Справа № 804/10622/14
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2015-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.
суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю
за участю секретаря судового засідання: Новошицької О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, з урахувань уточнень, просив визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 в питанні проведення необ`єктивного службового розслідування та прийняття наказу від 09.06.2014 року № 501 «Про результати проведення службового розслідування» в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - попередження про неповне службову відповідність та скасувати п.7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 501 від 09.06.2014р., в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - попередження про неповне службову відповідність. В обґрунтуванні заявлених вимог позивач посилався на те, що вказаний наказ є необґрунтованим, оскільки під час проведення службового розслідування не було доведено вини позивача у заподіянні шкоди військовій частині, не врахованого того, що позивач особисто не був відповідальною особою за приймання матеріально-технічних цінностей. Крім цього, позивач посилався на порушення процедури проведення службового розслідування та накладення дисциплінарного стягнення.
Не погодившись із вказаною постановою суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не надано належної оцінки тому, що під час проведення службового розслідування не було доведено вини позивача у заподіянні шкоди військовій частині, не врахованого того, що позивач особисто не був за це відповідальним, не враховано того, що позивач раніше не притягувався до дисциплінарної відповідальності. Крім цього, заявник апеляційної скарги вказує на порушення відповідачем вимог ст..91 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, оскільки спірним наказом притягнуто до дисциплінарної відповідальності не конкретну особу, яка винна в порушенні, а фактично увесь особовий склад військової частини. Відповідачем, під час проведення службового розслідування, не враховано думку позивача щодо доцільності звернення з висновками до військової прокуратури, до матеріалів не була залучена службова картка позивача, в якій відсутні відомості про стягнення. Також позивач вказує на те, що суд першої інстанції не звернув увагу, що командиром військової частини НОМЕР_1 порушено вимоги ст..86 Дисциплінарного статуту ЗСУ, що призвело до призначення упередженого покарання, оскільки за вимогами вказаної норми право командир, який накладає стягнення, особисто має провести бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення, але цього зроблено не було.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що у період виникнення спірних правовідносин позивач проходив службу в Збройних Силах України на посаді командира військової частини НОМЕР_2 .
26.05.2014 року командиром військової частини НОМЕР_1 винесено наказ № 444 «Про призначення службового розслідування» відносно ОСОБА_1 та інших посадових осіб військової частини НОМЕР_2 , щодо витрачення коштів військовою частиною НОМЕР_2 на загальну суму 100 000грн.
За результатами службового розслідування складено Акт, затверджений 04 червня 2014 року командиром військової частини НОМЕР_1 ( вх.№729 від 05.06.2014 року), в якому зазначено, що в ході проведення розслідування комісією встановлено факти ряду порушень з боку посадових осіб військової частини НОМЕР_2 та НОМЕР_1 у сфері державних закупівель, зокрема, внаслідок недієвого контролю з боку посадових осіб військової частини НОМЕР_2 не доотриманно запчастини на суму 11, 122 грн.
Таке порушення полягало у наступному.
За бюджетною програмою КПКВ 2101710 «Проведення невідкладних заходів щодо забезпечення національної безпеки» КЕКВ 2210, ст.3640 військовою частиною НОМЕР_2 було отримано 100000 грн. на закупівлю запасних частин для відновлення автомобільної техніки військової частини.
Фінансування військової частини НОМЕР_2 проведено відповідно до Розподілу коштів №104 від 08.04.2014 року, підготовленого озброєнням військової частини НОМЕР_1 (за підписом начальника озброєння військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 , начальника автомобільної служби озброєння військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 ). Згідно зазначеного розподілу кошти призначені для закупівлі запасних частин.
Розподіл коштів проведено у відповідності до заявки військової частини НОМЕР_2 від 08.04.2014 року №231, за підписом командира частини майора ОСОБА_1
Крім того, встановлено, що посадовими особами військової частини НОМЕР_2 не виконані вимоги командира військової частини НОМЕР_1 щодо обов`язкового погодження переліку матеріалів, запасних частин, закупівлю яких необхідно здійснити із начальником озброєння як відповідального за статтю витрат 3640 КЕКВ 2210 КПКВ 2101710 так і безпосередньо з командиром військової частини НОМЕР_1 . Після погодження вищезгаданими посадовими особами переліку матеріальних цінностей безпосереднім виконавцям надавався дозвіл на укладання договорів.
На підставі викладеного, в акті службового розслідування зроблено висновок про порушення командиром військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 вимог ст. 66 та 67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 548-ХІУ щодо належного керівництва господарською діяльністю батальйону та збереження, законності витрачання матеріальних засобів, п. 3.1.3, 3.1.9 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.07.1997 року № 300 щодо правильного визначення потреби в матеріальних засобах та грошових коштах; організації та контролю правильного ведення обліку та зберігання матеріальних засобів; здійснення контролю за правильним, ощадливим та доцільним витрачанням матеріальних засобів та грошових коштів; вжиття необхідних заходів для боротьби з нераціональним їх витрачанням; організації проведення перевірок господарської діяльності, п. 1.19 Тимчасового керівництва щодо організації обліку матеріальних засобів, організації внутрішнього контролю за його збереженням і використанням у військовій частині.
За результатом службового розслідування, командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ № 501 від 09.06.2014 року «Про результат проведення службового розслідування», яким командира військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_1 попереджено про неповну службову відповідність (п.7 Наказу).
Вказаний наказ, в частині накладення дисциплінарного стягнення на позивача, а також дій відповідача щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, оскаржено у судовому порядку.
За наслідками перегляду судового рішення колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову з огляду на наступне.
Як свідчать встановлені обставини справи позивач фактично не спростовує ті висновки, які зроблено під час службового розслідування, натомість, з огляду на доводи апеляційної скарги, вказує на те, що відповідачем порушено принцип індивідуальної відповідальності та замість того, що б притягнути до дисциплінарної відповідальності конкретну особу, яка вина в правопорушенні, накладено стягнення майже на увесь керівний склад військової частини. Так, позивач зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки видатковій накладній, з якої вбачається, що запасні частини, а саме радіатор водяний ОСОБА_9 та скло вітрове ОСОБА_10 були особисто отримані лейтенантом ОСОБА_5 . Тобто, вказаний документ свідчить про отримання запасних частин конкретною особою, яка і має нести відповідальність. Безпосереднім командиром лейтенанта ОСОБА_5 є майор ОСОБА_7 , який згідно своїх обов`язків, є відповідальним за облік запасних частин.
З такими доводами позивача погодитись не можливо, оскільки із наказу № 501 від 09.06.2014 року вбачається, що підставою для притягнення осіб до відповідальності стало не виконання ними своїх повноважень та посадових обов`язків, що призвело до негативних наслідків для військової частини. Зокрема, позивача, як командира військової частини НОМЕР_2 , притягнуто до адміністративної відповідальності з визначеним, чітким формулюванням: «За порушення вимог ст. 66 та 67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 548-ХІУ щодо належного керівництва господарською діяльністю батальйону та збереження, законності витрачання матеріальних засобів, п. 3.1.3, 3.1.9 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.07.1997 року № 300 щодо правильного визначення потреби в матеріальних засобах та грошових коштах; організації та контролю правильного ведення обліку та зберігання матеріальних засобів; здійснення контролю за правильним, ощадливим та доцільним витрачанням матеріальних засобів та грошових коштів; вжиття необхідних заходів для боротьби з нераціональним їх витрачанням; організації проведення перевірок господарської діяльності, п. 1.19 Тимчасового керівництва щодо організації обліку матеріальних засобів, організації внутрішнього контролю за його збереженням і використанням у військовій частині, №610 від 24.12.2010р.». Тобто, підставою для накладення дисциплінарного стягнення на позивача стало не збереження радіатора водяного ОСОБА_9 та скла вітрового ОСОБА_10 , а не належне виконання командиром військової частини своїх обов`язків щодо контролю за господарською діяльністю військової частини, контролю за правильністю визначення потребу у ТМЦ та їх зберіганню.
В апеляційній скарзі позивач вказує на те, що відповідачем до матеріалів службового розслідування не була залучена службова картка позивача, в якій відсутні відомості про стягнення, але такі доводи позивача спростовуються встановленими обставинами справи, які свідчать про те, що до матеріалів службового розслідування долучено витяг із службової картки майора ОСОБА_1 .
Посилання позивача на те, що відповідачем не враховано його думку щодо доцільності звернення з висновками до військової прокуратури, також не можуть бути підставою для висновку про порушення відповідачем процедури проведення службового розслідування.
Так, згідно п.1.2 Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністра оборони України від 15.03.2004 року №82 службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових осіб. Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування. Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки адміністративного корупційного правопорушення, чи одержано інформацію про вчинення такого правопорушення військовослужбовцем, командир військової частини зобов`язаний у межах своїх повноважень вжити заходів щодо припинення такого правопорушення та негайно письмово повідомити про його вчинення відповідному прокуророві та спеціально уповноваженому суб`єктові у сфері протидії корупції. У разі якщо ознаки адміністративного корупційного правопорушення встановлено під час проведення службового розслідування стосовно військовослужбовця Збройних Сил України чи одержано інформацію про вчинення ним такого правопорушення, командир військової частини зобов`язаний у межах своїх повноважень вжити заходів щодо припинення такого правопорушення та негайно письмово повідомити про його вчинення відповідному прокуророві та начальникові відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.
Отже, командир військової частини зобов`язаний у межах своїх повноважень при виявленні правопорушення звернутися до прокурора.
Крім цього, обґрунтовуючи свою незгоду з рішенням суду першої інстанції позивач посилається на те, що командиром військової частини НОМЕР_1 порушено вимоги ст. 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ, що призвело до призначення упередженого покарання, оскільки за вимогами вказаної норми право командир, який накладає стягнення, особисто має провести бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення, але цього зроблено не було.
Відповідно до ч.1 ст.86 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що бесіда з позивачем була проведена, про що свідчить аркуш бесіди від 31 травня 2014, який зберігається разом з матеріалами службового розслідування. Однак, така бесіда проведена не командиром військової частини № НОМЕР_4 (особою, яка призначила службове розслідування), а головою комісії з проведення службового розслідування, при цьому, претензій позивачем по проведенню бесіди в аркуші бесіди не зазначено та аркуш бесіди підписано власноруч позивачем.
Між тим, вказані обставини не свідчать про те, що до позивача упереджено застосовано дисциплінарну відповідальність, оскільки таку відповідальність застосовано з огляду на встановлений службовим розслідуванням факт неналежного виконання позивачем своїх посадових обов`язків, що фактично не спростовується і позивачем.
Будь-яких інших доводів, якими б позивач обґрунтовував незаконність рішення суду першої інстанції, окрім вищенаведених, апеляційна скарга не містить.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи та ухвалив законне і обґрунтоване рішення, у зв`язку з чим підстав для його скасування, в межах доводів апеляційної скарги, не вбачається.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку передбаченому ст..212 КАС України.

(Повний текст ухвали виготовлено 26.01.2015 р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк