Справа № 825/3831/14
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/3831/14 Головуючий у 1-й інстанції: Смірнова О.Є. Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

29 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Мацедонської В.Е.,

при секретарі: Анапріюк С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу представника Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Міндоходів у Чернігівській області - Паншиної Ірини Володимирівни на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Міндоходів у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Міндоходів у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що реальність виконання договору з контрагентом ТОВ «Галич Трансавто» підтверджується належним чином оформленими первинними документами. Операції по вказаному договору відображені в податковому та бухгалтерському обліку позивача. ФОП ОСОБА_3 відповідно до прав, наданих ст. 198 Податкового кодексу України, відніс суми ПДВ, сплаченого у ціні товару від контрагента, до податкового кредиту за липень 2014 року. У зв'язку з цим позивач вважає, що суму податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Галич Трансавто» ним правомірно включено до податкового кредиту та відображено в податкових деклараціях з ПДВ за липень 2014 року.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2014 року задоволено вказаний позов. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Міндоходів у Чернігівській області від 11.11.2014 року № .

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням представник Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Міндоходів у Чернігівській області - Паншина Ірина Володимирівна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні даного позову.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було встановлено, що ФОП ОСОБА_3 (код - НОМЕР_2) зареєстрований як фізична особа-підприємець 24.09.1998 року, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 17.12.2014 року (а.с. 55-56).

ДПІ у м. Чернігові проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 з питань правильності проведення господарських операцій за липень 2014 року при проведенні господарських взаємовідносин з ТОВ «Галич Трансавто».

За результатами даної перевірки складено акт від 07.10.2014 року № 2278/17/НОМЕР_2. за змістом якого перевіркою встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме: п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит у сумі 18400,00 грн.

На підставі висновків акта перевірки ДПІ у м. Чернігові винесено податкове повідомлення-рішення від 11.11.2014 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 18400,00 грн. за основним платежем та 4600,00 грн. за штрафними санкціями.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи даний позов суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є правомірними та обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обгрунтованим з огляду на наступне.

Згідно із ст. 3 Господарського кодексу України господарська діяльність - діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Судом першої інстанції було встановлено, що основним видом діяльності ФОП ОСОБА_3 є вантажний автомобільний транспорт, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 17.12.2014 року (а.с. 55-56).

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частиною 1 ст. 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Судом першої інстанції встановлено, що між позивачем та ТОВ «Галич Трансавто» укладено договір купівлі-продажу від 08.07.2014 року № ДГ-0000038. За умовами даного договору ТОВ «Галич Трансавто» (Продавець) продає та зобов'язується передати у власність ФОП ОСОБА_3 (Покупець) транспортний засіб - сідельний тягач для перевезення напівпричепів марки MAN, тип ТGA 18.480, а Покупець купує та зобов'язується прийняти і оплатити транспортний засіб на умовах даного договору (а.с. 57).

Реальність виконання вказаного договору підтверджується видатковою накладною від 09.07.2014 року № PH-0000107 на суму 110400,00 грн., в т.ч. ПДВ - 18400,00 грн. (а.с. 29); податковою накладною від 09.07.2014 року № 11 на суму 110400,00 грн., в т.ч. ПДВ - 18400,00 грн. (а.с. 30); платіжним дорученням від 09.07.2014 № 171 на суму 110400,00 грн. (а.с. 28); актом приймання-передачі транспортного засобу від 15.07.2014 (а.с. 58).

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обгрунтованість твердження позивача про те, що тягач для перевезення напівпричепів марки MAN придбаний позивачем для використання його в господарській діяльності, оскільки вказане підтверджується наказом на введення в експлуатацію даного тягача від 16.07.2014 року № 10, актом переміщення основних засобів від 16.07.2014 року, інвентарною карткою обліку основних засобів (а.с. 20-22, 48-49).

Суму податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Галич Трансавто» ФОП ОСОБА_3 включено до податкового кредиту та відображено в податкових деклараціях з ПДВ за липень 2014 року (а.с. 23-25).

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно із п.185.1 статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України.

Відповідно до п. 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно із п. 188.1 статті 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів, крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів, і збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг.

Згідно із п. 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно із п. 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із п. 201.7 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби, та враховується при визначенні загальних податкових зобов'язань.

Відповідно до п. 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При цьому з урахуванням норм статей 44 та 61 Податкового кодексу України саме на контролюючі органи покладається обов'язок контролювати правильність формування даних податкового обліку платників податків, у тому числі щодо правильності складення та достовірності первинних документів.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що надання позивачем податковому органу належним чином оформлених всіх первинних документів, передбачених законодавством, є підставою для формування податкового кредиту.

Крім цього, всі суми податку на додану вартість, сплаченого і віднесеного позивачем до податкового кредиту, підтверджуються податковою накладною від 09.07.2014 року № 11. Податкова накладна відповідає вимогам Податкового кодексу України та відображає зміст господарських операцій, в результаті яких вона складена (а.с. 30).

Також необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Судом першої інстанції було встановлено, що придбаний ФОП ОСОБА_3 автотранспортний засіб зареєстрований в органах ДАІ.

Згідно наданого свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 30.07.2014 року НОМЕР_3 реєстрацію даного тягача (загальний вантажний сідловий тягач-Е, марка MAN, модель ТGA 18.480, рік випуску 2006, колір білий) в органах державтоінспекції здійснено на громадянина ОСОБА_3 (а.с. 47).

Колегія суддів погоджується з критичним сприйняттям доводів податкового органу про те, що до податкового кредиту фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих платниками ПДВ, можливе включення суми ПДВ основних засобів, за умови взяття на облік такого майна в якості основних фондів та використання таких засобів в оподатковуваних операціях у межах їх господарської діяльності. Оскільки свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (тягач для перевезення напівпричепів марки MAN тип ТGA 18/480) оформлене на громадянина ОСОБА_3, то ФОП ОСОБА_3, як фізична особа-підприємець, не має права на формування податкового кредиту за рахунок сум податку, сплаченого в ціні придбаного вантажного автомобіля, з огляду на наступне.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 325 Цивільного кодексу України суб'єктами права приватної власності, зокрема, є фізичні особи.

Фізична особа має усі особисті немайнові права та здатна мати усі майнові права, що встановлені Конституцією України, Цивільним кодексом України та іншими законами (ст. 26 Цивільного кодексу України).

Право на проведення підприємницької діяльності фізична особа здійснює за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців».

До підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин (ст. 51 Цивільного кодексу України).

Фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення (ст. 52 Цивільного кодексу України).

Учасниками цивільних відносин та суб'єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені ст. 2 Цивільного кодексу України, зокрема, фізичні особи (ст. 318 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 55 Господарського кодексу України суб'єктами господарювання, зокрема, є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Чинне законодавство не виділяє такого суб'єкта права власності як фізична особа - підприємець та не містить норм щодо права власності фізичної особи - підприємця.

Тому, право власності на нерухоме та рухоме майно має реєструватись за фізичною особою.

Відповідно до п. 6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388 (у редакції постанови Кабінету міністрів України від 23.12.2009 року № 1371), транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в реєстраційно-екзаменаційних підрозділах Державтоінспекції. Транспортні засоби, що належать фізичним особам-підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

Отже, чинним законодавством України не передбачено проведення реєстрації органами внутрішніх справ транспортного засобу на приватного підприємця, а лише на фізичних та юридичних осіб.

Таким чином, у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу органи внутрішніх справ зазначають лише ПІБ власника - без позначок про його статус підприємця чи звичайної особи.

З урахуванням викладеного, органами внутрішніх справ даний транспортний засіб був зареєстрований на позивача як на фізичну особу.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки позивач є власником вищезазначеного транспортного засобу, використовує його в господарській діяльності, в оподатковуваних операціях, має право на включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість по вказаному транспортному засобу.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що спірне податкове повідомлення-рішення прийнято ДПІ у м. Чернігові не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з порушенням використаного повноваження, без мети, з якою це повноваження надано; необґрунтовано, тобто без врахування усіх обставин, які мають значення для прийняття рішення; недобросовісно та нерозсудливо, а тому підлягає скасуванню, а позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним, а тому вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Міндоходів у Чернігівській області - Паншиної Ірини Володимирівни - залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

В.Е. Мацедонська

.

Головуючий суддя Мельничук В.П.

Судді: Мацедонська В.Е.

Лічевецький І.О.