Справа № 826/14718/14
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2015-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

20 січня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.11.2014 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Генеральної прокуратури України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому, просив: визнати протиправною бездіяльність Генеральної прокуратури України щодо ненадання інформації на адвокатський запит від 02.09.2014; зобов'язати Генеральну прокуратуру України у строк не пізніше п'яти днів з дня набрання постанови суду по справі за цим позовом законної сили надати позивачу на адвокатський запит від 02.09.2014 наступну інформацію: кількість осіб, які в період з 21.11.2013 по 21.02.2014 постраждали під час масових акцій протесту в місті Києві, в тому числі, скільки серед них учасників масових акцій протесту та скільки працівників правоохоронних органів, в тому числі, працівників органів прокуратури України; скільки із вищезазначених осіб померло, в тому числі, скільки серед них учасників масових акцій та скільки працівників правоохоронних органів, в тому числі, працівників органів прокуратури України; чи були серед зазначених осіб, такі, що звернулись до бригад екстреної медичної допомоги та в заклади охорони здоров'я за медичною допомогою у зв'язку із обмороженнями та іншими тілесними ушкодженнями, отриманими під час сутичок на вул. Грушевського в місті Києві, які можуть бути наслідком застосування водометів; чи зберігаються в органах прокуратури України персональні дані осіб, які були учасниками масових акцій протесту в місті Києві, що розпочалися 21.11.2013, які були отримані у зв'язку з участю цих осіб у акціях протесту, і, якщо зберігаються, то де саме - в Генеральній прокуратурі України або територіальних органах прокуратури України і в яких саме; чи звертались особи, які були учасниками зазначених масових акцій протесту, в органи прокуратури України із заявами про підтвердження своєї участі у масових акціях протесту, і, якщо звертались, то куди саме - в Генеральну прокуратуру України або територіальні органи прокуратури України і в які саме та скільки осіб; чи знищувались відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України» органами прокуратури України персональні дані осіб, які були учасниками масових акцій протесту в місті Києві, що розпочалися 21.11.2013, які були отримані у зв'язку з участю цих осіб у акціях протесту, і, якщо знищувались, то коли та де саме - в Генеральній прокуратурі України або територіальних органах прокуратури України і в яких саме.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.11.2014 в позові відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову, якою позовні вимоги задовольнити.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи Головним слідчим управлінням Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні від 22.01.2014 № 0000228 за підозрою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у зловживанні ними службовим становищем, організацію масових вбивств учасників мирних акцій протесту, перевищення службових повноважень, які вчинені у період з листопада 2013 року по лютий 2014 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 365, ч. 3 ст. 27, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 та ч. 2 ст. 364 КК України.

Зокрема, колишньому Генеральному прокурору України ОСОБА_5 27.05.2014 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. У зв'язку із невстановленням його місця перебування, що позбавило орган досудового розслідування можливості вручити йому письмове повідомлення про підозру у день його складення, таке повідомлення, на підставі ч. 1 ст. 278, ст. ст. 111, 135 КПК України було направлено у спосіб, передбачений цим Кодексом. 03.06.2014 оголошено розшук підозрюваного ОСОБА_5

Також, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 з 11.05.2005 є адвокатом та здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, передбаченому Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», що підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю від 11.05.2005 № 1896 (а.с. 10), виданим на підставі рішення Донецької обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 11.05.2005 № 49, а також витягом з Єдиного реєстру адвокатів України від 29.04.2014 серія АН № 000537 (а.с. 12).

14.05.2014 між позивачем ОСОБА_2, як адвокатом, та ОСОБА_5 було укладено договір про надання правової допомоги № 14051 (а.с. 17).

02.09.2014 позивач звернувся до Генеральної прокуратури України із адвокатським запитом про надання інформації, необхідної йому, як адвокату, для надання правової допомоги ОСОБА_5, щодо постраждалих учасників масових акцій протесту в місті Києві, що розпочалися 21.11.2013.

На зазначений адвокатський запит позивач отримав письмову відповідь від 16.09.2014 № 17/1/2-32773-14 за підписом начальника другого слідчого відділу Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України Горбатюка С.В., в якій, з посиланням на ч. 1 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та ч. 1 ст. 222 КПК України, ОСОБА_2 було відмовлено у наданні запитуваної ним інформації.

Відмовляючи в наданні запитуваної інформації позивача, начальник другого слідчого відділу Горбатюк С.В. послався на те, що запитувана ОСОБА_2 інформація є відомостями досудового розслідування.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що наведені в справі обставини та вимоги закону підтверджують правомірність дій Генеральної прокуратури України з розгляду адвокатського запиту ОСОБА_2 від 02.09.2014, що було вчинено відповідачем на підставі, у спосіб та у межах повноважень, визначених законами України, а тому законних підстав для визнання її дій протиправними немає.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що Генеральна прокуратура України мала можливість та у відповідності до ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» зобов'язана була надати позивачу інформацію за його адвокатським запитом від 02.09.2014, а тому бездіяльність Генеральної прокуратури України щодо ненадання такої інформації є протиправною.

Колегія суддів вважає доводи апелянта необґрунтованими та погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічну інформацію визначено, як відображену та задокументовану будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Також відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі, щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб).

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об'єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту. До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється. Адвокатський запит не може стосуватися надання консультацій і роз'яснень положень законодавства. Надання адвокату інформації та копій документів, отриманих під час здійснення кримінального провадження, здійснюється в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом.

Частиною 2 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов'язані не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом. У разі якщо адвокатський запит стосується надання значного обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, строк розгляду адвокатського запиту може бути продовжено до двадцяти робочих днів з обґрунтуванням причин такого продовження, про що адвокату письмово повідомляється не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання адвокатського запиту.

Згідно вимог ч. 1 ст. 222 КПК України відомості досудового розслідування можуть бути розголошені з дозволу слідчого або прокурора у конкретному кримінальному провадженні і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим.

Тобто, як вірно зазначено судом першої інстанції слідчий та прокурор самостійно визначають які саме відомості та на якій саме стадії досудового розслідування підлягають розголошенню.

Таємниця досудового розслідування - важлива умова встановлення істини, а в багатьох випадках є передумовою захисту сфери особистого життя людей, які стали учасниками процесу.

Отже, забезпечення нерозголошення даного кримінального провадження є як однією з гарантій встановлення істини, так і захисту прав і свобод людини.

Статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Керуючись положеннями Конституції України, КПК, у необхідних випадках, пов'язаних із таємницею приватного життя осіб, слідчий, прокурор попереджає учасників кримінального провадження, яким стали відомі відомості досудового розслідування у зв'язку з участю в ньому про їх обов'язок не розголошувати такі відомості, а також роз'яснює наслідки незаконного їх розголошення.

Інші відомості, крім таємниці приватного життя, які не можна розголошувати, визначаються особисто слідчим, прокурором з урахуванням інтересів досудового розслідування.

Відповідно до ч. 2 ст. 222 КПК України у необхідних випадках слідчий, прокурор попереджає осіб, яким стали відомі відомості досудового розслідування, у зв'язку з участю в ньому, про їх обов'язок не розголошувати такі відомості без його дозволу. Незаконне розголошення відомостей досудового розслідування тягне за собою кримінальну відповідальність, встановлену законом.

Згідно з ст. 387 Кримінального кодексу України передбачено кримінальну відповідальність за розголошення без дозволу прокурора, слідчого або особи, яка провадила дізнання чи досудове слідство, даних досудового слідства чи дізнання особою, попередженою в установленому законом порядку про обов'язок не розголошувати такі дані, а також за розголошення даних досудового слідства або дізнання, вчинене суддею, прокурором, слідчим, працівником оперативно-розшукового органу незалежно від того, чи брала ця особа безпосередньо участь у досудовому слідстві чи дізнанні, якщо розголошені дані ганьблять людину, принижують її честь і гідність.

