Справа № 810/703/13-а
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2015-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" січня 2015 р. м. Київ К/800/46816/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіБорисенко І.В.
суддів Пилипчук Н.Г.
Приходько І.В.
розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Будівельне підприємство «Валенса»
на постановуКиївського окружного адміністративного суду від 21.03.2013
та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23.07.2013
у справі № 810/703/13-а
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Будівельне підприємство «Валенса»
доДержавної податкової інспекції у Вишгородському районі Київської області Державної податкової служби
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельне підприємство «Валенса» звернулось до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Державної податкової інспекції у Вишгородському районі Київської області Державної податкової служби, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у Вишгородському районі Київської області ДПС від 06.02.2013 року № та № .

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 21.03.2013, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.07.2013, у задоволенні позову відмовлено.

Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельне підприємство «Валенса» подало касаційну скаргу, у відповідності до якої, посилаючись на порушення судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову та ухвалу судів першої та апеляційної інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст.222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне:

- відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій по взаємовідносинам з ТОВ «КП «Добробут» за період з 01.01.2010 по 31.03.2012, за результати якої складено акт перевірки 126/22-01/35090192 від 24.01.2013;

- актом перевірки встановлено порушення позивачем п.198.1, п.198.6 ст.198, ст.200, п.201.4, п.201.6 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено ПДВ на суму 78 833,40 грн., та п.138.1 ст.138, п.п.139.1.9 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на прибуток на суму 90 658,41 грн.;

- на підставі акту перевірки відповідачем прийнято:

1) податкове повідомлення-рішення № від 06.02.2013, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 98 541 грн. (з яких: 78 833 грн. - основний платіж та 19708 грн. - штрафні (фінансові) санкції);

2) податкове повідомлення-рішення № від 06.02.2013, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток на суму 93 143 грн. (з яких: 90 658 грн. - основний платіж та 2 485 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Позиція контролюючого органу полягає в тому, що позивачем протиправно сформовані спірні суми даних податкового обліку за результатами здійснення господарських операцій з ТОВ «КП «Добробут», оскільки ці операції мають безтоварний характер.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанції погодилися з висновками контролюючого органу щодо безтоварності господарських операцій між позивачем та ТОВ «КП «Добробут», оскільки позивачем не підтверджено факт перевезення товару.

Колегія суддів касаційної інстанції не може погодитися з вказаними висновками попередніх інстанцій та вважає їх передчасними. При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що між ТОВ «Будівельне підприємство «Валенса» (як замовник) та ТОВ «КП «Добробут» (як перевізник) було укладено договір перевезення вантажів 15/61 від 15.06.2011, відповідно до п.1 якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, перевізник бере на себе зобов'язання доставити (перевезти) автомобільним транспортом вантажі замовнику (який є вантажоодержувачем) з місця відправлення до пункту призначення у встановлений строк, а замовник бере на себе зобов'язання сплатити за доставку (перевезення) вантажу плату, обумовлену даним договором.

Відповідно до п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Проте, судом касаційної інстанції не вбачається, що, відмовляючи у задоволенні позову з підстав ненадання позивачем суду достатніх, беззаперечних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, попередніми судовими інстанціями було здійснено дослідження та аналіз поданих позивачем доказів, зокрема, наявних в матеріалах справи первинних документів, в результаті чого суди могли б дійти вказаного висновку.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що рішення судів попередніх інстанцій прийняті з порушенням вимог, встановлених ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Під час нового розгляду спору судовим інстанціям слід врахувати наступне.

Оскільки згідно зі ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, то визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків (як обов'язкова ознака господарської операції) кореспондується з нормами Податкового кодексу України.

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У відповідності з п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Тобто, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому, наявність у платника податків належно оформлених документів, необхідних для віднесення сплачених сум до податкового кредиту з ПДВ та валових витрат, не є безумовною підставою формування даних податкового обліку у разі недоведення реальності здійснених господарських операцій та факту використання придбаних товарів/послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає за потрібне зазначити, що судам попередніх інстанцій необхідно врахувати вищевикладене та дослідити обставини реальності здійснення спірних господарських операцій позивача, на підставі яких ним, як платником податку, були сформовані дані податкового обліку. При цьому приймати на підтвердження даних податкового обліку лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

З огляду на викладене, для реалізації принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, судам слід з'ясувати характер та зміст спірних операцій, дослідити усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції і на підставі цього зробити вмотивований висновок про те, чи відбувся дійсний рух активів між учасниками відповідних операцій, зміни у їх майновому стані як обов'язкова ознака господарської операції.

Вищевказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити Вищим адміністративним судом України правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору.

Відповідно до ч.2 ст.227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на викладене, а також враховуючи той факт, що судами попередніх інстанцій не було з'ясовано належним чином обставини справи, у той час як їх встановлення впливає на правильність вирішення спору, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи судам слід взяти до уваги вищевикладене, встановити повно і правильно фактичні обставини відповідно до заявлених позовних вимог та предмету доказування у справі та, в залежності від встановленого й у відповідності до норм матеріального та процесуального права, вирішити даний спір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельне підприємство «Валенса» задовольнити частково.

2. Постанову Київського окружного адміністративного суду від 21.03.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23.07.2013 у даній справі скасувати та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.В. Борисенко
Судді Н.Г. Пилипчук

І.В. Приходько