Справа № 2207/2653/12
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2207/2653/12
Головуючий у 1-й інстанції: Демчук П. В.
Суддя-доповідач: Сушко О.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Сушко О.О.

судді: Залімський І. Г. Смілянець Е. С.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ізяславському районі Хмельницької області на постанову Ізяславського районного суду Хмельницької області від 11 лютого 2013 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Ізяславському районі Хмельницької області про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2012 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 11 лютого 2013 року позов задоволено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні не визнавалась обов'язковою, колегія суддів у відповідності до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 197 КАС України визнала можливим проводити розгляд в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Таким чином, колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, щоє ліквідатором Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інвалідом ІІІ групи, захворювання якого повязане з наслідками ліквідації аварії на ЧАЕС. З 01 січня 2012 р. позивач отримує пенсію по інвалідності у розмірі фактичних збитків відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В період з 12 березня 1987 р. по 12 квітня 1987 р. позивач перебував у відрядженні, де брав участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

На даний час Ізяславське АТП 16840 ліквідоване, бухгалтерські документи підприємства знаходяться у районному трудовому архіві.

31 серпня 2007 року автопарком № 3 КП «Київтранспарк» за № 319 позивачу видана довідка про період його роботи у зоні відчуження та виплачену йому заробітну плату, яку він і надав для відповідача для перерахунку пенсії.

Управлінням Пенсійного фонду України в Ізяславському районі відмовлено у перерахунку пенсії відповідно до довідки від 31 серпня 2007 року № 319, мотивуючи тим, що довідка про розмір заробітної плати за роботу у зоні відчуження у розмірі відшкодування фактичних збитків має підтверджуватись первинними документами, на підставі яких вона видається. При перевірці достовірності видачі довідки № 319 від 31.08.2007 року, яка була проведена управлінням Пенсійного фонду України в Соломянському районі м. Києва встановлено, що на підприємстві Автопарк № 3, яким було видано зазначену довідку, оригінали первинних документів про заробітну плату за період роботи у зоні відчуження відсутні. При проведенні перевірки архівних документів ВАТ АТП 16840, які знаходяться на збереженні в Ізяславському трудовому архіві, ні самих відомостей, ні іншої інформації про виплату сум, зазначених у довідці від 04.10.2004 р. № 82, виданої автопарком № 3 «Київпастранс», не виявлено.

Однак при дослідженні особових рахунків робітників і службовців Ізяславського АТП 6840 по заробітній платі за 1987 рік судом першої інстанції встановлено, що позивачу була нарахована заробітна плата відповідно до довідки автопарку № 3 КП «Київтранспарк».

Як слідує із письмової відповіді відповідача, а також відповіді Пенсійного фонду України позивачу на його запит, в ході зустрічної перевірки, проведеної спеціалістами управління Пенсійного фонду України в Ізяславському районі, сума заробітку 1340,78 руб. підтвердилася виплатними документами. Таким чином, Пенсійним фондом визнається сума заробітку позивача за період його роботи у зоні відчуження ЧАЕС, однак йому безпідставно відмовлено у перерахунку пенсії за відсутністю первинних документів. Оскількиу книга особових рахунків робітників і службовців Ізяславського АТП 6840 по заробітній платі за 1987 рік, де відображений розмір заробітної плати позивача, і є належним первинним документом, який має бути врахований працівниками Пенсійного фонду України при проведенні перерахунку пенсії для позивача.

Також суд вірно врахував, що разом із позивачем у відрядженні на ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 12 березня 1987 р. по 12 квітня 1987 р. перебували інші працівники Ізяславського АТП-16840, зокрема, і ОСОБА_3, якому Автобусним парком № 3 КП «Китївпастранс» 29 грудня 2004 року була видана довідка про заробітну плату, в якій зазначені ідентичні дані із заробітною платою ОСОБА_2 На підставі зазначеної довідки була перерахована пенсія для ОСОБА_4 згідно судового рішення від 25 липня 2005 року.

Свідок ОСОБА_5, яка працювала бухгалтером по заробітній платі в АТП 16840 ствердила суду, що саме вона робила перерахунок заробітної плати працівникам підприємства за період роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, зокрема ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Як зазначила ОСОБА_5 заробітна плата за період роботи у зоні відчуженні у працівників була однакова, мала місце різниця в оплаті за основним місцем роботи в залежності від виконаної працівниками роботи.

Згідно ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсія по інвалідності може призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 15 зазначеного Закону видача довідок про періоди роботи в зоні відчуження та про заробітну плату здійснюються підприємствами, установами, організаціями. З 01.01.2012 р. набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 р. № 1210, якою передбачено підвищення розмірів пенсій учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, щодо яких встановлено причинний звязок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, шляхом запровадження формульного порядку обчислення заробітної плати за роботу у зоні відчуження.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

На підставі наведеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, щодо задоволення заявлених вимог у спосіб, строках та межах визначених законом.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не має.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України , суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ізяславському районі Хмельницької області, -залишити без задоволення, а постанову Ізяславського районного суду Хмельницької області від 11 лютого 2013 року, -без змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції є остаточним та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Залімський І. Г.

Смілянець Е. С.