Про нерозголошення даних досудового розслідування слідчий, прокурор має право попереджати будь-якого учасника кримінального провадження на стадії досудового розслідування, якому стали відомі відомості у зв'язку з його участю під час здійснення останнього.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в наданні інформації на адвокатський запит від 02.09.2014, оскільки позивачем при зверненні до Генеральної прокуратури України із запитом щодо отримання інформації, яка є даними досудового розслідування по кримінальній справі, не надав до такого запиту відповідного, передбаченого Законом, дозволу слідчого чи прокурора по такій кримінальній справі на отримання (розголошення) даних досудового розслідування у конкретному обсязі.

Частиною 2 ст. 36 КПК передбачено, що прокурор здійснює нагляд за додержанням законів у процесі досудового розслідування у формі процесуального керівництва.

Отже, прокурор здійснює одночасно дві функції: нагляд за додержанням законності і керівництво досудовим розслідуванням, що здійснює слідчий. Враховуючи це, рішення слідчого про розголошення окремих відомостей має бути узгоджене з прокурором.

Згідно структури механізму кримінально-процесуального забезпечення недопустимості розголошення даних кримінального судочинства, остання складається з таких елементів:

1) кримінально-процесуальні норми, які регулюють відкритість і закритість кримінального судочинства з метою забезпечення недопустимості розголошення даних у кримінальній справі;

2) правовідносини, що забезпечують реалізацію процесуальних норм в сфері захисту конфіденційної інформації;

3) правосвідомість, що міститься у внутрішній потребі в законослухняній поведінці у сфері забезпечення недопустимості розголошення даних у кримінальній справі;

4) рішення, що визначають зміст документів, які забезпечують нерозголошення даних у кримінальній справі;

5) юридична відповідальність за порушення учасником кримінального процесу обов'язку по нерозголошенню даних у кримінальній справі.

Також колегія суддів звертає увагу, що згідно з ст. 28 Закону України «Про інформацію» за режимом доступу до інформації, вона поділяється на відкриту та з обмеженим доступом.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» інформація з обмеженим доступом за своїм правовим режимом у свою чергу поділяється на конфіденційну і таємну. Конфіденційна інформація - це відомості, які знаходяться у володінні, користуванні або розпорядженні окремих фізичних чи юридичних осіб і поширюються за їх бажанням відповідно до передбачених ними умов.

Згідно з ч. 7 ст. 30 Закону України «Про інформацію» до таємної інформації належить інформація, що містить відомості, які становлять державну та іншу передбачену законом таємницю, розголошення якої завдає шкоди особі, суспільству і державі. Така інформація є державною таємницею.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що якщо дані досудового розслідування відносяться до категорії державної таємниці, то їх розголошення навіть з дозволу слідчого або прокурора буде незаконним, що вірно було визначено судом першої інстанції.

Доводи апелянта, що запитувана ним інформація не є відомостями досудового розслідування, не беруться колегією суддів до уваги, оскільки інформація щодо постраждалих учасників масових акцій протестів, які відбувались у місті Києві у період з листопада 2013 року по лютий 2014 року та інша запитувана позивачем інформація є складовою частиною матеріалів кримінального провадження, тобто є відомостями досудового розслідування, та такі дані (відомості) можуть бути розголошені тільки з дозволу слідчого або прокурора з урахуванням ризиків, визначених ст. 222 КПК України. Позивач не надав жодних доказів дозволу слідчого або прокурора у кримінальному провадженні № 0000228 від 22.01.2014 на розголошення відомостей досудового слідства по даному кримінальному провадженню.

Більш того, відомості з досудового розслідування, які позивач хоче отримати від Генеральної прокуратури України також не було надано, тому що позивачем не було надано суду також жодних допустимих доказів щодо представництва адвокатом ОСОБА_2 інтересів його клієнта ОСОБА_5 у такому кримінальному провадженні від 22.01.2014 № 0000228.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що позивач в подальшому не буде позбавлений права отримати запитувану ним інформацію, що стосується кримінального провадження, по якому проводиться досудове розслідування, після усунення обставин, що перешкоджають наданню такої інформації, тобто закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні від 22.01.2014 № 0000228.

Таким чином, колегія суддів вважає, що Генеральна прокуратура України правомірно відмовила в наданні позивачу інформації на адвокатський запит від 02.09.2014.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції, а відповідач, як суб'єкт владних повноважень - довів правомірність своїх дій.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.11.2014 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.