Справа № 127/22634/14-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2015-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/22634/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Вохмінова О.С.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

20 січня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Сторчака В. Ю.

секретар судового засідання: Сокольвак Ю.В.

за участю:

позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Стопінчук Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до Вінницької міської ради (далі - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії ,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача в якому просив: визнати відмову відповідача про передачу заяви позивача від 15.09.2014 на розгляд комісії з поновлення прав реабілітованих Вінницької міської ради протиправною; зобов'язати відповідача передати заяву позивача від 15.09.2014 на розгляд комісії про поновлення прав реабілітованих Вінницької міської ради.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.11.2014 в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Позивач в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив колегію суддів її задовольнити.

Представники відповідача заперечив проти апеляційної скарги позивача.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач народився в с. Івча Літинського району Вінницької області. Мати позивача - ОСОБА_4 що народилась 1910 року в с. Івча Літинського району Вінницької області, 10.04.1952 року була засуджена військовим трибуналом військ МГБ Вінницької області за ст. 54-1 «а» КК України (кваліфікація злочину: підтримання тісних зв'язків з членами формувань ОУН, в т.ч. надання їм житла для переховування, зберігання націоналістичної літератури) на 25 років ВТТ, та з поразкою у правах на 5 років. Ухвалою Військового Трибуналу Прикарпатського військового округу від 24.09.1954 вказаний вирок військового трибуналу змінено, покарання знижено до 5 років позбавлення волі у ВТТ, без поразки в правах та на підставі ст. 1, 6 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 27.03.1953 року «Про амністію» ОСОБА_4 звільнена від відбування покарання та визнана такою, що не має судимості. Реабілітована на підставі ст. 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» від 17.04.1991 № 962-XII (далі - Закон № 962-XII) за висновком прокуратури Вінницької області від 23.08.1992.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла, про що видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1

При цьому 15.09.2014 позивач звернувся до комісії з питань поновлення прав реабілітованих Вінницької міської ради і просив розглянути на комісії питання про визнання його членом сім'ї реабілітованих та видати йому відповідне посвідчення. Однак, листом відповідача від 08.10.2014 № Ю-01-55075/10010 отримав відмову мотивовану тим, що законодавством України не передбачена видача посвідчення члена сім'ї реабілітованих.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що повноважень щодо визнання чи невизнання особи членом сім`ї реабілітованої особи, видачі відповідного посвідчення, комісія не має і Законом № 962-XII такі дії не передбачені, тому заява позивача була розглянута відповідно до норм Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР і листом від 08.10.2014 заявнику надано відповідне роз`яснення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з таких підстав.

У Законі № 962-XII встановлено що вказаним законом ліквідуються наслідки беззаконня, допущені з політичних мотивів до громадян України, поновлюються їх права, встановлюються компенсація за незаконні репресії та пільги реабілітованим.

Згідно ст. 1 Закону № 962-XII реабілітованими слід вважати осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі двійками «трійками», особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР «Про кримінальну відповідальність за державні злочини» від 25.12.1958 за винятком осіб, зазначених у ст. 2 цього Закону.

Окрім цього, реабілітованими визнаються також громадян, засуджені за:

- антирадянську агітацію і пропаганду за статтею 7 Закону СРСР «Про кримінальну відповідальність за державні злочини» від 25.12.1958 і ст. 62 Кримінального кодексу України в редакціях до прийняття Закону Української РСР від 28.10.1989 «Про затвердження Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 14.04.1989 «Про внесення змін і доповнень до кримінального і Кримінально-процесуального кодексів Української РСР»;

- поширення завідомо неправдивих вигадок, що порочать радянський державний і суспільний лад, тобто за ст. 187-1 Кримінального кодексу України;

- порушення законів про відокремлення церкви від держави і школи від церкви, посягання на особу та права громадян під приводом справляння релігійних обрядів, якщо вчинені дії не були поєднані з заподіянням шкоди здоров'ю громадян чи статевою розпустою.

Дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необґрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами. Підлягають реабілітації також особи, щодо яких з політичних мотивів застосовано примусові заходи медичного характеру.

В силу ст. 6 Закону № 962-XII реабілітованим, які мають право на передбачені цим Законом пільги, видається посвідчення єдиного зразка, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Видача цього посвідчення проводиться за місцем проживання виконавчими комітетами відповідних місцевих Рад народних депутатів.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що згідно Закону № 962-XII, за яким ліквідуються наслідки беззаконня, допущені з політичних мотивів до громадян України, поновлюються їх права, встановлюються компенсації за незаконні репресії та пільги реабілітованим, а не членам їх сімей, а вказаним Законом взагалі не передбачено статусу члена сім'ї реабілітованої особи.

Разом з тим, варто зазначити, що завдання комісії з питань поновлення прав реабілітованих визначені в Положенні про комісії Рад народних депутатів з питань поновлення прав реабілітованих, затвердженому Постановою КМУ від 18.02.1993 № 112. Згідно вказаного Положення комісія, зокрема, розглядає листи, заяви і скарги репресованих громадян або їхніх спадкоємців першої черги з питань встановлення факту розкуркулення, адміністративного виселення, відшкодування матеріальних збитків, виплати грошової компенсації реабілітованим; приймає рішення щодо встановлення факту розкуркулення, адміністративного виселення.

При цьому повноважень щодо визнання чи невизнання особи членом сім`ї реабілітованої особи, видачі відповідного посвідчення, комісія не має і як уже зазначалась вище Законом № 962-XII такі дії не передбачені, тому заява позивача була розглянута відповідно до норм Закону України «Про звернення громадян» і листом від 08.10.2014 заявнику надано відповідне роз`яснення.

Статтею 15 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідно до ст. 20 вказаного закону звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні заявлених позовних вимог.

Оскільки доводи апеляційної скарги відповідача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 27 січня 2015 року .

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Мельник-Томенко Ж. М.

Сторчак В. Ю.