Справа № 813/8318/14
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2015 року №813/8318/14

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Чижук М.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Сороки Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 11.11.2014 року №, №, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася 08.12.2014 року до суду з позовною заявою до Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області (надалі - Стрийська ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області), у якій просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 11.11.2014 року №, №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оспорювані нею податкові повідомлення-рішення були прийняті контролюючим органом із порушенням норм податкового законодавства України та суперечать йому.

Позивач вказує, що податкові повідомлення-рішення №, № були протиправно винесені посадовою особою органу державної влади (Міндоходів), який на той час за постановою Кабінету Міністрів України №67 від 01.03.2014 року вже ліквідовано. Окрім того, на переконання позивача, санкції за оспорюваними рішеннями були застосовані не до тієї особи, оскільки, згідно податкових повідомлень-рішень, штраф накладено на ОСОБА_1 як фізичну особу, а не як суб'єкта підприємницької діяльності, що суперечить п.125.1 ст.125 Податкового кодексу України та ст.1 Указу Президента України №436/95 від 12.06.1995 року. Позивач також наголошує на тому, що в рішеннях, які вона оскаржує, не чітко визначено підставу для застосування фінансових санкцій. Загалом, ОСОБА_1 акцентує, що перевіркою, за результатами якої прийнято оспорювані рішення, не було встановлено дійсних обставин справи, а крім того, дані акта такої перевірки містять недостовірні відомості. Позивач зазначає, що фактично нею не було допущено жодних із нібито встановлених контролюючим органом порушень, а законність її діяльності засвідчується усіма наявними даними. Окрім цього, позивач вказує на те, що перевірка, за результатами якої прийнято оспорювані рішення, була проведена з грубим порушенням чинного законодавства, що робить її протизаконною. Більш того, контролюючим органом не було надано позивачу розрахунку фінансових санкцій, що унеможливлює перевірку їх правомірності.

У зв'язку із наведеним, позивач вважає, що податкові повідомлення-рішення від 11.11.2014 року №, № є протиправними й підлягають скасуванню.

Ухвалами судді від 10.12.2014 року у даній адміністративній справі відкрито провадження, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні 28.01.2015 року, за клопотанням представника відповідача, судом було здійснено заміну відповідача на правонаступника - Стрийську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (надалі - Стрийська ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області).

Відповідач проти позову заперечив, подав письмові заперечення на адміністративний позов від 22.01.2015 року. У запереченнях відповідач зазначає, що Стрийською ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області було проведено перевірку магазину позивача, за результатами якої встановлено окремі порушення й у зв'язку з чим прийнято спірні податкові повідомлення-рішення. На переконання відповідача такі дії проводилися Стрийською ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області правомірно, оскільки на той час вона перебувала на стадії реорганізації. Відповідач вказує на те, що усі порушення, за які позивача притягнуто до відповідальності, були встановлені повно й достовірно.

Так, позивачем не було забезпечено наявності у своєму магазині торгового патенту та його належного розміщення, що є порушенням порядку використання такого патенту. При цьому, відповідач зазначає, що надані позивачем фотографії, на яких відображено наявність торгового патенту в кутку споживача у магазині, є безпідставними, оскільки зроблені після перевірки.

Окрім того, відповідачем при перевірці було встановлено факт неоприбуткування готівкових коштів. А саме, готівкова виручка за ряд днів роботи магазину була внесена до книг обліку розрахункових операцій, які на час здійснення відповідних операцій ще не були зареєстрованими.

А тому, відповідач вважає, що прийняті ним податкові повідомлення-рішення від 11.11.2014 року №, № відповідають встановленим обставинам, винесені з повним дотриманням норм закону, відповідно, підстав для їх скасування немає.

У судових засіданнях позивач позовні вимоги підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просила суд позов задовольнити й визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № та № від 11.11.2014 року.

