Справа № 820/19083/14
Суддя: Нуруллаєв І.С.
Дата ухвалення: 2015-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

26 січня 2015 р. Справа № 820/19083/14

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Нуруллаєва І.С.

суддів - Єгупенка В.В., Бездітка Д.В.,

при секретарі судового засідання - Малишевої І.М.,

за участю представника позивача - Кузьміної Т.Г.,

представника відповідача - Блудової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Міністерства внутрішніх справ України Департаменту фінансових ресурсів та економіки про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити певні дії. , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України Департаменту фінансових ресурсів та економіки, в якому з урахуванням уточнень просить суд :

- зобов'язати відповідача здійснити розрахунок мого грошового забезпечення за період перебування на посаді заступника начальника відділу внутрішньої безпеки в м. Севастополі з 03.03.2014 р. по 10.04.2014 р.

- зобов'язати відповідача здійснити розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні.

- зобов'язати відповідача сплатити мені, ОСОБА_3 грошове забезпечення за період перебування на посаді начальника відділу внутрішньої безпеки в м. Севастополі з 03.03.2014 р. по 10.04.2014 р. та одноразову грошову допомогу при звільненні на пенсію.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у зв'язку з порушенням умов розрахунку при звільненні, в частині виплати одноразової грошової допомоги, виплата якої регламентується: ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», п. 5.4.1. Наказу Голови СЗР України від 28.02.2008 р. №45 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 березня 2008 р. за № 246/14937) «Про затвердження Інструкції про виплату грошового забезпечення військовослужбовцям Служби зовнішньої розвідки України»; (діючі правові норми на момент звільнення). Позивач з заявою звернувся до Міністра Внутрішніх Справ України та просив провести сплату усього належного грошового забезпечення (зарахуванні одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби) в повному обсязі.

Проте, відповідно до листа департаментом фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку МВС України , вих. № 15/2П-297 від 01 липня 2014 року у задоволенні зазначеної вимоги відмовлено, посилаючись на Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо виплати одноразової грошової допомоги» (№ 1241-VІІ, від 6 травня 2014 року), які стосуються внесення змін до статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Позивач вважає, що відмова відповідача з посиланням в листі від 01.07.2014 року на Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо виплати одноразової грошової допомоги» за № 1241- VІІ від 06 травня 2014 року, що вступив в силу у порядку частини третьої статті 94 Конституції України з дня його опублікування, є протиправною не законною дією, та такою що суперечить вимогам ч. 1 ст. 58, ч. 5 ст. 94 Конституції України, ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та чинному законодавству України, оскільки дія норм Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо виплати одноразової грошової допомоги» за № 1241- VІІ від 06 травня 2014 року не розповсюджується на позивача, так, як останній станом на 16.03.2014 року не знаходився на території АРК Крим. Так як перебував у відпустці в м. Харкові, а в період відпустки поміщений на стаціонарне лікування до 10.04.2014 року. Наказом від 10.04.2014 року був звільнений з органів внутрішніх справ України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив іх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на іх безпідставність та необґрунтованість.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів прийшла до переконання про безпідставність позовних вимог виходячи з наступних міркувань.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 31.01.2014 наказом № 64 о/с МВС України призначений на посаду начальника ВВБ в м. Севастополі ДВБ МВС України, де проходив службу до 10.04.2014 року.

Відповідно до наявного у матеріалах справи відпускного посвідчення від 03.03.2014 № 32, виданого підполковнику ОСОБА_3 у період з 03.03.2014 до 19.04.2014 знаходився у чергової відпустці з перебуванням у м. Харкові. (а.с. 11)

Як встановлено з пояснень представника позивача наданих в ході судового розгляду справи та наявних в матеріалах справи доказів, під час перебування у відпустці позивач знаходився на стаціонарному обстеженні та лікуванні у другому неврологічному відділені ДУ «Інституту неврології, психіатрії та наркології Національної академії медичних наук України » з 13.03.2014 р. по 10.04.2014 р. Даний факт підтверджується листом непрацездатності та випискою з історії хвороби №1065 завірені печаткою державної установи. (а.с. 41-42)

Позивач 07.04.2014 року звернувся до Міністра внутрішніх справи із рапортом, в якому просив звільнити його з ОВС на пенсію за власним бажанням (а.с44)

Наказом Міністра внутрішніх справ України від 10.04.2014 року №558 о/с, відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ ОСОБА_3 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил.(а.с.46)

З метою здійснення розрахунків грошового забезпечення за період з 01.03.2014 р. по 11.04.2014 р. позивач звернувся з листом до Міністра внутрішніх справ України Авакова А.Б. Зі змісту зазначеного листа встановлено, що позивач прохав вирішити питання про внесення доповнень до наказу МВС України від 10.04.2014 № 558 о/с нарахувати одноразову грошову допомогу при звільнені та призначення пенсії. (а.с.17-18)

Департаментом фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Міністерства внутрішніх справ України на лист позивача надано відповідь від 01.07.2014 року №15/2-П-297. В якому роз'яснено позивачу, що Законом України від 06.05.2014 № 1241-VІІ „Про внесення змін до деяких законів України щодо виплати одноразової грошової допомоги», внесено зміни до статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в частині не виплати одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового, і начальницького складу, які станом на 16 березня 2014 року проходили службу на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, крім осіб, які в установленому порядку продовжили службу за межами тимчасово окупованої території України. Отже у зв'язку із звільненням з органів внутрішніх справ 10.04.2014 з посади начальника відділу внутрішньої безпеки В м. Севастополь, відповідно до вимог чинного законодавства правових підстав для виплати ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги при звільненні з органів внутрішніх справ, немає.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 31.12.2007 № 499 (далі - Інструкція), Грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначається залежно від посади, спеціального звання, наукового ступеня і вченого звання, тривалості та умов служби. Грошове забезпечення виплачується особам рядового, молодшого, середнього, старшого та вищого начальницького складу, які призначені на штатні посади в апараті Міністерства внутрішніх справ України, головних управліннях, управліннях МВС в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, на залізницях, їм підпорядкованих органах, вищих навчальних закладах, науково-дослідних установах, Державній службі охорони при МВС, на підприємствах, в установах, організаціях і підрозділах системи МВС та які навчаються в навчальних закладах системи МВС або зараховані в розпорядження відповідного органу внутрішніх справ.

Грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Так, відповідно до Інструкції при переміщенні, переведенні, а також звільненні осіб рядового і начальницького складу фінансовий апарат (бухгалтерія) зобов'язаний задовольнити їх усіма належними видами грошового та дорожнього забезпечення і про виплачені суми зробити відповідні записи в грошовому атестаті.

Особам, які звільняються з призначенням пенсії, грошовий атестат на руки не видається, а передається разом з іншими документами до уповноваженого структурного підрозділу органу внутрішніх справ з підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів.

Порядок заповнення грошового атестату затверджено Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ. Грошові атестати розбірливо заповнюються і підписуються керівником органу внутрішніх справ та начальником фінансового апарату (бухгалтерії), після чого скріплюються печаткою. Не дозволяється заповнення грошових атестатів олівцем. Грошові атестати без печатки чи підпису, з підчистками або із виправленнями, а також неправильно заповнені вважаються недійсними. У грошовому атестаті має бути підпис його власника, що підтверджує правильність записів за проведеними розрахунками.

Позивачем до матеріалів справи надано грошовий атестат №36. З огляду якого вбачається відсутність підпису його власника. Зазначений грошовий атестат скріплений печаткою Російської Федерації, що не відповідає Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ. Також до матеріалів справи представником позивача надана до довідку види грошового забезпечення в 2013- 2014 р.р. скріплену печаткою Російської Федерації.

Надаючи оцінку зазначеному грошовому атестату та довідці, суд керується приписами ст. ст. 69, 70, 79, 86 КАС України та оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Позивачем не надано до суду доказів на підтвердження правомірності складання зазначених документів.

Щодо позовних вимог позивача про зобов'язання відповідача здійснити розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні та виплатити її, суд зазначає наступне.

Виходячи з того, що 06 травня 2014 року за № 1241-VII прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо виплати одноразової грошової допомоги», яким ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», що регулює виплату одноразової допомоги при звільненні, доповнено частиною восьмою, якою передбачено, що умови виплати одноразової грошової допомоги, зазначені у вказаній статті, не поширюються на осіб, які станом на 16 березня 2014 року проходили службу на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, крім осіб, які в установленому порядку продовжили службу за межами тимчасово окупованої території України.

Позивач зазначає, що Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо виплати одноразової грошової допомоги» (№ 1241-VII від 06.05.2014 р.) не може бути застосований до нього, оскільки не підпадає під його дію. Обґрунтовуючи тим, що перебування у відпустці, так і перебування на лікарняному входить у період виконання працівником своїх трудових обов'язків та зараховується до трудового стажу, а отже заходившись на лікарняному у м. Харкові він продовжив службу за межами окупованої території України.

Суд зауважує, що позивачем помилково розуміється п.9 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», а саме «дія цієї статті не поширюється на осіб, які у установленому порядку продовжили службу за межами тимчасово окупованої території».

Оскільки ОСОБА_3 станом на 16 березня вважався таким, що проходив службу в УМВС в м. Севастополь, та в подальшому не продовжив службу за межами тимчасово окупованої території України, написавши рапорт на звільнення, з урахуванням вищевказаної норми Закону він не має права на отримання одноразової грошової допомоги.

Таким чином, суд приходить до висновку, що положення Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо виплати одноразової грошової допомоги" розповсюджуються на позивача, оскільки він станом на 16 березня 2014 року в установленому порядку не продовжив проходження служби за межами тимчасово окупованої території України.

Також представник позивача в судовому засідання посилався на порушення прав позивача, так як ЗУ від 06.05.2014 №1241- VII «Про внесення змін до деяких законів України щодо виплати одноразової грошової допомоги» набрав чинності 29.05.2014 року, а позивач звернувся до Міністерства внутрішніх справ України, за № - 297 від 22.05.2014 року, раніше ніж закон набрав чинності.

Що стосується набрання чинності і застосування положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо виплати одноразової грошової допомоги" слід зазначити, що Закон був прийнятий 06.05.2014 та набирав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, а саме 29.05.2014.

За загальновизнаним принципом закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 09 лютого 1999 року у справі №1-7/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) вказав, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі.

Проте, у цьому ж рішенні міститься положення, що надання зворотної дії в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Враховуючи, що така вказівка та умова прямо передбачена у законодавстві, положення Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо виплати одноразової грошової допомоги", стосовно позбавлення права на одноразову грошову допомогу, незважаючи на те, що сам закон набрав чинності 29.05.2014 застосовується саме до військовослужбовців, які станом на 16 березня 2014 року проходили службу на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя і в установленому порядку не продовжили її проходження за межами тимчасово окупованої території України.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що в задоволені позовних вимог ОСОБА_3 має бути відмовлено повністю.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства, у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 128, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П ОС Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Міністерства внутрішніх справ України Департаменту фінансових ресурсів та економіки про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 28 січня 2015 року.

Головуючий суддя Нуруллаєв І.С.

Судді Єгупенко В.В.

Бездітко Д.В.