Справа № 826/19886/14
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 січня 2015 року 17:00 № 826/19886/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіовидавнича компанія «Комра»
до Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення
провизнання бездіяльності незаконною та зобов'язання здійснити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Комра» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення, в якому просить зобов'язати Національну раду України з питань телебачення та радіомовлення прийняти рішення по заяві ТОВ «Телерадіовидавнича компанія «Комра» від 04 вересня 2014 року про переоформлення ліцензії на мовлення НР№0906-м від 24.04.2009 року, яким змінити позивні з «Best FM» на «Вести.Радио» та формат програмної концепції мовлення з розважально-музичного жанру на інформаційно-розважальний жанр на частоті 102,8 МГц у м. Маріуполі та прилеглих районів.

Позовні вимоги мотивовані протиправною бездіяльністю відповідача щодо нерозгляду заяви позивача в частині переоформлення ліцензії на мовлення у зв'язку із зміною позивних та програмної концепції мовлення.

Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що відповідачем не здійснено аналізу та мотивації неможливості надання позивачеві дозволу на здійснення радіомовлення в інформаційно-розважальному форматі на частоті 102,8 МГц у м. Маріуполі. Зі змісту рішення Нацради від 11.12.2014 р. № 1417 вбачається, що заява позивача в частині внесення до Ліцензії змін щодо позивних та програмної концепції на засіданні Нацради розглядалась. Разом з тим, відомості щодо прийняття відповідачем відповідного рішення з цього питання та його обґрунтування відсутні.

Згідно відмітки служби діловодства, 15.01.2015 р. Окружний адміністративний суд м. Києва одержав від представника позивача заяву про розгляд справи в письмовому провадженні.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечує та просить суд відмовити в їх задоволенні з огляду на їх необґрунтованість. Зазначив, що Національною радою у відповідності до вимог чинного законодавства України було розглянуто заяву позивача про переоформлення ліцензії на мовлення з підстав зміни програмної концепції та позивних, що, в свою чергу, свідчить про безпідставність тверджень позивача про допущену Нацрадою бездіяльність.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У зв'язку з тим, що відсутні перешкоди для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, а також зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіовидавнича компанія «Комра» зареєстровано 10 грудня 2001 року.

Основними напрямками підприємницької діяльності позивача, згідно Статуту, є діяльність у сфері радіомовлення, яку позивач здійснює на підставі Ліцензії на мовлення серія НР № 0906-м, що видана Національною радою України з питань телебачення та радіомовлення 24 квітня 2009 року, строком дії до 24 квітня 2016 року.

04 вересня 2014 року ТОВ «Телерадіовидавнича компанія «Комра» звернулась до Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення з заявою про переоформлення ліцензії на мовлення серія НР № 0906-м від 24 квітня 2009 року у зв'язку із зміною позивних, програмної концепції мовлення.

21 листопада 2014 року позивач звернувся до відповідача з уточнюючим листом, в якому просив у прохальній частині вже поданої заяви про переоформлення Ліцензії на мовлення внести додаткову підставу для переоформлення, а саме: зміну місцезнаходження позивача.

Рішенням відповідача № 1417 від 11.12.2014 р. позивачу було переоформлено Ліцензію на мовлення НР № 0906-М від 24.04.2009 р. у зв'язку зі зміною місцезнаходження.

Натомість, як зазначає позивач, у частині переоформлення ліцензії на мовлення у зв'язку із зміною позивних та програмної концепції мовлення позивача заява не була розглянута.

Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відносини, що виникають у сфері телевізійного та радіомовлення на території України регулює Закон України «Про телебачення і радіомовлення» від 21 грудня 1993 року N 3759-XII (надалі - Закон N 3759-XII).

Частинами 4 та 5 ст. 7 Закону N 3759-XII визначено, що єдиним органом державного регулювання діяльності у сфері телебачення і радіомовлення незалежно від способу розповсюдження телерадіопрограм і передач є Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення - спеціальний конституційний, постійно діючий позавідомчий державний орган. Правові засади формування та діяльності, статус, компетенція, повноваження, функції Національної ради та порядок їх здійснення визначаються Законом України "Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення".

Таким чином, в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України спір, який виник між сторонами по даній справі, є публічно-правовим, а справа підсудна Окружному адміністративному суд м. Києва.

Пунктом «а» частини 1 статті 59 Закону N 3759-XII визначено, що телерадіоорганізація зобов'язана дотримуватися законодавства України та вимог ліцензії.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 70 цього Закону, Національна рада здійснює контроль за дотриманням та забезпечує виконання вимог законодавства України у сфері телебачення і радіомовлення.

Правові засади діяльності Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення визначає Закон України «Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення» від 23 вересня 1997 року N 538/97-ВР (надалі - Закон N 538/97-ВР).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону N 538/97-ВР Національна рада є конституційним, постійно діючим колегіальним органом, метою діяльності якого є нагляд за дотриманням законів України у сфері телерадіомовлення, а також здійснення регуляторних повноважень, передбачених цими законами.

Національна рада у своїй діяльності керується Конституцією України, Законом України «Про телебачення і радіомовлення», цим Законом, іншими законами України (стаття 2 Закону).

Пунктами 1, 3 частини 1 статті 13 Закону N 538/97-ВР визначено, що Національна рада здійснює нагляд за дотриманням телерадіоорганізаціями та провайдерами програмної послуги вимог законодавства у галузі телерадіомовлення; нагляд за дотриманням ліцензіатами ліцензійних умов та умов ліцензій.

Відповідно до статті 3 Закону N 538/97-ВР діяльність Національної ради ґрунтується на принципах законності, незалежності, об'єктивності, прозорості, доступності для громадськості, врахування культурної, ідеологічної та політичної багатоманітності в суспільстві, врахування загальновизнаних міжнародних норм та стандартів у галузі телерадіомовлення, повноти і всебічного розгляду питань та обґрунтованості прийнятих рішень.

Статтею 14 зазначеного Закону встановлено, що Національна рада здійснює регуляторні функції, передбачені законодавством України у сфері телерадіомовлення, а саме: ліцензування телерадіомовлення; ліцензування провайдерів програмної послуги; участь у розробці та погодження проекту Національної таблиці розподілу смуг радіочастот України і Плану використання радіочастотного ресурсу України у частині смуг радіочастот, виділених для потреб телерадіомовлення; розробку умов використання та визначення користувачів радіочастотного ресурсу, виділеного для потреб телерадіомовлення; забезпечення і сприяння конкуренції у діяльності телерадіоорганізацій усіх форм власності відповідно до вимог законодавства, створення умов щодо недопущення усунення, обмеження чи спотворення конкуренції у телерадіоінформаційному просторі; ведення Державного реєстру телерадіоорганізацій України.

Окрім того, відповідно до статті 15 Закону N 538/97-ВР повноваженнями Національної ради щодо організації та перспектив розвитку телерадіомовлення є: участь у розробці і реалізації державної політики у сфері телерадіомовлення; розробка і затвердження Плану розвитку національного телерадіоінформаційного простору; здійснення аналізу стану телерадіомовлення в Україні; прийняття рішень про створення та розвиток каналів мовлення, мереж мовлення, телемереж, які передбачають використання радіочастотного ресурсу; визначення порядку технічної розробки багатоканальних телемереж, які передбачають використання радіочастотного ресурсу, та порядку проведення конкурсів на технічну розробку, обслуговування та експлуатацію таких телемереж; замовлення розроблення висновків щодо можливості та умов користування радіочастотним ресурсом України для потреб телерадіомовлення; сприяння включенню телерадіоорганізацій України до світового інформаційного простору і здійсненню їх діяльності відповідно до міжнародних стандартів; узагальнення практики застосування законодавства у сфері телерадіомовлення, участь у розробці пропозицій щодо вдосконалення законодавства у цій сфері; здійснення співробітництва з питань телебачення і радіомовлення з міжнародними організаціями, з органами державної влади та неурядовими організаціями інших країн; визначення порядку документування, формування, обліку та зберігання телерадіоорганізаціями копій (записів) програм і передач, що виходять в ефір, формування тимчасового архіву та архівного фонду телерадіоорганізацій відповідно до законодавства України; створення та утримання державного архіву телебачення і радіомовлення України у порядку, встановленому законом.