Представник відповідача проти позову заперечила, надала пояснення, аналогічні викладеним у запереченнях та вказала на правомірність винесення спірних податкових повідомлень-рішень №, № від 11.11.2014 року, а також просила суд у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 провадить підприємницьку діяльність як фізична особа, про що свідчить виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, у якому 19.03.2012 року вчинено відповідний запис. Також, як підтверджується матеріалами справи, позивач здійснює торгівельну діяльність у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1. На провадження відповідної торгівельної діяльності позивачу видано торговий патент НОМЕР_2, який дійсний із 01.01.2013 року по 31.12.2018 року.

Судом встановлено, що на підставі наказу №725 від 27.10.2014 року, направлень на перевірку №1603 та №1604 від 28.10.2014 року працівниками ГУ Міндоходів у Львівській області 29.10.2014 року було проведено перевірку в магазині суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 щодо дотримання порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, виробництва та обігу підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками.

При цьому, ОСОБА_1 було допущено контролюючий орган до перевірки, підстави такої перевірки позивачем не оспорювалися. А тому, суд не бере до уваги доводи позивача щодо відсутності повноважень відповідача для проведення відповідної перевірки та недоліки в підставах для її здійснення, про що позивач вказує у позові.

За результатами проведеної перевірки контролюючим органом було складено акт (довідку) №1145/13/01/2203/НОМЕР_1 від 29.10.2014 року, у якому зафіксовано порушення законодавства, допущені ОСОБА_1 у своїй підприємницькій діяльності, а саме нею було порушено:

1)п.п.267.6.1 п.267.6 ст.267 Податкового кодексу України;

2)п.2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління Національного банку України №637 від 15.12.2004 року.

Як зазначається в акті (довідці) №1145/13/01/2203/НОМЕР_1 від 29.10.2014 року, вказані вище порушення полягали в тому, що позивачем не забезпечено розміщення торгового патенту на видному для огляду споживачів місці, що є порушенням порядку використання торгового патенту. А крім цього, відповідач зафіксував неоприбуткування позивачем готівкових коштів, а саме, Z звіт №0439 за 06.10.2014 року було підклеєно та записано в книгу ОРО №131102998/2, яка зареєстрована в органах ДПС лише 07.10.2014 року (тобто після надходження готівки у касу), Z звіт №0223 за 13.02.2014 року, Z звіт №0224 за 14.02.2014 року, Z звіт №0225 за 15.02.2014 року, Z звіт №0226 за 16.02.2014 року, Z звіт №0227 за 17.02.2014 року, Z звіт №0228 за 18.02.2014 року, Z звіт №0229 за 19.02.2014 року, були підклеєні та записані в книгу ОРО №131102998/р1, яка зареєстрована лише 20.02.2014 року (тобто після надходження готівки у касу).

На підставі вказаного акту (довідки) №1145/13/01/2203/НОМЕР_1 від 29.10.2014 року Стрийською ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області було винесено податкове повідомлення-рішення № від 11.11.2014 року, яким застосовано до ОСОБА_1 штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 244,00 грн. на підставі п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54, абз.2 п.125.1 ст.125 Податкового кодексу України за порушення п.п.267.6.1 п.267.6 ст.267 Податкового кодексу України. А також, винесене податкове повідомлення-рішення № від 11.11.2014 року, яким застосовано до ОСОБА_1 штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 29 608,25 грн. на підставі ст.1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» за порушення п.2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління Національного банку України №637 від 15.12.2004 року.

Позивач із такими висновками й рішеннями відповідача не погодилася та скористалася своїм правом на оскарження їх у судовому порядку.

У зв'язку з чим, у частині оспорюваного рішення про накладення штрафу за порушення порядку використання торгового патенту суд відзначає, що на час проведення перевірки порядок використання торгового патенту визначався п.267.6 ст.267 Податкового кодексу України.

Так, згідно з п.п.267.6.1 п.267.6 ст.267 Податкового кодексу України, оригінал торгового патенту повинен бути розміщений:

- на фронтальній вітрині магазину, а за її відсутності - біля реєстратора розрахункових операцій;

- на фронтальній вітрині малої архітектурної форми;

- на табличці в автомагазинах, на розвозках та інших видах пересувної торговельної мережі, а також на лотках, прилавках та інших видах торговельних точок, відкритих у відведених для торговельної діяльності місцях;

- у пунктах обміну іноземної валюти;

- у приміщеннях для надання платних послуг, а також у приміщеннях, в яких проводяться розважальні ігри.

Підпунктом 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України встановлено, що торговий патент повинен бути відкритий та доступний для огляду.

При цьому, п.п.267.6.3 п.267.6 ст.267 Податкового кодексу України допускає розміщення нотаріально засвідчених копій торгових патентів, замість їх оригіналів, із запобігання пошкодженню торгового патенту (вигорання на сонці, псування внаслідок затікання дощової води, псування сторонніми особами тощо). А оригінал такого патенту повинен зберігатися у відповідальної особи суб'єкта господарювання або відповідальної особи відокремленого підрозділу, яка зобов'язана надавати його для огляду уповноваженим законом особам.

Як вбачається з акта (довідки) перевірки та заперечень відповідача, контролюючим органом було зафіксовано порушення наведених вище приписів Податкового кодексу України, а саме - відсутність торгового патенту на видному для огляду місці.

У той же час, позивач вважає такі твердження відповідача безпідставними й указує на те, що торговий патент був розміщений у місці здійснення нею торговельної діяльності. При цьому, на підтвердження цього позивач надала фотографії, на яких зафіксовано елементи торгового прилавку та куток споживача із розміщеним у ньому торговим патентом.

Однак, суд критично оцінює такі доводи позивача. Так, із наданих фотоматеріалів не можливо зробити достовірного висновку ані про місце фотозйомки, ані про час фотозйомки, ані про відповідність зображення реальним обставинам, які мали місце в магазині при перевірці. А тому, такі фотоматеріали не можуть об'єктивно та достовірно підтверджувати аргументів позивача і не спростовують висновків перевірки щодо встановлених порушень, які тягнуть за собою відповідальність, визначену законом.

При цьому, суд звертає увагу й на те, що на наданих позивачем фотографіях зафіксовано розміщення простої копії торгового патенту, а не його оригіналу чи нотаріально засвідченої копії, як це передбачено п.267.6 ст.267 Податкового кодексу України. Зокрема, оригінал патенту викладається на бланку з відповідним ступенем захисту, містить оригінальні підпис керівника органу державної податкової служби, її печатку, а нотаріально посвідчена копія повинна містити посвідчувальний напис нотаріуса, відмітку про копію, підпис та відтиск печатки нотаріуса, чого в даному випадку з наданих фотоматеріалів не вбачається, а тому твердження про належне використання торгового патенту є безпідставним.

Абзацом 2 п.125.1 ст.125 Податкового кодексу України передбачено, що за порушення порядку використання торгового патенту, передбаченого підпунктами 267.6.1-267.6.3 Податкового кодексу України, суб'єкти господарювання сплачують штраф у розмірі збору на один календарний місяць (для діяльності у сфері розваг - у розмірі збору на один квартал).

У зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що факти існування порушень, встановлених контролюючим органом при перевірці правил використання позивачем торгового патенту, не спростовані, обґрунтованих доводів на підтвердження протиправності рішення про накладення штрафу позивачем у цій частині не надано, а відповідне податкове повідомлення-рішення прийняте за коректною кваліфікацією порушення та відповідно до встановленої законом санкції.

При цьому, суд критично оцінює доводи позивача щодо протиправного прийняття спірного податкового повідомлення-рішення органом державної влади, який на той час було ліквідовано. Так, постановою Кабінету Міністрів України №160 від 21.05.2014 року було визнано такою, що втратила чинність постанову Кабінету Міністрів України №67 від 01.03.2014 року «Про ліквідацію Міністерства доходів і зборів», а Міністерство доходів і зборів було реорганізоване шляхом перетворення у Державну фіскальну службу. Окрім того, як засвідчується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, Стрийська ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області була зареєстрована лише 01.12.2014 року. Отже, власне Стрийська ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області була на час перевірки та винесення оспорюваних рішень діючим територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, із відповідною компетенцією.

Також, критично оцінює суд і твердження позивача про застосування штрафних санкцій не до тієї особи, до якої їх слід застосовувати. Так, позивач вказує, що штраф було накладено на ОСОБА_1, а не на суб'єкта підприємницької діяльності. Суд відзначає, що у даному випадку не може йтися про дві відмінні особи, позаяк, як суб'єкт цивільних відносин існує власне фізична особа ОСОБА_1, яка в той же час може провадити підприємницьку діяльність. Відповідно, у разі реєстрації як суб'єкт підприємницької діяльності (фізична особа-підприємець), що не оспорюється сторонами і підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, така фізична особа може нести відповідальність, яка застосовується до підприємців.

На переконання суду, не може бути вагомим свідченням щодо протиправності й не чітке визначення в оспорюваному податковому повідомленні-рішенні підстав відповідальності, а саме, відсутність чіткого посилання на відповідну норму закону, а також відсутність розрахунку штрафних санкцій. Так, у даному випадку судом було з врахуванням усіх обставин і доказів установлено вірність висновків податкового органу про допущене позивачем порушення, що тягне за собою встановлену законом відповідальність, а тому, зазначена позивачем обставина, при об'єктивно вірній кваліфікації допущеного порушення і застосуванні адекватної відповідальності не повинна впливати на правомірність рішення контролюючого органу.

А тому, виходячи із доводів сторін, суд не заходить підстав для визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення № від 11.11.2014 року.

Щодо порушення в частині неоприбуткування готівкових коштів, суд відзначає наступне.

Визначення порядку ведення касових операцій для банків, інших фінансових установ, підприємств і організацій згідно з п.6 ст.33 Закону України «Про Національний банк України» віднесено до повноважень Національного банку України.

У відповідності до абз.1 п.2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України №637 від 15.12.2004 року, вся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Згідно з п.1.2 цього ж Положення, оприбуткування готівки - проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій. Згідно з абз.3 п.2.6 Положення, оприбуткуванням готівки, у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій (РРО) або використанням розрахункової книги, є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій (книга ОРО) на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних розрахункової книги).

Відповідно до ст.2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», п.1.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України №637 від 15.12.2004 року, книга ОРО - прошнурована і належним чином зареєстрована в органах державної податкової служби України книга, що містить щоденні звіти, які складаються на підставі відповідних розрахункових документів щодо руху готівкових коштів, товарів (послуг).

У відповідності до приписів п.6 глави 4 Порядку реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, затвердженого наказом Міндоходів №417 від 28.08.2013 року, використання книги ОРО, зареєстрованої на РРО, передбачає, зокрема, підклеювання фіскальних звітних чеків на відповідних сторінках книги ОРО та щоденне виконання записів про рух готівки і суми розрахунків.

Отже, оприбуткування готівкових коштів полягає в т.ч. у щоденному підклеюванні фіскальних звітних чеків і виконання відповідних записів у книзі ОРО.

У відповідності до п.1 глави 2 Порядку реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, затвердженого наказом Міндоходів №417 від 28.08.2013 року, суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов'язані зареєструвати книги ОРО, що здійснюється органі доходів і зборів за основним місцем обліку суб'єкта господарювання як платника податків.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи копій титульних аркушів книг обліку розрахункових операцій (книг ОРО), для використання з реєстратором розрахункових операцій (РРО) фіскальний №, який належить ФОП ОСОБА_1, було зареєстровано:

- книгу ОРО №р/1 - дата реєстрації 14.06.2013 року, розпочата 01.07.2013 року;

- книгу ОРО №р/2 - дата реєстрації 20.02.2014 року, розпочата 20.02.2014 року;

- книгу ОРО №р/3 - дата реєстрації 07.10.2014 року, розпочата 07.10.2014 року.

Як викладено в акті (довідці) №1145/13/01/2203/НОМЕР_1 від 29.10.2014 року та в запереченнях відповідача, позивачем було здійснено підклеювання фіскальних звітних чеків (Z звітів) №0223 за 13.02.2014 року, №0224 за 14.02.2014 року, №0225 за 15.02.2014 року, №0226 за 16.02.2014 року, №0227 за 17.02.2014 року, №0228 за 18.02.2014 року, №0229 за 19.02.2014 року, в книгу ОРО №131102998/р1, а фіскального звітного чеку (Z звіту) №0439 за 06.10.2014 року в книгу ОРО №131102998р/2. Про зазначене свідчать і копії відповідних сторінок згаданих книг ОРО.

Таким чином, підклеювання вказаних вище фіскальних звітних чеків (Z звітів) провадилося ОСОБА_1 у книгах ОРО, які на момент друку чеків були зареєстровані. Так, фіскальні звітні чеки (Z звіти) за 13-19.02.2014 року були підклеєні в книгу ОРО №р/1, яка була зареєстрована 14.06.2013 року, а фіскальний звітний чек (Z звіт) за 06.10.2014 року - в книгу ОРО №р/2, яка була зареєстрована 20.02.2014 року.

При цьому, суд відзначає, що в силу приписів ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України обов'язок щодо доказування наявності підстав для прийняття свого рішення та його правомірність покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується також з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у п.110 рішення у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

У даному випадку, відповідачем не було надано жодних доказів того, що книги ОРО №р/1 та №р/2 були зареєстровані в інші дати, тобто так, як це викладено в акті (довідці) №1145/13/01/2203/НОМЕР_1, що би могло підтверджувати оприбуткування позивачем готівки в незареєстрованих книгах ОРО й, відповідно, свідчити про правомірність висновків і рішень контролюючого органу. У той же час, наведені позивачем аргументи й надані докази є достатньо узгодженими, переконливими та обґрунтовано спростовують помилкові висновки відповідача.

Суд при вирішенні заявлених вимог у цій частині також бере до уваги твердження позивача про те, що вона не допускала неоприбуткування готівкових коштів і не мала такого на меті, що підтверджується включенням спірної виручки за 13-19.02.2014 року до оподаткування збором на розвиток виноградарства, садівництва та хмелярства, що підтверджується відповідними копіями розрахунку та квитанції.

Зазначені доводи суд оцінює з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, застосування до позивача фінансових санкцій за порушення вимог Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного Банку України №637 від 15.12.2004 року, слід кваліфікувати як таке, що порушує принцип пропорційності, позаяк матеріалами справи не підтверджується не лише факт порушення як такого, а й факт (чи навіть відповідний намір) нанесення позивачем будь-якої шкоди інтересам держави, суспільства або споживачів, а під час проведення перевірки відповідачем не встановлено будь-яких фактів, які б свідчили про намір позивача приховувати доходи, отримані за продаж товарів.

А тому, беручи до уваги не підтвердження порушення позивачем порядку оприбуткування готівкових коштів, яке було підставою для винесення відповідачем податкового повідомлення-рішення № від 11.11.2014 року, його слід визнати протиправним і скасувати.

Відповідно до ч.3 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст.2, 7-14, 18, 19, 69-72, 86, 87, 94, 143, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області № від 11.11.2014 року.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 частину витрат по сплаті судового збору у розмірі 168 (сто шістдесят вісім) грн. 08 коп.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 02 лютого 2015 року.