Справа № 809/900/14
Суддя: Гулид Р.М.
Дата ухвалення: 2015-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2015 р. Справа № 8700/14/876

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Гулида Р.М.,

суддів - Затолочного В.С., Каралюса В.М.,

при секретарі судового засідання - Коцур В.К.,

за участю:

представника позивача - Корбут П.П.

представника відповідача - Мелінишин С.Б..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація" на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2014 року у справі за позовом комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація" до Долинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлення-рішень №, № від 12.12.2013 року, -

ВСТАНОВИЛА:

КП "Житлово-експлуатаційна організація" звернулося з позовом до Долинської ОДПІ ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлення-рішень № і № від 12.12.2013 року.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що за результатами документальної позапланової виїзної перевірки позивача з питань фінансово-господарських взаємовідносин із фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 за період з жовтня 2010 року по вересень 2013 року, складено акт №1386/09-05-22/36609229 від 02.12.2013 року, яким, на думку позивача, протиправно встановлено порушення вимог статей 139, 198, 201 Податкового кодексу України, що ні бито призвело до заниження податку на прибуток у ІІ кварталі 2011 року - ІV кварталі 2012 року та податку на додану вартість за період з травня 2011 року по грудень 2012 року. В результаті вказаними рішеннями від 12.12.2013 року необґрунтовано донараховано податок на прибуток підприємства в сумі 30 454,00 гривень, як збільшену суму грошового зобов'язання та застосовано штрафну санкцію в сумі 8 898,00 гривень, а також збільшено суму грошового зобов'язання із податку на додану вартість - 27 283,00 гривень за основним платежем і застосовано штрафну санкцію - 6 487,00 гривень.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, КП "Житлово-експлуатаційна організація" подало апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позов задоволити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції порушив норми матеріального права, а допущена упереджена оцінка зібраних доказів та довільне трактування законодавства за текстом постанови, не відповідає фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідача - суддю Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, мотивуючи це наступним.

Судом першої інстанції встановлено, що Долинською ОДПІ ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області проведено позапланову виїзну документальну перевірку КП "Житлово-експлуатаційна організація" з питань фінансово-господарських взаємовідносин з ПП ОСОБА_3 за період з 01.10.2010 року по 30.09.2013 року.

02 грудня 2013 року за результатами проведеної перевірки складено акт №1386/09-05-22/36609229, яким встановлено порушення пп. 139.1.9. п. 139.1 ст. 139 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток всього в сумі 30 454,00 грн.; п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 ПК України, в результатів чого КП "Житлово-експлуатаційна організація" занижено до сплати в бюджет податку на додану вартість на загальну суму 27 283,00 грн..

На підставі зазначеного акту, податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.12.2013 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість на 27 283,00 грн. за основним платежем та на 6 487,00 грн. за штрафною санкцією (том 1 а.с. 24). Податковим повідомлення-рішенням від 12.12.2013 року № відповідач збільшив суму грошового зобов'язання по податку на прибуток підприємств на 30 454,00 грн. за основним платежем та на 8 898,00 грн. за штрафною санкцією (том 1 а.с. 25).

За матеріалами справи встановлено, що КП "Житлово-експлуатаційна організація" 03.02.2011 року, 03.01.2012 року уклало з ПП ОСОБА_3 письмові договори поставки, за змістом яких предметом придбання були товари в кількості і асортименті згідно накладних (том 1 а.с. 79-80). На виконання умов договору ПП ОСОБА_3 в період з травня 2011 року по грудень 2012 року відчужував різного роду будівельні матеріали, елементи, конструкції і частини на загальну суму 163 698,80 гривень, де податок на додану вартість становив - 27 283,28 гривень.

На підтвердження цього, апелянтом було подано податкові накладні: №226 від 30.05.2011 року, №288 від 30.06.2011 року, №345 від 28.07.2011 року, №481 від 30.09.2011 року, №217 від 26.05.2011 року, №427 від 31.08.2011 року, №477 від 30.09.2011 року, №555 від 31.10.2011 року, №630 від 30.11.2011 року, №687 від 30.12.2011 року, №206 від 17.05.2011 року, №336 від 31.07.2012 року, №275 від 27.06.2012 року, №230 від 31.05.2012 року, №177 від 30.04.2012 року, №116 від 30.30.2012 року, №82 від 29.02.2012 року, №33 від 31.01.2012 року, №686 від 30.12.2012 року, №368 від 31.08.2012 року, №407 від 28.09.2012 року, №485 від 31.10.2012 року, №518 від 30.11.2012 року і №584 від 31.12.2012 року (том 1 а.с. 127-151).

В даних податкового обліку придбання товарів по вказаних накладних оформлено по коду постачальника НОМЕР_1, тобто від ПП ОСОБА_3

Зазначені первинні документи стали підставою для оплати, про що свідчать 47 платіжних документів, інформація про які містяться в акті перевірки від 02.12.2013 року (том 1 а.с. 13-14).

З копії видаткових і податкових накладних з боку ПП ОСОБА_3 видно, що оформлені і складені за ідентифікаційним номером останнього - НОМЕР_1, однак в графі "підпис і прізвище особи, яка склала податкову накладну" зазначено ОСОБА_3.

Будь - яких інших оформлених чи переоформлених первинних документів по спірних операцій із ПП ОСОБА_3 надано не було.