Аналіз вищенаведених правових норм у сукупності свідчить про те, що Національна рада здійснює регулювання послуг, передбачених законодавством України у сфері телерадіомовлення, зокрема, ліцензування телерадіомовлення. До повноважень Нацради належить, зокрема прийняття рішень про створення та розвиток каналів мовлення, мереж мовлення, телемереж, які передбачають використання радіочастотного ресурсу, здійснення аналізу стану телерадіомовлення в Україні тощо.

Відповідно до ст. 18 Закону N 538/97-ВР ліцензування телерадіомовлення здійснює Національна рада.

Ліцензія Національної ради на телерадіомовлення є єдиним і достатнім документом дозвільного характеру, що надає право ліцензіату вести телерадіомовлення.

Порядок ліцензування телерадіомовлення визначається Законом України "Про телебачення і радіомовлення".

Отже, до компетенції Нацради належить надання дозволу на право здійснення діяльності у сфері радіомовлення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення з заявою від 04.09.2014 р. про переоформлення ліцензії на мовлення серія НР № 0906-м від 24 квітня 2009 року у зв'язку із зміною позивних, програмної концепції мовлення.

Водночас, 21 листопада 2014 року позивач звернувся з уточнюючим листом, в якому просив у прохальній частині вже поданої заяви про переоформлення ліцензії на мовлення внести додаткову інформацію для переоформлення, а саме: місцезнаходження позивача.

Рішенням Нацради від 11.12.2014 р. № 1417 позивачу було переоформлено ліцензію на мовлення НР № 0906-м від 24.04.2009 р. у зв'язку із зміною місцезнаходження ТРО. Натомість питання щодо зміни позовних та програмної концепції мовлення не було вирішено з відповідним обґрунтуванням та не оформлено відповідного рішення.

Слід зазначити, що програмна концепція, яка подавалася позивачем, разом із заявами про переоформлення ліцензій, передбачала зміну мовлення з розважального на інформаційно-розважальне з суттєвою часткою (понад 13 годин) програм інформаційно-аналітичного та культурно-мистецького жанру. Програми такого формату дають не лише інформацію про події в державі та за кордоном, а також сприяють формуванню зрілого громадянського суспільства в Україні, сприяє його згуртованості та єдності.

Як зазначає позивач, про вказане вище уповноважені представники відповідача повідомлялися неодноразово на офіційних брифінгах.

З урахуванням наведеного вище, ліцензіати, об'єднавши матеріально-технічні засоби та творчість трудових колективів намагаються розширити мовлення радіостанції, що мовить майже рік з позивним «Вести. Радио» в Києві, Дніпропетровську та Харкові.

З цією метою було укладено Договір № 14 від 04.09.2014 р. щодо співробітництва у виготовленні та розповсюдженні радіопрограм ТОВ «Телекомпанія «Дивосвіт» та Договір від 03.09.2014 р. про передачу невиключних майнових прав на знак для товарів і послуг з ТОВ «ВІСТІ МАС-МЕДІА».

Оцінюючі спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 23 Закону N 3759-XII виключно Національною радою здійснюється ліцензування мовлення, відповідно до порядку та вимог, встановлених цим Законом та Законом України «Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення».

Повноваження Національної ради визначені статтями 13-22 Закону N 538/97-ВР.

Статтею 70 Закону N 3759-XII визначені функції контролю та нагляду Національної ради за дотриманням законодавства телерадіоорганізаціями, згідно якої Національна рада здійснює контроль за дотриманням та забезпечує виконання вимог законодавства України у сфері телебачення і радіомовлення.

Згідно ст. 6 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», Національна рада, як орган ліцензування, забезпечує виконання законодавства у сфері ліцензування.

Положеннями статті 1 Закону N 3759-XII визначено, що канал мовлення - сукупність технічних засобів мовлення (кабельного, оптичного, радіозв'язку), призначених для розповсюдження теле- та/чи радіопрограм на територію, що визначається параметрами цих засобів, які забезпечують трансляцію в реальному часі однієї телерадіопрограми;

ліцензія на мовлення - документ державного зразка, який видається Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення та засвідчує право ліцензіата відповідно до умов ліцензії здійснювати мовлення, використовувати канали мовлення, мережі мовлення, канали багатоканальних телемереж;

ліцензіат (власник ліцензії) - юридична або фізична особа, якій Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення видала відповідну ліцензію;

ліцензування мовлення - видача, продовження, переоформлення, анулювання ліцензій на мовлення, внесення змін до ліцензій на мовлення, видача дублікатів ліцензій на мовлення, ведення ліцензійних справ та ліцензійних реєстрів, контроль за додержанням ліцензіатами ліцензійних умов і умов ліцензії, видача розпоряджень про усунення порушень ліцензійних умов і умов ліцензії, а також розпоряджень про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування мовлення.

Відповідно до ст. 23 Закону N 538/97-ВР порядок організації та внутрішньої роботи Національної ради, що не врегульований цим Законом, визначається Регламентом Національної ради, який за поданням голови або не менше трьох членів Національної ради затверджується Національною радою більшістю від її складу.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону N 538/97-ВР передбачено, що виключно на засіданнях Національної ради, зокрема, приймаються рішення про видачу, продовження, переоформлення ліцензій на телерадіомовлення та про внесення змін до ліцензій.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 Закону N 538/97-ВР розгляд на засіданнях Національної ради питань про видачу, продовження, переоформлення ліцензії на телерадіомовлення або питання про застосування санкцій до ліцензіатів відбувається у присутності повноважних представників відповідних ліцензіатів, про що їх письмово повідомляє Національна рада не пізніш як за три дні до засідання. Таке засідання може проводитися без участі цих осіб тільки за умови, якщо є відомості про вручення їм повідомлення про час та місце проведення засідання та в разі відсутності поважних причин для перенесення засідання.

Рішення Національної ради вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало не менше п'яти членів Національної ради.

На засіданні Національної ради ведеться протокол, який протягом трьох днів після засідання підписується головою Національної ради (або іншою особою, яка головувала на засіданні) та відповідальним секретарем Національної ради (або членом Національної ради, який виконує його посадові обов'язки) не пізніше чотирьох днів після проведення засідання. У разі неможливості або відмови голови Національної ради (або іншої особи, яка головувала на засіданні), відповідального секретаря Національної ради (або члена Національної ради, який виконує його посадові обов'язки) підписати протокол засідання протокол може бути підписаний не менше ніж п'ятьма членами Національної ради, які брали участь у засіданні (ч. 8 цієї статті).

Відповідно до пп. 1.1 п. 1 Регламенту Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, затвердженого рішенням Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення від 18 лютого 2009 р. N 281 (надалі - Регламент) питання, що належать до повноважень Національної ради, розглядаються на його засіданнях.

Відповідно до пункту 2.4 Розділу 4 вказаного Регламенту після візування проекту порядку денного відповідальний секретар підписує листи-запрошення повноважним представникам відповідних ліцензіатів за тринадцять, але не пізніше, ніж за шість календарних днів, і вони з реєстром розсилки передаються для відправки до загального відділу.

Відповідно до п. 4.1 Розділу 4 Регламенту проекти рішень, що виносяться на розгляд Національної ради членами Національної ради, приймаються, реєструються, розміщуються в локальній внутрішній мережі у відповідному модулі "База даних проектів рішень" або в окремих випадках тиражуються організаційним відділом та передаються помічникам-консультантам для формування папки на засідання Національної ради.

Підпунктом 4.1.2 пункту 4.1 Розділу 4 Регламенту передбачено, що у випадку переоформлення ліцензії до проекту рішення додається: доповідна записка, яка містить інформацію щодо підстав для переоформлення.

Оригінали проектів рішень з матеріалами, передбаченими пп. 4.1.1 і 4.1.2, передаються до протокольного відділу після візування проекту порядку денного відповідальним секретарем (п. 4.2 Розділу 4 Регламенту).

Відповідно до п. 7.1 Розділу 4 Регламенту визначено, що обговорення питання на засіданні Національної ради складається із:

- доповіді члена Національної ради, відповідального за підготовку питань порядку денного або відповідального працівника апарату Національної ради, запитань доповідачу і відповідей на них;

- співдоповіді (в разі необхідності), запитань співдоповідачу і відповідей на них;

- виступів членів Національної ради;

- внесення членами Національної ради пропозицій;

- заключного слова доповідача, співдоповідача;

- уточнення і оголошення головуючого на засіданні пропозицій, які будуть виноситися на голосування, у порядку їх надходження в процесі обговорювання питання.

Статтею 10 Регламенту визначено, що рішення Національної ради ухвалюються з питань, внесених до порядку денного засідання Національної ради.

Рішення Національної ради ухвалюються на засіданні після завершення процедури обговорення шляхом голосування членів Національної ради.

Оригінал рішення засвідчує підписом особа, відповідальна за підготовку питання на засідання (на звороті аркуша) (п. 10.8 Розділу 4 Регламенту).

Кожному рішенню Національної ради протокольний відділ присвоює порядковий номер із зазначенням дати прийняття (п. 10.11 Розділу 4 Регламенту).

В силу приписів пункту 10.12 Розділу 4 Регламенту рішення оформляються відповідно до частин 7, 8, 9 статті 24 Закону України "Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення".

За змістом статті 24 Закону N 538/97-ВР виключно на засіданнях Національної ради приймаються рішення про оголошення конкурсів на отримання ліцензій на телерадіомовлення та затверджуються конкурсні умови, а також приймаються рішення про видачу, продовження, переоформлення ліцензій на телерадіомовлення та про внесення змін до ліцензій.

Аналіз вищенаведених норм права дає суду підстави дійти висновку, що переоформлення ліцензії на здійснення господарської діяльності у сфері радіомовлення здійснюється шляхом прийняття Нацрадою відповідного рішення, яке ухвалюється на засіданні після завершення процедури обговорення шляхом голосування членів Національної ради. Слід звернути увагу, що рішення про видачу, продовження, переоформлення ліцензії на телерадіомовлення відбувається у присутності повноважних представників відповідних ліцензіатів.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.12.2014 р. на засіданні Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення, оформлене протоколом № 29, було розглянуто питання «Про заяву ТОВ «Телерадіовидавнича компанія «Комра» щодо переоформлення ліцензії на мовлення (НР-0909-м від 24.04.2009 р.)» у зв'язку із зміною місцезнаходження, позивних та загальної концепції мовлення.

Шляхом голосування («за» - 6, «проти» -0), Національною радою прийнято рішення про надання дозволу на переоформлення ліцензії на мовлення (НР № 0906-м від 24.04.2009 р.) (ефірне, позивні: «Best FM» було вирішено переоформити ліцензію № 0906-м від 24.04.2009 р. у зв'язку із зміною місцезнаходження телерадіокомпанії).

Однак, ознайомившись із прийнятим рішенням Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення від 04.02.2009 р. № 139 «Про заяву ТОВ «ТРВК «Комра» щодо продовження строку дії ліцензії на мовлення (НР № 1893 від 18.11.2004 р.), суд дійшов наступних висновків.

Так, зі змісту вищевказаного рішення Нацради вбачається, що заява позивача в частині внесення до Ліцензії змін до позивних та програмної концепції на засіданні ради не розглядалась. Доповідної записки не складалось.

Як встановлено судом, на засіданні Нацради 11.12.2014 р., оформленої протоколом № 29, розглядалось питання щодо зміни позивних та програмної концепції мовлення шляхом голосування («за» - 0, «проти» -6).

Однак, будь-якого документального підтвердження, зокрема, обґрунтування факту, яке свідчить про причини такого голосування відповідачем не надано.

Суд враховує, що відповідно до умов договору від 04.09.2014 р. № 14, укладеного між позивачем та ТОВ «Телерадіокомпанія «Дивосвіт», сторони дійшли згоди об'єднати зусилля, направлені на створення спільного авторського продукту - радіопрограми.

Згідно, з пп. 2.2.3 п. 2.2 розділу 2 Договору сторони зобов'язані внести до наявних в них ліцензій на радіомовлення зміни стосовно визначення позивного, з яким буде здійснюватися транслювання певних програм.

На виконання зазначеного Договору ТОВ «ДК «Дивосвіт» звернулось до Нацради та отримало позитивне рішення, яким до ліцензії від 19.02.2010 р. № 000184-м внесені відповідні зміни, позивним зазначено «Вести. Радио».

Тобто, в даному випадку відповідачем вже приймалися аналогічні рішення.

Статтею 35 Закону N 3759-XII визначено, що у разі зміни даних, передбачених частиною третьою цієї статті або абзацами п'ятим і шостим частини четвертої статті 27 цього Закону, ліцензіат подає Національній раді заяву про переоформлення ліцензії на мовлення за встановленою Національною радою формою.

До заяви додаються завірені у встановленому порядку копії документів, які підтверджують необхідність внесення змін до ліцензії.

Підставами для переоформлення ліцензії на мовлення можуть бути:

а) зміна організаційно-правової форми та умов діяльності ліцензіата;

б) наміри ліцензіата змінити організаційні чи технічні характеристики мовлення та внести відповідні зміни до умов ліцензії;

в) необхідність внесення змін до умов ліцензії у зв'язку із переходом від аналогового до цифрового мовлення.

Заява про переоформлення ліцензії у зв'язку з намірами ліцензіата змінити організаційні чи технічні характеристики мовлення розглядається у місячний термін з дати її надходження. За результатами розгляду Національна рада приймає рішення про внесення змін до ліцензії та відповідне переоформлення ліцензії або про відмову у внесенні змін до ліцензії (частина 7 цієї статті).

Отже, диспозиція вказаної норми прямо вказує на те, що відповідач за результатами розгляду заяви про переоформлення ліцензії повинен прийняти рішення про внесення змін до ліцензії та відповідне переоформлення ліцензії або про відмову у внесенні змін до ліцензії.

Згідно із Законом від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Протоколу N 1 та протоколів NN 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" Україна повністю визнає обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких видана Верховною Радою, є частиною законодавства України.

Зокрема, про необхідність обґрунтування того чи іншого рішення йде мова у Рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Мелтекс ЛТД та Месропа Мовсесяна проти Вірменії", в якому суд дає оцінку діям Національної Комісії з телебачення та радіомовлення: "орган ліцензування, в даній справі НКТР, не надав жодних причин своїх повторних відмов у видачі ліцензії компанії-заявнику. У кожному випадку НКТР просто оголосила переможця конкурсу, не надаючи жодних обґрунтувань, чому заявка тієї чи іншої компанії відповідає необхідним критеріям у більшій мірі, ніж заявка компанії-заявника. Хоча НКТР і провела відкриті засідання, жодних рішень, які б містили обґрунтування видачі або відмови у видачі ліцензії на мовлення, не проголошувались. Компанії-конкуренти просто представили свої заявки, після чого було проведено рейтингове голосування без будь-якого пояснення".

Таким чином, Європейський Суд з прав людини звертає увагу, що процедура ліцензування має супроводжуватись обґрунтуванням своїх рішень, що забезпечуватиме адекватний захист від свавільного перешкоджання органами державної влади у реалізації основоположного права на свободу вираження поглядів.

Втім, як встановлено судом, рішення щодо розгляду заяви про переоформлення ліцензії, зокрема обґрунтувань відмови, в частині зміни позовних та програмної концепції мовлення, прийнятого на засіданні Нацради 11.12.2014 р., оформлено не було.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що відповідачем в частині не оформлення відповідного рішення щодо усіх пунктів заяви позивача про переоформлення ліцензії допущено бездіяльність, яку суд визнає протиправною.

Щодо тверджень позивача, що функції з ліцензування відносяться до виключних дискреційних повноважень Національної ради, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В силу положень ч. 6 ст. 4 Закону N 3759-XII держава гарантує реалізацію прав на інформацію, на вільне і відкрите обговорення суспільно важливих проблем із застосуванням телебачення і радіомовлення.

Статтею 5 Закону N 3759-XII встановлено, що телерадіоорганізація є незалежною у визначенні змісту програм та передач.

Не вмотивоване законодавством України втручання органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, громадських чи релігійних об'єднань, їх посадових осіб чи працівників, а також власників у сферу професійної діяльності телерадіоорганізацій не допускається.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що фактичні обставини справи свідчать про неправомірне та необґрунтоване затягування розгляду заяви позивача. Так, фактично заява про зміну позовних та програмної концепції не розглянута відповідачем з 04.09.2014 р.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідач під час виконання своїх повноважень, зокрема, з наданням суб'єктам господарювання дозволу на здійснення мовлення шляхом оформлення та видачі відповідних ліцензій, здійснює певну аналітичну роботу в визначення потреб певного територіального сегменту в концептуальному наповненні медіа послуг, з врахуванням вже існуючого заповнення такого медіапростору та на підставі отриманої інформації приймає обґрунтоване рішення.

Втім, документального підтвердження, що свідчить про здійснення такого аналізу та мотивації неможливості надання позивачеві дозволу на здійснення радіомовлення в інформаційно-розважальному форматі на частоті 102,8 МГц у м. Маріуполі відповідачем не надано.

При цьому суд враховує, що запропоновані позивачем програми є програмами власного виробництва та мають 56,25 % національного аудіовізуального продукту, що узгоджується із положеннями ч. 1ст. 9 Закону N 3759-XII.

Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 9, 10 ст. 35 Закону N 538/97-ВР за результатами розгляду Національна рада приймає рішення про внесення змін до ліцензії та відповідне переоформлення ліцензії. При цьому зміни до програмної концепції мовлення вносяться відповідно до Плану розвитку.

Якщо пропозиції заявника щодо внесення змін до програмної концепції мовлення не відповідають вимогам Плану розвитку, Національна рада може відмовити у переоформленні ліцензії на мовлення у зв'язку із переходом від аналогового до цифрового мовлення і оголосити конкурс на отримання ліцензії на багатоканальне мовлення. При цьому за чинним ліцензіатом залишається право мовлення на одному з каналів нової цифрової багатоканальної телемережі, а також право бути оператором телекомунікації на всю цифрову багатоканальну телемережу.

Частинами першою та другою статті 21 Закону N 3759-XII передбачено, що план розвитку національного телерадіоінформаційного простору (далі - План розвитку) є нормативно-правовим документом, який розробляється Національною радою і затверджується її рішенням відповідно до вимог цього Закону. На підставі Плану розвитку Національна рада приймає рішення щодо створення та розвитку каналів мовлення, мереж мовлення та телемереж, які передбачають використання радіочастотного ресурсу України, визначає конкурсні умови та оголошує конкурси на отримання ліцензій на мовлення, визначає умови ліцензій на мовлення, яке ліцензується за реєстраційним принципом.

План розвитку складається з двох частин:

а) Плану використання радіочастотного ресурсу, виділеного для телебачення і радіомовлення;

б) основних вимог щодо змістовного наповнення та співвідношення форматів мовлення у кожному з територіальних сегментів телерадіоінформаційного простору.

Згідно п. 1.2 Плану розвитку національного телерадіоінформаційного простору, затвердженого Рішенням Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення від 01.12.2010 N 1684 (у редакції рішення Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення від 14.12.2011 N 2874), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2010 р. за N 1294/18589 (надалі - План розвитку), план розвитку визначає порядок розширення каналів, мереж мовлення, телемереж та багатоканальних телемереж.

Аналогове звукове мовлення реалізується у діапазонах частот довгих, середніх та коротких хвиль, а також ультракоротких хвиль нижнього та верхнього під діапазонів (п. 1.5 Плану розвитку).

Впровадження цифрового телемовлення передбачає перехідний період, коли одночасно будуть працювати аналогові та цифрові станції. Після завершення перехідного періоду мовлення здійснюватиметься виключно у цифровому форматі (п. 1.6 Плану розвитку).

Відповідно до пунктів 2.5, 2.6, 2.7 Плану розвитку внесення змін до програмної концепції мовлення здійснюється відповідно до вимог Закону України "Про телебачення і радіомовлення".

Для забезпечення засобами телерадіомовлення культурних та інформаційних потреб громадян Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення враховує наявність у кожному з територіальних сегментів телерадіоінформаційного простору якісного змістовного наповнення та різноманітних форматів мовлення.

У процесі розбудови каналів мовлення та ліцензування надається перевага телерадіоорганізаціям, які виробляють та поширюють соціально важливі програми (інформаційні, соціально-політичні, дитячі тощо), програми власного та вітчизняного виробництва, задовольняють інформаційні потреби національних меншин та забезпечують свободу слова. Одним із визначальних факторів є наявність в ефірі програм власного та вітчизняного виробництва.

Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що ліцензія на мовлення видається на підставі програмної концепції. Зміни до програмної концепції мовлення вносяться відповідно до Плану розвитку. При цьому, диспозиція вказаної статті прямо вказує на те, що Національна рада може відмовити у переоформленні ліцензії на мовлення у зв'язку із переходом від аналогового мовлення до цифрового у випадку не відповідності програмної концепції Плану розвитку.

Наведене вище дає суду підстави дійти висновку, що відмова Нацради у переоформленні ліцензії позивача могла бути у випадку не відповідності програмної концепції Плану розвитку та з переходом від аналогового мовлення до цифрового, повний перехід на який планується до 17 червня 2015 року.

Втім, обґрунтувань такої не відповідності відповідачем не надано та обставини з яких виходив відповідач, відмовляючи в переоформленні ліцензії, не наведено.

Суд вважає посилання відповідача на рішення Вищого адміністративного суду України від 18.06.2013 р. справа К/800/25373/13 помилковим, оскільки предметом спору в даній справі є визнання відсутності повноважень утримуватись за наслідками розгляду заяви про видачу ліцензії на мовлення на вільних каналах мовлення багатоканальних телемереж від прийняття рішення по суті поданої заяви, а не зобов'язання вчинити певні у зв'язку із допущенною бездіяльністю.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Вирішуючи дану справу, суд виходить також із того, що правила ст. 105 Кодексу адміністративного судочинства України не встановлюють вичерпного переліку обрання позивачем способу захисту своїх прав, зокрема, не виключають можливості обрання іншого способу захисту судом.

Зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

В силу положень ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Виходячи з вищенаведених положень, суд вважає за необхідне, враховуючи відсутність належним чином оформленого рішення Національної ради, прийнятого у встановлений законодавством строк за результатами розгляду заяви позивача, для належного захисту прав позивача визнати бездіяльність Національної ради щодо неприйняття у встановлений законодавством строк рішення за результатами розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіовидавнича компанія «Комра» про переоформлення ліцензії на мовлення у зв'язку із зміною позивних та програмної концепції мовлення у встановленій формі та без зазначення вмотивованих підстав для відмови у задоволенні даної заяви, протиправною.

Системний аналіз фактичних обставин справи та норм чинного законодавства, дає суду дійти висновку, що оскільки відповідачем було допущено протиправну бездіяльність, зокрема, не надано аналізу та мотивації неможливості надання позивачеві дозволу на здійснення радіомовлення в інформаційно-розважальному форматі на частоті 102,8 МГц у м. Маріуполі, не прийнято вмотивованого рішення, не оформлення рішення, яке ставилося на голосування щодо переоформлення ліцензії у зв'язку із зміною позивних та програмної концепції мовлення, суд дійшов висновку про уникнення відповідачем від свого законодавчого обов'язку переоформити ліцензію позивачеві, не маючи при цьому обґрунтованих та достатніх підстав для відмови у такому оформленні, а також враховуючи наявність позитивної практики переоформлених ліцензій (договір від 04.09.2014 р. № 14, Ліцензія серія НР № 00184-м), то наявні правові підстави для зобов'язання Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення прийняти рішення по заяві ТОВ «Телерадіовидавнича компанія «Комра» від 04 вересня 2014 року про переоформлення ліцензії на мовлення НР№0906-м від 24.04.2009 року, яким змінити позивні з «Best FM» на «Вести.Радио» та формат програмної концепції мовлення з розважально-музичного жанру на інформаційно-розважальний жанр на частоті 102,8 МГц у м. Маріуполі та прилеглих районів.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що відповідачем не надано достатніх та достовірних доказів, які б свідчили, що оскаржуване рішення прийняте у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано та правомірно, а тому вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 94 КАС України визначено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст. 69-71, 94, 160- 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіовидавнича компанія «Комра» задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення щодо неприйняття у встановлений законодавством строк рішення за результатами розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіовидавнича компанія «Комра» від 04 вересня 2014 року про переоформлення ліцензії на мовлення НР № 0906-м від 24.04.2009 року у зв'язку із зміною позивних та програмної концепції мовлення у встановленій формі та без зазначення вмотивованих підстав для відмови у задоволенні даної заяви.

3. Зобов'язати Національну раду України з питань телебачення та радіомовлення прийняти рішення по заяві ТОВ «Телерадіовидавнича компанія «Комра» від 04 вересня 2014 року про переоформлення ліцензії на мовлення НР№0906-м від 24.04.2009 року, яким змінити позивні з «Best FM» на «Вести.Радио» та формат програмної концепції мовлення з розважально-музичного жанру на інформаційно-розважальний жанр на частоті 102,8 МГц у м. Маріуполі та прилеглих районів.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук