Справа № 359/8159/14-а
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 359/8159/14-а Головуючий у 1-й інстанції: Чирка С.С.
Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2.) звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області (далі - Відповідач, виконком Бориспільської міської ради), треті особи - ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3), ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4), про: визнання неправомірними дій Бориспільської міської ради щодо відмови Позивачу у наданні дозволу на приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_1; скасування рішення виконкому Бориспільської міської ради від 07.07.2014 року № 431 про відмову у передачі у власність вищезазначеної квартири ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4; зобов'язання Відповідача надати Позивачу та членам його сім'ї дозвіл на приватизацію квартири, що знаходиться за згаданою вище адресою.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10.11.2014 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що квартира, яка знаходиться у комунальній власності, не може бути приватизована відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Не погоджуючись із викладеним у постанові рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити повністю. Крім того, Апелянт просить зобов'язати Відповідача видати ОСОБА_2 ордер на вищезазначену квартиру. При цьому посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Представник Апелянта в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, а оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник Відповідача під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з наступних підстав.

Як було встановлено судом першої інстанції, 08.06.2010 року Бориспільською міською радою прийнято рішення про надання дозволу комунальному підприємству «Житлово-експлуатаційна контора -1» на укладання договору оренди на однокімнатну квартиру загальною площею 22,9 кв. м. по вул. Лютневій, 16 з громадянкою ОСОБА_2

На підставі зазначеного рішення між КП «Житлово-експлуатаційна контора-1» та Позивачем і членами його сім'ї укладено договір оренди житлового приміщення.

ОСОБА_2 06.06.2014 року звернулася до Голови Бориспільської міської ради із заявою про передачу в приватну власність приміщення комунальної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (далі - Квартира).

Листом Відповідача від 27.06.2014 року № К 1803 Позивача повідомлено про те, що Законом України «Про приватизацію житла» передбачено приватизацію лише державного житлового фонду, а тому правові підстави для приватизації майна (житла), що належить до комунальної власності, відсутні.

Рішенням виконкому Бориспільської міської ради від 07.07.2014 року № 431 відмовлено громадянам ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у передачі у власність (приватизації) Квартири (далі - Рішення № 431).

Враховуючи встановлені вище обставини, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 1, 4 Житлового кодексу Української РСР, ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для визнання неправомірними дій Бориспільської міської ради та скасування Рішення № 431, оскільки останнє прийнято у відповідності до норм Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», згідно яких майно, що належить до комунальної власності, не може бути приватизоване відповідно до даного Закону.

З таким висновком суду першої інстанції не можна повністю погодитися з огляду на наступне.

Приписами ч. 4 ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного майна» закріплено, що відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування.

Згідно частини 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон) приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Положеннями ч. 2 ст. 1 Закону визначено, що державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Отже, порядок відчуження майна, що належить до комунальної власності регулюється, зокрема, і Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». При цьому, необхідно врахувати, що Законом до державного житлового фонду віднесено і житловий фонд Рад народних депутатів.

Відповідно до п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об'єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об'єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Відтак, враховуючи вищевикладене, а також те, що до виключних повноважень міських рад належить вирішення питань щодо затвердження місцевих програм приватизації, а також порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для приватизації Квартири відповідно до Закону є необґрунтованим.

Зазначена позиція підтверджується практикою Вищого адміністративного суду України та випливає, зокрема, з рішень останнього від 04.12.2014 року у справі № К/9991/27130/12, від 01.10.2014 року у справі № К/9991/78024/12 та від 28.02.2013 року у справі № К-5870/10-С.

Поряд з іншим, судова колегія вважає обґрунтованими доводи Апелянта щодо невмотивованості Рішення № 431, виходячи з наступного.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Таким чином, суб'єкт владних повноважень повинен приймати обґрунтоване рішення та уникати невмотивованих висновків.

Як вірно зауважено Апелянтом, Відповідачем у Рішенні № 431 зазначено перелік нормативно-правових актів, якими останній керувався при його прийнятті. Однак, виконкомом Бориспільської міської ради в оскаржуваному рішенні не вказано на підставі яких саме норм зазначених законодавчих актів Відповідачем прийнято оскаржуване рішення. Крім того, зі змісту даного рішення неможливо встановити, що стало підставою для відмови Позивачу та членам його сім'ї у приватизації Квартири.

Крім того, надаючи оцінку правомірності Рішення № 431, колегія суддів зауважує наступне.

Відповідно до п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна.

Приписами підпункту 4 п. «а» ч. 1 ст. 29 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження: підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо порядку та умов відчуження комунального майна, проектів місцевих програм приватизації та переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; організація виконання цих програм; підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо визначення сфер господарської діяльності та переліку об'єктів, які можуть надаватися у концесію, подання раді письмових звітів про хід та результати відчуження комунального майна.

Аналізуючи положення п. 30 ч. 1 ст. 26 та підпункту 4 п. «а» ч. 1 ст. 29 Закону України «Про місцеве самоврядування», колегія суддів дійшла висновку, що до компетенції виконавчих органів міських рад не належать повноваження щодо прийняття рішень стосовно відчуження відповідно до закону комунального майна, оскільки дане питання в силу п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» повинно вирішуватися виключно на пленарному засіданні Бориспільської міської ради.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи те, що виконком Бориспільської міської ради не наділений повноваженнями щодо прийняття будь-яких рішень стосовно відчуження комунального майна, в тому числі рішень про відмову у приватизації майна, то останнє підлягає скасуванню як таке, що прийняте поза межами повноважень виконавчого органу міської ради.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання неправомірними дій Відповідача, з огляду на наступне.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 просить визнати неправомірними дії Бориспільської міської ради, що виразились у відмові надати Позивачу дозвіл на приватизацію Квартири, однак Рішення № 431, яким ОСОБА_2 та членам її сім'ї відмовлено у передачі у власність Квартири, прийнято не радою, а її виконавчим органом.

Відтак, судом не може бути визнано протиправними дії Бориспільської міської ради щодо відмови у наданні Позивачу відповідного дозволу на приватизацію, оскільки остання таких дій не вчиняла.

Поряд з цим, судова колегія не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про зобов'язання Відповідача надати ОСОБА_2 дозвіл на приватизацію Квартири, виходячи з наступного.

Зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді та ч. 3 ст. 2 КАС України, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень адміністративний суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, передбаченими ст. 2 КАС України.

Як було встановлено в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, прийняття рішення щодо відчуження відповідно до закону комунального майна належить до виключної компетенції Бориспільської міської ради, а тому суд не може втручатися у вільний розсуд останньої при здійсненні радою наданих їй повноважень.

Крім іншого, необхідно зазначити, що суд апеляційної інстанції не розглядає вимоги апеляційної скарги щодо зобов'язання Відповідача надати ОСОБА_2 ордер на Квартиру, з огляду на наступне.

Згідно ч. 4 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Враховуючи те, що Позивач у позовній заяві не заявляв вимог про надання йому виконкомом Бориспільської міської ради ордеру на Квартиру, дані вимоги не можуть бути предметом розгляду в суді апеляційної інстанції.

Отже, беручи до уваги те, що Відповідачем прийнято невмотивоване рішення поза межами його повноважень, а також те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неможливість приватизації житла комунальної власності відповідно до Закону, колегія суддів вважає за необхідне скасувати Рішення № 431.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно приписів ст. 198 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову.

Відповідно до ч.1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про правомірність Рішення №413 допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу Позивача задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії - скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Скасувати рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області від 07 липня 2014 року № 431 «Про відмову громадянам ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у передачі у власність (приватизації) квартири АДРЕСА_1».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, а якщо її було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі. Касаційна скарга на судові рішення подається у порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.