Справа № 826/15611/14
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Троян Н.М.

За участю секретаря Савін І.В.

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суд міста Києва від 04 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві про скасування постанови ВП №41696662 від 27 серпня 2014 року,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві від 27.08.2014 року ВП № 41696662 про стягнення з боржника виконавчого збору.

Відповідно до постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з»явились в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.01.2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві з заявою про відкриття виконавчого провадження та примусове стягнення суми боргу на підставі виконавчого листа №2-152/2013 року, виданого Деснянським районним судом м. Києва 02.04.2013 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь заявника заборгованості у розмірі 3447588,08 грн., з них: за договором кредиту у сумі 2258759,91 грн., відсотки за користування кредитом у сумі 531315,57 грн., пеня за прострочення виконання зобов'язань у сумі 657512,60 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3219, 00 грн.

28.01.2014 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 41696662 та надано боржнику - ОСОБА_2 семиденний термін з дати винесення постанови про відкриття виконавчого провадження для добровільного виконання рішення суду.

27.08.2014 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві винесено постанову у виконавчому провадженні ВП № 41696662 про стягнення з боржника виконавчого збору, якою постановлено стягнути солідарно з боржників: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 виконавчий збір у розмірі 345080,70 грн. Боржником за даною постановою зазначено ОСОБА_2.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Згідно вимог ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин 2, 5 статті 25 Закону №606, державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону №606 у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Частиною 1 статті 28 Закону №606 передбачено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

При цьому, приписами частини 1 статті 31 Закону №606 визначено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Крім того згідно частини 1 статті 35 Закону №606 за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Таким чином, підставою для стягнення з боржника виконавчого збору є ненадання ним документального підтвердження самостійного виконання рішення у строк, встановлений Законом №606, для добровільного виконання рішення.

Водночас, зі змісту наведених норм також убачається, що обов'язковою передумовою для початку примусового виконання рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, є направлення на адресу боржника постанови про відкриття виконавчого провадження.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт посилається на те, що не отримував постанови про відкриття виконавчого провадження, тому був позбавлений можливості виконати рішення у строк встановлений для його добровільного виконання. Про існування постанови про стягнення виконавчого збору стало відомо лише 04.10.2014 року та була отримана 06.10.2014 року.

Колегія суддів вважає, що такі доводи позивача підтверджуються доказами, що долучено до справи.

Як вбачається із виконавчого провадження №137/3 по виконавчому листі №2-152/2013 від 02.04.2013 року (а.с.101-154), в останньому відсутні дані про отримання позивачем (боржником) постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.01.2014 року, в якій надано останньому семиденний термін з моменту винесення постанови, для добровільного виконання.

Дана обставина свідчить про те, що позивач не знав про те, що відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого документу про стягнення боргу, а отже був позбавлений можливості у зазначений в постанові строк добровільно виконати рішення суду.

Що стосується доводів позивача про те, що він добровільно виконав рішення суду від 20.06.2014 року, то дану обставину судова колегія не приймає до уваги з урахуванням того, що заяву про відкриття виконавчого провадження та примусове стягнення боргу, стягувач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подав 24.01.2014 року.

Державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві 28.01.2014 року виніс постанову про відкриття виконавчого провадження, що повністю узгоджується з вимогами Закону України «Про виконавче провадження», у подальшому державним виконавцем у відповідності до вимог чинного законодавства приймались міри до виконання рішення суду.

Щодо дати прийняття постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, то колегія суддів також не приймає до уваги такі доводи представника апелянта, оскільки зазначена постанова прийнята у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Крім того, ні боржником, ні стягувачем до виконавчої служби даних про сплату позивачем боргу 20.06.2014 року надано не було. Постанова про повернення виконавчого документу стягувачу була прийнята державним виконавцем після отримання відповідного звернення стягувача від 22.08.2014 року - 27.08.2014 року (а.с. 157-158)

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувана постанова від 27 серпня 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору прийнята з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

З урахуванням встановлених у справі обставин, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про безпідставність заявлених позивачем позовних вимог, а тому вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, постанову суду скасувати та ухвалити нову про задоволення позову.

Відповідно до ст. 198,202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Керуючись ст.ст. 160,197,198,202,205,206,212,254 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 листопада 2014 року скасувати та ухвалити у справі нову постанову наступного змісту.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві від 27.08.2014 року ВП № 41696662 про стягнення з боржника виконавчого збору.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї може бути подано касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України у порядку та в строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Бужак Н.П.

судді: Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Повний текст виготовлено: 28 січня 2015 року.

Головуючий суддя Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Троян Н.М.