Справа № 629/3112/14-а
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2015-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2015 р.Справа № 629/3112/14-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Жигилія С.П. , Спаскіна О.А.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.,

представників сторін: позивача - ОСОБА_1, відповідача - Логвиненко В.М., Марченко Н.М.,

третьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21.11.2014р. по справі № 629/3112/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Новоіванівської сільської ради Лозівського району Харківської області третя особа ОСОБА_5

про скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Новоіванівської сільської ради Лозівського району Харківської області (далі по тексту - відповідач), за участю третьої особи - ОСОБА_5, в якому, з урахуванням уточнень до позовних вимог, прийнятих судом, просив суд: скасувати рішення Новоіванівської сільської ради Лозівського району Харківської області від 04.02.2014 р. «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства», за яким гр. ОСОБА_5 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1500 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; скасувати рішення Новоіванівської сільської ради Лозівського району Харківської області від 04.02.2014 р. «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)», за яким гр. ОСОБА_5 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,025 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Лозівського міськрайонного суду від 21.11.2014 р. по справі № 629/3112/14-а в задоволенні уточненої позовної заяви ОСОБА_1 о Новоіванівської сільської ради Лозівського району Харківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_5, про скасування рішення - відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Лозівського міськрайонного суду від 21.11.2014 р. по справі № 629/3112/14-а та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги пояснив, що рішенням № 166 від 10.09.1997 року ОСОБА_6 було передано безкоштовно земельну ділянку у приватну власність площею 0,31 га, у т.ч. для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд - 0,25 га, та для ведення особистого селянського господарства - 0,06 га. З посиланням на ч.ч.1, 2 ст.120 Земельного кодексу України, ст.ст.377, 1216 Цивільного кодексу України, стверджує про правомірність користування ОСОБА_1, а також його спадкодавців - ОСОБА_7, ОСОБА_6 з користування земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_2, площею 0,31 га. Пояснив, що у зв'язку з виникненням у 2011 році спору між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 рішенням Новоіванівської сільської ради від 18.07.2012 року було вирішено залишити розміри земельних ділянок та межі гр.. ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5 такими, якими останні користувались до моменту виникнення спору. Таким чином, за наявності у відповідача чинного рішення про передачу вищевказаної земельної ділянки площею 0,31 га у власність ОСОБА_6, прийняття рішення про надання ОСОБА_5 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1500 га для ведення особистого селянського господарства, та про надання ОСОБА_5 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,025 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, є порушенням права позивача на користування земельною ділянкою по АДРЕСА_3 у встановлених раніше розмірах.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної інстанції підтримав з підстав, викладених в останній, просив суд апеляційної інстанції скасувати постанову Лозівського міськрайонного суду від 21.11.2014 р. по справі № 629/3112/14-а та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Представники відповідача в надісланих до суду письмових запереченнях та в судовому засіданні просили суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін. Наполягають на тому, що спірні рішення від 04.02.2014 року прийняті Новоіванівською сільською радою в межах повноважень, наданих ст.12, ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, п.34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», при цьому підстави для відмови ОСОБА_5 при розгляді його клопотання про надання земельної ділянку у власність у відповідача були відсутні.

Пояснили, що рішенням Новоіванівської сільської ради Харківської області від 18.04.2011 року ОСОБА_7 лише було надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та надання цієї документації на затвердження до сільської ради. Даним рішенням не підтверджено те, що сільська рада визначила межі та передала у власність або користування земельну ділянку площею 0,31 га ОСОБА_7, як помилково стверджує позивач. Зазначили, що ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, не скориставшись своїм правом на розроблення вищевказаної технічної документації. Позивач, як спадкоємець ОСОБА_7, не звернувся до Нововіванівської сільської ради із заявою про завершення процедури приватизації земельної ділянки по АДРЕСА_3, натомість подав заяву про надання йому дозволу на розробку технічної документації та 16.05.2014 року отримав відповідне рішення сільської ради про надання такого дозволу. Стверджують, що на даний час у позивача відсутні, а тому не надані до суду документи, що посвідчували б його законне право власності або право користування зазначеною земельною ділянкою, отже, позивач не довів порушення його прав та інтересів прийняттям оскаржуваних рішень Новоіванівською сільською радою.

Представник третьої особи в надісланих до суду письмових запереченнях та в судовому засіданні просив суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін. Зазначив, що ОСОБА_7 за життя успадкувала після свого чоловіка ОСОБА_6 житловий будинок, розташований на необміреній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2. Статтею 120 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час спадкування ОСОБА_7 після ОСОБА_6 - 27.01.2006 року) було передбачено, що право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування на земельну ділянку - на підставі договору оренди. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження наявності у нього права власності або права користування на земельну ділянку ОСОБА_7 за вказаною нормою, яке виникло внаслідок прийняття спадщини. Тому ОСОБА_7 не набула права на спірну земельну ділянку у встановленому законом порядку, а відтак, ОСОБА_1 не міг успадкувати за нею неіснуючого права власності або права користування земельною ділянкою. Враховуючи викладене, стверджує, що право позивача на земельну ділянку не було порушено оскаржуваними рішеннями Новоіванівської сільської ради.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін та третьої особи, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.02.2014 року Новоіванівською сільською радою Лозівського району Харківської області було прийнято рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_5, площею 0, 1500 га за його заявою, з рахунку земель сільськогосподарського призначення по АДРЕСА_1 (а.с.50).

Також, 04.02.2014 року, відповідачем було прийнято рішення про надання ОСОБА_5 дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку будівель та споруд, за тією ж адресою (а.с.51).

Вважаючи дані рішення незаконними і такими, що порушують його права на користування земельною ділянкою у розмірах, на які мала право спадкодавець ОСОБА_7, позивач звернувся до суду з даним позовом про їх скасування.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до статті 17 КАС компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Із наведених положень вбачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 2, пунктів 6, 8 частини першої статті 3, частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України предметом захисту в адміністративному судочинстві є саме порушені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, їхніх посадових чи службових осіб права та інтереси юридичних осіб.

Отже, під час розгляду справи адміністративної юрисдикції, позивач повинен зазначити, які саме його права або законні інтереси порушено рішенням та діями суб'єкта владних повноважень, а суди встановити, чи дійсно порушують дії суб'єкта владних повноважень права та інтереси позивача.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Пунктом "б" статті 12 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст віднесено передачу земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

У відповідності до ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради наділені повноваженнями у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища, зокрема, щодо організації і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою, вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом (п.п.5, 9 ч.1 ст.33 Закону ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Положеннями пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської рад.

Статтею 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими для виконання на відповідній території.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Як встановлено частиною 1 статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч.2 ст.116 ЗК України).

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (ч.3 ст.116 ЗК України).

Відповідно до ч.1 ст. 118 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки (ч.2 ст.118 ЗК України).

У відповідності до ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно з п.п. «б», «г» ч.1 ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 га; для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

У відповідності до ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Як встановлено статтею 120 ЗК України (в редакції, чинній на час успадкування позивачем права власності на житловий будинок після ОСОБА_7.) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 26 квітня 2013 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.№11), є власником житлового будинку з відповідними надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_2.

Зазначений будинок належав спадкодавцю ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 січня 2006р., виданого Лозівською державною нотаріальною конторою Харківської області, після смерті ОСОБА_6, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12).

Згідно з наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.01.2006 року (а.с.№13), виданого ОСОБА_7, на спадок, що залишився їй після смерті її чоловіка, земельна ділянка по АДРЕСА_2 є необміряною (а.с.26).

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що як у ОСОБА_7, так і у ОСОБА_1 були відсутні документи, які б посвідчували набуття ними права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2

Так, з письмової інформації міськрайонного управління Держземагентства у м. Лозова і Лозівському раойні Харківської області від 23.07.2012 року №1444 вбачається, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та складання документів, що посвідчують право власності гр. ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8, на земельні ділянки, що розташовані по АДРЕСА_1, не розроблялась, межові знаки вказаних земельних ділянок цим громадянам на зберігання не передавалися (а.с.38).

Відповідно до листа Управління Держземагентства у Лозівському районі Харківської області від 24.07.2014 р. № 05-27/1184, технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та складання документів, що посвідчують право власності гр.ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_1 на земельні ділянки, які розташовані по АДРЕСА_1 не розроблялась, межові знаки вказаних земельних ділянок цим громадянам на зберігання не передавались (а.с.52).

У зв'язку з чим, та обставина, що рішенням виконавчого комітету Новоіванівської сільської ради народних депутатів № 166 від 10.09.1997 року було вирішено передати в приватну власність земельну ділянку ОСОБА_6 площею 0,31 га, не є свідченням наявності права власності на вказану земельну ділянку у ОСОБА_1

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_7 за життя звернулась до Новоіванівської сільської ради Лозівського району Харківської області із заявою про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, і рішенням Новоіванівської сільської ради Лозівського району Харківської області від 18.04.2011 року їй такий дозвіл було надано.

13.01.2012 року між ОСОБА_7 (Замовник) та ФОП ОСОБА_9 (Виконавець) було укладено договір № 04/12 про розроблення технічної документації із землеустрою (а.с.29).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, така документація на затвердження Новоіванівської сільської ради не надавалась.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_7 у встановленому законом порядку не набула права власності на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_2, а тому не могла передати таке право в порядку спадкування ОСОБА_1

Як вбачається з матеріалів справи, лише 06.05.2014 року ОСОБА_1 розпочав процедуру реалізації свого права на отримання земельної ділянки у встановленому законом порядку, звернувшись до Новоіванівської сільської ради із заявою про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2262 га по АДРЕСА_2 (а.с.105).

