної документації та без права на виконання будівельних робіт.

02.01.2013 року відповідачем видано позивачу припис № 2/1-ф про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яким з метою усунення виявлених під час перевірки порушень зобов'язано знести самочинну будівлю на АДРЕСА_1 у термін до 10.02.2013 року.

Позивачем не заперечується факт здійснення реконструкції господарської будівлі у 2009 році, однак позивач стверджує про відсутність необхідності наявності дозвільних документів для виконання згаданих будівельних робіт.

Правові та організаційні засади здійснення архітектурної діяльності визначає Закон України від 20.05.1999 № 687-XIV «Про архітектурну діяльність» та Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" (далі - Закон №3038-VI).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів.

Відповідно до ч. 9 ст. 37 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" №3038-VI виконання будівельних робіт без відповідного документа, який дає право виконувати такі роботи, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно з законом

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про планування і забудову територій" № 1699-ІІІ від 20.04.2000 р., що діяв на момент здійснення прибудови (втратив чинність у зв'язку з прийняттям Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 р. № 3038-VI), будівельні роботи можна здійснювати тільки після надання дозволу інспекцією архітектурно-будівельного контролю.

Таким чином, судом встановлено, що законодавством у сфері містобудівної діяльності у різні періоди було передбачено, що виконання будівельних робіт повинно супроводжуватися виготовленням та затвердженням проектної документації, отриманням дозволу на виконання будівельних робіт, чи реєстрацією декларації про початок виконання будівельних робіт.

Відповідно до п. Переліку будівельних робіт, на виконання яких не вимагається дозвіл, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1104 від 30.09.2009 року (в редакції, чинній на момент здійснення будівництва) не вимагається дозвіл на відновлення або посилення чи поліпшення окремих конструкцій будівель та споруд, зокрема таких, що перебувають в аварійному стані, без зміни їх функціонального призначення і архітектурного вигляду. З огляду на наведену правову норму у позивача був відсутній обов'язок отримання дозволу на виконання будівельних робіт із реконструкції аварійної господарської будівлі без зміни її функціонального призначення.

Відповідачем у оскаржуваному приписі зазначено, що позивачем здійснено будівельні роботи з реконструкції господарської споруди під житловий будинок, доказів зміни призначення реконструйованої будівлі відповідачем суду не надано. Позивач, у свою чергу, долучив до матеріалів справи копію технічного паспорта на господарську будівлю по вул. Гірна, Б-1 у м. Бориславі Львівської області, з якого вбачається відсутність зміни призначення будівлі.

Крім того, відповідно до вимог ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може своїм рішенням зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №6 "Про практику застосування судами ст.376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)", при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених норм права, апеляційний суд приходить до переконання, що до повноважень ДАБК віднесено право приймати припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил. Вказане може бути здійснено шляхом визначення особі, яка вчинила виявлене інспекцією порушення, зокрема вимоги про зупинення будівництва (в разі коли таке не завершено), здійснення заходів спрямованих на отримання чи внесення змін до відповідних дозволу та проекту, отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку чи вчинення інших дій які усунуть такі порушення.

Однак, ДАБК не в праві приймати припис про зобов'язання знесення самочинно збудованого об'єкта, оскільки вказане віднесено до виключної компетенції відповідного суду.

Отже, законодавцем було запроваджено виключно судовий механізм застосування таких заходів як знесення самочинного будівництва, метою чого було недопущення зловживань у цій сфері з боку органів державної влади, а тому враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що вимога у приписі про знесення самочинно збудованого об'єкта не може підлягати до задоволення, оскільки ст.38 Закону №3038-VI передбачено, що знесення самочинного будівництва можливе лише за позовом про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням, чого не дотримано ДАБК у розглядуваній справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування припису Інспекції ДАБК є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Отже, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов до вірних висновків, приймаючи рішення по суті спірних правовідносин.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області - залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 травня 2014 року по справі № 813/7303/13-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді Т.В. Онишкевич

І.О. Яворський