Відповідно до наявної у матеріалах справи копії протоколу допиту ОСОБА_3, допитаного 24.09.2013 року СУ ФР ГУ Міндоході в Івано-Франківській області в ході розслідування кримінального провадження №0000096, останній показав, що всі документи приватного підприємця ОСОБА_3 підписувалися ним особисто, інші особи таким правом не володіли. Приватний підприємець ОСОБА_3 свою господарську діяльність здійснює самостійно, про зміст якої ОСОБА_3 не відомо (том 1 а.с. 112-114).

З даних довідки Долинського районного центру зайнятості Івано-Франківської області №1714-01/21-13 від 26.07.2013 року видно, що ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) не перебувала в трудових відносинах з ПП ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) (том 1 а.с. 111).

Виходячи із змісту наявних в матеріалах справи письмових показів ПП ОСОБА_3, стосовно оформлення первинних документів податкового обліку, судом першої інстанції в судове засідання 09.07.2014 року було викликано ОСОБА_3 (том 2 а.с. 131-133, 145-146), який на підставі ч. 3 ст. 65 Кодексу адміністративного судочинства України та ст. 63 Конституції України, відмовився від дачі показів по будь-яких питаннях своєї господарської діяльності.

Апелянтом також не подано належних та допустимих доказів на пояснення причин невідповідності в податкових накладних даних щодо особи, яка здійснила податковий облік із реалізації товарів, і особи, яка фактично підписала накладні і їх безпосередньо оформила.

За постановою старшого слідчого з ОВС відділу кримінальних розслідувань Слідчого управління фінансових розслідувань ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області Магулія М.В. від 24.12.2014 року призначено почеркознавчу експертизу документів, а саме 24 податкових накладних на предмет дослідження відповідності підпису особи, від імені якої вони оформлені (том 2 а.с. 167-169). Згідно даних висновку експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз в Управлінні Служби безпеки України в Івано-Франківській області №14 від 08.08.2014 року підписи від імені ОСОБА_3 у графі "підпис і прізвище особи, яка склала податкову накладну" податкових накладних, що стосуються придбання КП "Житлово-експлуатаційна організація" товарів у підприємця ОСОБА_3 (код НОМЕР_1) у період 2011-2012 років: виконані не ОСОБА_3, не ОСОБА_3, а іншою особою (том 2 а.с. 178-186).

Враховуючи наведене слід зазначити, що згідно з вимогами цивільного законодавства, правочин, який вчиняє суб'єктом господарювання, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими нормативно-правовими актами, та скріплюється печаткою (у разі її наявності).

Оскільки, при здійсненні ПП ОСОБА_3 фінансово-господарської діяльності у спірних відносинах була відсутня його дійсна особиста воля і волевиявлення, то первинні бухгалтерські документи та податкові накладні ПП ОСОБА_3 підписані від його імені для формального оформлення накладних є відповідно до ст. 234 ЦКУ правочином, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися ним.

Відтак, з урахуванням вищезазначеного та висновку експерта №14 від 08.08.2014 року, податкові накладні оформлені і підписані під кодом платника податків - ПП ОСОБА_3, судом не можуть бути прийняті до уваги в якості первинних документів, що підтверджують правомірність віднесення до податкового кредиту КП "Житлово-експлуатаційна організація" сум ПДВ і витрат в податковому обліку за спірний період.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких необхідне для чинності правочину є обставина, за якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Згідно аналізу положень ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" вбачається, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Абзацом 2 п. 198.1 ст. 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, зарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного додаткового періоду.

Тобто, необхідною умовою для віднесення визначених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є придбання товарів та послуг, що підтверджується відповідною податковою накладною.

Пунктом 201.10 статті 201 ПК України встановлено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За змістом вимог п. 201.4 ст. 201 даного Кодексу податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг. Пунктом 201.1 ст. 201 ПК України встановлені обов'язкові реквізити до податкової накладної.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Пунктом 1 Порядку заповнення податкової накладної" від 01.11.2011 року №1379, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.11.2011 року за №1333/20071 (надалі по тексту - Порядок) передбачено, що податкову накладну заповнює особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Згідно з пунктом 16 Порядку усі примірники податкової накладної підписуються особою, уповноваженою платником податку здійснювати постачання товарів/послуг, та скріплюються печаткою такого платника податку - продавця. Податкова накладна не підписується покупцем товарів/послуг і не скріплюється його печаткою.

Відповідно до абзацу 8 пункту 1 Порядку податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж зазначена у цьому пункті.

Необхідно відмітити, що податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи не матеріальних активів, що підлягає амортизації (постанова Верховного Суду України від 07.02.2012 року №21-425во10).

Податковий облік операцій із визначання податкового кредиту по податкових накладних є нерозривним із обчисленням об'єкта оподаткування при врахуванні вартості оплачуваного товару до валових витрат платника податків.

Апелянт формував податковий кредит за операцією оформленою з ПП ОСОБА_3 на підставі податкових накладних та інших первинних документів, які підписані не уповноваженою особою.

Отже, виписані від імені ПП ОСОБА_3 спірні 24 податкові і видаткові накладні не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважною особою звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, а тому віднесення апелянтом відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту в сумі 27 283,00 гривень і сум придбання для формування валових витрат, є невірним.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05.03.2012 року у справі №21-421а11.

Узагальнюючи викладене, апеляційний суд прийшов до переконання про те, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок дали підстави для обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову.

Відтак, перевіривши дійсні обставини справи та додатково проаналізувавши зібрані документальні докази по матеріалах справи, колегія суддів прийшла до неспростовного переконання про те, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.200 КАС України, правильно встановив обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація" - залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2014 року у справі № 809/900/14 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Р.М. Гулид

Судді: В.С. Затолочний

В.М. Каралюс

Повний текст ухвали виготовлено 26.01.2015 року