Отже, звернення позивача з метою отримання у встановленому Земельним кодексом порядку земельної ділянки по АДРЕСА_2 шляхом подання заяви про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо вказаної земельної ділянки, яка межує із земельною ділянкою, на розробку землеустрою якої отримав дозвіл ОСОБА_5, відбулося значно пізніше прийняття спірних рішень (04.02.2014 року), що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями заяви позивача.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що на час прийняття Новоіванівською сільською радою рішень від 04.02.2014 року про надання ОСОБА_5 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1500 га для ведення особистого селянського господарства, та дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), земельна ділянка ОСОБА_1 у встановленому порядку виділена не була, та право користування спірною земельною ділянкою належним чином оформлене не було, колегія суддів приходить до висновку, що прийнятими відповідачем спірними рішеннями не порушено права позивача ані на отримання у власність, ані на користування земельною ділянкою по АДРЕСА_2.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у відповідності до ч.1 ст.198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що погодження меж земельної ділянки між суміжними землевласниками або землекористувачами, як невід'ємна частина технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки є необхідною умовою для відведення земельної ділянки у власність в порядку встановленому законом.

Згідно з наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.01.2006 року (а.с.13), виданого ОСОБА_7, на спадок, що залишився їй після смерті її чоловіка, земельна ділянка по АДРЕСА_2 є необміряною (а.с.26).

Як вбачається з Протоколу №2 засідання постійної комісії з питань агропромислового розвитку та земельних відносин від 15.03.2012 року (а.с.34), складений по заяві ОСОБА_7 про встановлення меж між з сусідніми ділянками за адресою: АДРЕСА_2, при виході комісії за вказаними адресами, було виявлено наступне: на території домоволодіння ОСОБА_5 виявлено, що довіреною особою ОСОБА_1 самовільно, без дозволу ОСОБА_5 встановлено та забетоновано металеві стовпчики для майбутньої межі між домоволодіннями. При огляді домоволодіння ОСОБА_8 виявлено, що довіреною особою ОСОБА_1 самовільно, без дозволу ОСОБА_8, зламана стара горожа між домоволодіннями та встановлені дерев'яні стовпчики для майбутньої межі домоволодіння. Також, у протоколі зазначено, що після виступу ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_1 комісія вирішила залишити розміри земельних ділянок та межі ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8 такими, якими вони користувалися до моменту виникнення спору.

Рішенням Новоіванівської сільської ради від 18.07.2012 року «Про встановлення меж між сумісними земельними ділянками за адресою: АДРЕСА_2», залишено розміри земельних ділянок ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_5 такими, якими користувалися до моменту виникнення спору (а.с.36).

Разом з тим, ані у рішенні від 18.07.2012 року, ані у протоколі від 15.03.2012 року не зазначено конкретних меж земельних ділянок, якими користуються вищевказані особи.

Довідкою № 86 від 25.04.2012 року, виданою Лозівським бюро технічної інвентаризації, підтверджено, що станом на 2.04.2012 року інформація щодо розмірів земельних ділянок по с. Нова Іванівка, у Лозівському БТІ відсутня.

Відповідно до довідки КП «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області, згідно архівних матеріалів підприємства станом на 31.12.2012 року інформація щодо розміру земельних ділянок, закріплених за житловим будинком АДРЕСА_2 в інвентарних справах вищевказаних адрес відсутня (а.с.53).

Крім того, з наявної в матеріалах справи копії акту встановлення та узгодження меж землекористування, складеного в межах технічної документації на земельну ділянку, яка розроблялась за умовами договору № 04/12 від 13.01.2012 року, укладеного між ОСОБА_7 та ФОП ОСОБА_9, вбачається, що у вказаному акті відсутні підписи Новоіванівського сільського голови, а також суміжних землекористувачів ОСОБА_8, ОСОБА_5, які в присутності свідків від підпису відмовились(а.с.30).

Отже, межі земельної ділянки по АДРЕСА_2 не встановлені, а тому твердження позивача про те, що відповідач, прийнявши спірні рішення, порушив право позивача на користування земельною ділянкою у раніше встановлених межах, є необґрунтованим та передчасним.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті рішень від 04.02.2014 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства», за яким гр. ОСОБА_5 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1500 га для ведення особистого селянського господарства, та «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)», за яким гр. ОСОБА_5 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,025 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Земельним кодексом України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», з дотриманням вимог ч.3 ст.2 КАС України, а відтак, підстави для скасування цих рішень відсутні.

Отже, колегія суддів підтверджує, що при прийнятті судового рішення у справі про відмову в задоволенні позовних вимог про скасування вищевказаних рішень суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21.11.2014р. по справі № 629/3112/14-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Перцова Т.С.
Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П. Спаскін О.А.
Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 26.01.2015 р.