Справа № 127/26964/14-а
Суддя: Бар'як А. С.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого Бар'яка А.С.,

за учаксті секретаря Сивенюк О.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Плахотнюк Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання № 3 Вінницького міського суду Вінницької області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області про визнання рішення та бездіяльності протиправною, скасування постанови та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області про визнання рішення та бездіяльності протиправними, скасування постанови та зобов'язання вчинити дії, зазначивши, що державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого 20.10.2010 року Ленінським районним судом м. Вінниці по справі № 2-3214/10, було винесено постанову від 09.11.2010 року про закінчення виконавчого провадження, при цьому, на думку позивача, відповідне рішення суду не було виконане, а відповідна постанова є передчасною, оскільки не було дотримано процедури щодо повного та належного виконання судового рішення. Просить суд визнати протиправною бездіяльність відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Вінницькій області щодо відмови у відновленні виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 2-3214/10, виданого Ленінським районним судом м. Вінниці 20.10.2010 року; зобов'язати відповідача скасувати постанову про закриття виконавчого провадження від 09.11.2010 року, винесену ст. державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень ВДВС ГУЮ у Вінницькій області та відновити виконавче провадження за заявою позивача на підставі виконавчого листа № 2-3214/10, виданого Ленінським районним судом м. Вінниці 20.10.2010 року; визнати протиправним рішення управління ДВС ГУЮ у Вінницькій області щодо повернення листом від 04.12.2014 року рішення суду без виконання; зобов'язати відповідача у відповідності до п. 7 Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою КМУ від 03.09.2014 року № 440, у зв'язку з неповним виконанням рішення суду, внести дані про Рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 30.06.2010 стосовно мене до реєстру рішень, виконання яких гарантується державою, з подальшим його виконанням.

27.01.2015 року судом була постановлена ухвала про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області про визнання рішення та бездіяльності протиправною, скасування постанови та зобов'язання вчинити дії в частині зобов'язання відповідача скасувати постанову про закриття виконавчого провадження від 09.11.2010 року, винесену старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області Паламарчуком В.В.

В судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги, додатково зазначивши, що пояснювати нічого не буде, оскільки немає сенсу.

Представник відповідача, Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області - Плахотнюк Н.Ю. в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, посилаючись на те, відповідне рішення суду було виконане боржником, а тому відповідне виконавче провадження було закрито, при цьому звертає увагу суду на те, що постановою КМУ від 03.09.2014 року № 440 передбачено внесення до реєстру лише тих рішень, по яких була заборгованість, а не всіх рішень, оскільки по даному рішенню заборгованості немає, а тому дані про таке рішення не були внесенні до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою. З заявою про відновлення виконавчого провадження позивач не звертався, оскільки в матеріалах виконавчого провадження відсутня заява про відновлення виконавчого провадження. Просила в позові відмовити повністю.

Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги пояснення сторін, суд встановив, визначив та дослідив слідуючі обставини, докази та відповідні правовідносини:

Згідно копії рішення Ленінського районного суду м. Вінниці, ухваленого 30.06.2010 року по справі № 2-3214/10, яке набрало законної сили 28.09.2010 року, було зобов'язано управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Вінниці виплатити ОСОБА_1 як інваліду першої групи, особі віднесеній до 1-ї категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, різницю між фактично виплаченою додатковою пенсією та державною пенсією, та цими пенсіями згідно ст. 50, ст. 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідно в розмірі 100 % мінімальної пенсії за віком та 10 мінімальних пенсій за віком за періоди з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. та з 22.05.2008 р. по 12.04.2010 р., включно та зобов'язано відповідача виплачувати ОСОБА_1 з 13.04.2010 р. зазначені додаткову та державну пенсії відповідно в розмірі 100 % мінімальної пенсії за віком та 10 мінімальних пенсій за віком (а.с. 25-29).

Копія заяви ОСОБА_1 до Управління ДВС ГУЮ у Вінницькій області від 01.12.2014 року вказує, що відповідно до п.3 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та п.4 Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою КМУ від 03.09.2014 № 440, ОСОБА_1 просить прийняти рішення від 30.06.2010 року № 2-3214/10, видане Ленінським районним судом м. Вінниці про зобов'язання УПФУ у Ленінському районі м. Вінниці виплатити ОСОБА_1 додаткову та державну пенсії відповідно в розмірі 100 % мінімальної пенсії за віком та 10 мінімальних пенсій за віком.(а.с. 6).

Зміст листа управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області № 10612/2/0-14 від 04.12.2014 року, зазначає, що ОСОБА_1 було повернуто рішення № 2-3214/10 від 30.06.2010, у зв'язку із виконанням рішення в повному обсязі (а.с. 7).

Довідка з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень № 101906 від 03.12.2014 року, видана Управлінням державної виконавчої служби Головного управління юстиції, м. Київ, зазначає, що виконавче провадження № 22116625 відкрите 25.10.2010 року на підставі виконавчого листа № 2-3214/10, виданого 20.10.2010 року Ленінським районним судом, завершене в зв'язку з фактичним повним виконанням рішення (а.с. 8-10).

При постановленні рішення та оцінці доказів, суд враховує, що 14 червня 2011 року Розділ VІІ "Прикінцевих положень" Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" доповнено п.4, згідно з яким установлено, що у 2011 році норми і положення, зокрема, статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік. Цей пункт визнано конституційним згідно з Рішенням Конституційного Суду № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року.

Таким чином, Кабінету Міністрів України, відповідно до п.4 Розділу VІІ "Прикінцевих положень" Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік", надано право визначати розмір пенсій, передбачених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

На реалізацію цього права Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету" від 06 липня 2011 року №745 (набрала чинності з 23 липня 2011 року), якою встановлені нові розміри виплат особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Отже, з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 06 липня 2011 року фактично внесено зміни у законодавство, що регулює розміри пенсійних виплат громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зважаючи на зазначене, нарахування та виплата основної та додаткової пенсії у розмірах, встановлених ст. 50, 54 Закону № 796-ХІІ повинна здійснюватись по момент набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 06 липня 2011 року, тобто до 23.07.2011 року.

В свою чергу, згідно п. 3 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2012 рік", який набрав чинності з 1 січня 2012 року, було установлено, що у 2012 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2013 рік", який набрав чинності з 1 січня 2013 року, було установлено, що у 2013 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка набрала чинності з 01.01.2012 року, встановлено розміри основної та додаткової пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно п. 7 Постанови Кабінету міністрів України Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, зазначено, що відповідальна особа не пізніше семи робочих днів з дня надходження до неї рішення зобов'язана перевірити за даними Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень виконання такого рішення та у разі відсутності відомостей про виконання рішення в повному обсязі внести дані про це рішення до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Зміст ч.3 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" вказує, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Норма п.8 ч.1, ч.3 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" зазначає, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Оглянуті та дослідженні в судовому засіданні матеріали відповідного виконавчого провадження з виконавчого листа № 2-3214/10, виданого 20.10.2010 року Ленінським районним судом, не містять заяви ОСОБА_1 про відновлення виконавчого провадження, оскільки заява від 01.12.2014 року про прийняття рішення суду та внесення відомостей до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою - не є заявою про відкриття або відновлення виконавчого провадження.

За даних обставин, оцінивши докази у їх сукупності, врахувавши, що ОСОБА_1 не звертався до відповідача із заявою про відновлення виконавчого провадження, оскільки заява від 01.12.2014 року про прийняття рішення суду та внесення відомостей до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою - не є заявою про відкриття або відновлення виконавчого провадження, а тому в цій частині позовні вимоги є безпідставні та задоволенню не підлягають, при цьому позовні вимоги щодо визнання протиправним рішення відповідача про повернення рішення суду та зобов'язання відповідача внести відповідні дані до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою - також задоволенню не підлягають, оскільки згідно відомостей з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень відповідне виконавче провадження закрито у зв'язку з фактичним повним виконанням рішення суду, що унеможливлює внесення даних про таке рішення до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою, а відтак суд вважає, що відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, передбачений Законом України "Про виконавче провадження", в силу чого в позові слід відмовити повністю.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 69-72,158-162 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В позові ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області про визнання рішення та бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя