Справа № 821/19/15-а
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/19/15-а

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Пекного А.С.,

при секретарі: Осташевському Е.Є.,

за участю позивача ОСОБА_1 та представника третьої особи Дмитренко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Каховського міськрайонного управління юстиції, третя особа: Управління Державного казначейства в Каховському районі Херсонської області про скасування постанови та стягнення виконавчого збору,

встановив:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Каховського міськрайонного управління юстиції (далі-відповідач, ВДВС Каховського МРУЮ), третя особа: Управління Державного казначейства в Каховському районі Херсонської області (далі-третя особа), в якому (з урахуванням наданих письмових пояснень) просить визнати неправомірними дії державного виконавця щодо винесення 29.11.2013 р. постанови про стягнення виконавчого збору по виконавчому провадженню №40854057, визнати протиправною і скасувати постанову відповідача від 29.11.2014р. про стягнення виконавчого збору у сумі 9979,42 грн. у виконавчому провадженні ВП №40854057 та повернути йому виконавчий збір, стягнутий вказаною постановою.

Позов мотивований тим, що 09.10.2013 року Каховським міськрайонним судом Херсонської області по справі №658/4112/13-ц винесено рішення про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на загальну суму 99794,20грн. на користь Новокаїрської сільської ради Бериславського району Херсонської області. 22.11.2013 р. старшим державним виконавцем ВДВС Каховського МРУЮ відкрито виконавче провадження № 40854057 з примусового виконання вказаного рішення та надано строк для добровільного виконання рішення суду до 29.11.2013р. Однак, згідно з рекомендованим листом з повідомленням вказана постанова була направлена позивачу 27.11.2013 р. Станом на 24.03.2014р. позивачем (боржником у виконавчому провадженні) самостійно у добровільному порядку перераховано на рахунок стягувача Новокаїрської сільської ради Бериславського району Херсонської області всю суму боргу на загальну суму 99794,20грн. При цьому, 26.03.2014 р. позивачу стало відомо, що з його заробітної плати стягується виконавчий збір в сумі 9979,42 на підставі постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, винесеної 29.11.2013р. Однак копії вказаної постанови він не отримував та не був ознайомлений з нею під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, оскільки вона там не містилась. Вказану постанову позивач вважає протиправною, оскільки вона прийнята з порушенням норм чинного законодавства України, тому просить її скасувати.

В судовому засіданні позива підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі з підстав, викладених в адміністративному позові та письмових пояснень до позову.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак нада до суду заперечення на позов, відповідно до якого просив розглянути справу без його участі та пояснив, що На виконанні у відділі державної виконавчої служби Каховського міськрайонного управління юстиції перебуває виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 658/4112/13-ц, виданого 24.10.2013 р. Каховським міськрайонним судом Херсонської області. 22.11.2013 р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, боржнику надано строк на самостійне виконання рішення до 29.11.2014 року, копії якої цього ж дня за вих. № 07-27/6177 направлено сторонам виконавчого провадження. Згідно ч. 2. статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець при відкриття виконавчого провадження вказує про необхідність боржнику виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови, та зазначає, то у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання рішення зі стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій. В ч.3 вищевказаної постанови позивачу (боржнику) повідомляється, що при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк воно буде виконуватися примусовому порядку зі стягненням, з нього виконавчого збору та витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій. ОСОБА_1 постанова про відкриття виконавчого провадження направлена листом з рекомендованим повідомленням та останнім отримана ним 28.11.2013 р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. 19.12.2013 р. ОСОБА_1 було викликано до ВДВС Каховського МРУЮ для надання пояснень стосовно невиконання виконавчого листа № 658/4112/13-ц від 24.10.2013 року, Боржник був ознайомлений з матеріалами виконавчого провадження та надав пояснення стосовно невиконання вищевказаного виконавчого листа. В розмові з державним виконавцем ДВС Каховського МРУЮ боржник був повторно повідомлений про те, що він зобов'язаний сплатити виконавчий збір в розмірі 9 979, 42 грн. Дії державного виконавця позивачем було оскаржено в судах першої та апеляційної інстанцій, рішеннями яких в задоволенні скарги було відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 05.11.2014 р. ухвали судів першої та апеляційної інстанцій скасовано, провадження у справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України, тобто через неналежність розгляду вказаної справи в порядку цивільного судочинства.

Представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його необгрунтованість та відповідність дій державного виконавця вимогам чинного законодавства України.

Представник третьої особи в судовому засіданні пояснила, що пунктом 2 ст. 45 управлінню Казначейства надано право за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснювати повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету. Згідно пункту 4 ст. 45 Бюджетного кодексу податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок. Грошові кошти виконавчого збору, стягнуті державною виконавчою службою, надходять до доходної частини Державного бюджету України загальною сумою, без зазначення назви платника. у разі задоволення позовних вимог, повернення сплаченого виконавчого збору буде проводитись у відповідності до Наказу МФУ від 03.09.2013 № 787, шляхом оформлення управлінням Казначейства розрахункових документів, з моменту надходження від ВДВС Каховського МУЮ подання з оригіналом або копією розрахункового документу, який підтверджує перерахування коштів до Державного бюджету України.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства України, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця ВДВС Каховського МРУЮ від 22.11.2013р. ВП №40854057 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа Каховського міськрайонного суду Херсонської області №658/4112/13-ц від 24.10.2013р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь Новокаїрської сільської ради заборгованості в сумі 98 806,14 грн., судового збору в сумі 988,06 грн., а всього 99 794,20 грн.

Цією постановою боржнику встановлений строк для самостійного виконання рішення до 29.11.2013р.

Копію постанови про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 отримав 28.11.2013р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 52).

29.11.2013р. ОСОБА_1 розпочато часткове добровільне виконання рішення, про що свідчить квитанція №168/331 від 29.11.2013р. про сплату 300,00 грн. в рахунок погашення заборгованості.

Державним виконавцем ВДВС Каховського МРУЮ 29.11.2013р. у зв'язку з невиконанням протягом встановленого строку виконавчого листа Каховського міськрайонного суду Херсонської області №658/4112/13-ц від 24.10.2013р. винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 9 979,42 грн.

20.01.2014р. державним виконавцем ВДВС Каховського МРУЮ винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника в розмірі 20% боргу на загальну суму 108 973,62 грн., в тому числі борг в розмірі 98 894,20 грн., виконавчий збір у розмірі 9 979,42 грн., витрати на проведення виконавчих дій 100,00 грн.

Постанову надіслано за місцем роботи боржника до ПрАТ "Чумак" та отримано головним бухгалтером 23.01.2014р.

Позивачем після відкриття виконавчого провадження та початку добровільного виконання виконавчого листа Каховського міськрайонного суду Херсонської області №658/4112/13-ц від 24.10.2013р. сплачено кошти в наступних розмірах: 12.12.2013р. - 300,00 грн., 08.01.2014р. - 300,00 грн., 05.02.2014р. - 65 950,00 грн., 07.02.2014р. - 12 000,00 грн., 13.02.2014р. - 300,00 грн., 14.02.2014р. - 300,00 грн., 11.03.2014р. - 19 700,00 грн.

На час розгляду даної справи з позивача фактично стягнуто виконавчий збір в сумі 8 457,24 грн., який в повному обсязі перераховано до державного бюджету на рахунок №0011, відкритий в УДК у Каховському районі, що підтверджується наданими відповідачем реєстрами та платіжними дорученнями.

Так, до Державного бюджету перераховані наступні суми коштів стягнутого з позивача виконавчого збору за такими платіжними документами: 56,80 грн. за реєстром №122 від 15.02.2014р. і платіжним дорученням №371 від 15.02.2014р.; 62,64 грн. за реєстром №218 від 12.03.2014р. та платіжним дорученням №647 від 12.03.2014р.; 733,48 грн. за реєстром від 09.04.2014р. та платіжним дорученням №949 від 09.04.2014р.; 754,40 грн. за реєстром №414 від 08.05.2014р. та платіжним дорученням №1209 від 08.05.2014р.; 0,03 грн. за реєстром №479 від 23.05.2014р. та платіжним дорученням №1367 від 23.05.2014р.; 617,22 грн. за реєстром №520 від 13.06.2014р. та платіжним дорученням №1543 від 13.06.2014р.; 887,25 грн. за реєстром №612 від 10.07.2014р. та платіжним дорученням №1834 від 10.07.2014р.; 1146,98 грн. за реєстром №712 від 15.08.2014р. та платіжним дорученням №2118 від 15.08.2014р.; 579,09 грн. за реєстром №778 від 08.09.2014р. та платіжним дорученням №2336 від 08.09.2014р.; 1054,84 грн. за реєстром №874 від 07.10.2014р. та платіжним дорученням від 10.10.2014р. №2639; 901,80 грн. за реєстром №965 від 24.11.2014р. та платіжним дорученням №2964 від 24.11.2014р.; 756,52 грн. за реєстром №1054 від 19.12.2014р. та платіжним дорученням №3258 від 19.12.2014р.; 906,19 грн. за реєстром №6 від 14.01.2015р. та платіжного доручення №5 від 14.01.2015р.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного.

Предметом даного спору є правомірність стягнення з позивача виконавчого збору з урахуванням відсутності можливості виконати судове рішення у встановлений для добровільного виконання строк у зв'язку із несвоєчасним отриманням позивачем копії постанови про відкриття виконавчого провадження, якою цей строк і було встановлено.

Спірні правовідносини регулюються нормами Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом № 606-XIV.

Відповідно до статті 25 Закону № 606-XIV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно частини першої статті 31 Закону № 606-XIV копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Як встановлено судом, постановою державного виконавця від 22.11.2013р. про відкриття виконавчого провадження боржнику встановлений строк для самостійного виконання рішення до 29.11.2013р., але копію цієї постанови ОСОБА_1 отримав лише 28.11.2013р., тобто фактично для самостійного виконання рішення у нього був тільки один день.

Вказана обставина, на думку суду, унеможливила реальне і повне виконання виконавчого документу у строк, встановлений для самостійного (добровільного) виконання.

Відповідно до статті 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 11 Закону № 606-XIV визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 6 цього Закону установлені гарантії прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні, в тому числі передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Правовідносини щодо стягнення виконавчого збору регулюються ст.28 Закону № 606-XIV.

Так, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю. При наступних пред'явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута при попередньому виконанні.

Розмір фактично стягнутого з боржника виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

У разі якщо стягнутої з боржника суми недостатньо для задоволення в повному обсязі вимог стягувача, виконавчий збір сплачується пропорційно до стягнутої суми.

У разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню на основі виконавчого документа, виконавчий збір повертається боржникові.

У разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру та в разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтею 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

З наведених правових норм видно, що виконавчий збір стягується з боржника за невиконання рішення майнового характеру у строк, встановлений у постанові про відкриття виконавчого провадження для самостійного виконання рішення.

Отже, підставою для стягнення виконавчого збору є факт невиконання рішення у встановлений для самостійного виконання строк.

Судом встановлені обставини невиконання боржником в повному обсязі виконавчого документу у встановлений постановою про відкриття виконавчого провадження строк.

Тобто, формально у відповідача існували підстави для стягнення з позивача виконавчого збору.

Разом з тим, і це є визначальним для вирішення цього спору, судом також встановлені обставини неможливості виконання виконавчого документу у встановлений для самостійного виконання строк у зв'язку із несвоєчасним отриманням копії вказаної вище постанови, якою цей строк був установлений.

Відповідно до ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Обов'язок суб'єкта владних повноважень діяти обґрунтовано означає, що він має враховувати як обставини, на обов'язковість яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Рішення суб'єкта владних повноважень повинно ґрунтуватись на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Прийняття рішення розсудливо передбачає, що суб'єкт владних повноважень прийняв його після уважного вивчення всіх обставин і таке рішення є найкращим способом (варіантом) вирішення певного питання.

Рішення суб'єкта владних повноважень можливо визнати таким, що відповідає принципу пропорційності тоді, коли воно прийняте з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення. Пропорційність ґрунтується на тому, що рішення суб'єкта владних повноважень породжує правові наслідки як для особи, стосовно якої воно приймається, так і для держави, її органів, органів місцевого самоврядування, а також може впливати на права та інтереси інших осіб. Ці інтереси та наслідки прийняття рішення суб'єкт владних повноважень повинен також враховувати.

Таким чином, принцип пропорційності має на меті досягнення балансу між публічним інтересом та індивідуальним інтересом особи, а також між цілями та засобами їх досягнення.

Враховуючи установлені обставини щодо несвоєчасного отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження та відсутності реальної можливості виконати судове рішення в повному обсязі за один день, який залишався у позивача для його самостійного виконання, оскаржувана постанова відповідача про стягнення виконавчого збору не відповідає наведеним вище критеріям законності, обґрунтованості і пропорційності, що є підставою для визнання її протиправною і скасування.

Отже, в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача, які полягали у прийнятті вказаної постанови, суд зазначає наступне.

Результатом оскаржуваних позивачем дій стало прийняття відповідачем рішення у формі постанови. При оскарженні такого рішення, суд перевіряє правомірність дій щодо його винесення (прийняття) і у випадку встановлення протиправності в таких діях, скасовує відповідне рішення. Вказане свідчить про те, що визнання протиправним та скасування рішення охоплює в собі й визнання неправомірними дій при його прийнятті, а тому питання неправомірності дій, у даному випадку, окремого окреслення судовим рішенням не потребує.

Крім того, вчинення дій суб'єктом владних повноважень є способом реалізації наданої останньому компетенції та являє собою процес реалізації наданих законом функцій суб'єкту владних повноважень. Самі по собі дії не тягнуть за собою будь-яких правових наслідків для особи. Правові наслідки для позивача несуть акти індивідуальної дії - в даному випадку постанова про відкриття виконавчого провадження. Саме вони мають вплив на його права та інтереси. Виходячи із завдань Кодексу адміністративного судочинства України, судовий захист права може бути здійснений лише за умови наявності порушення прав (чи інтересів) позивача.

З огляду на вказане, суд зазначає, що вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню через відсутність порушення прав діями відповідача, а обраний позивачем спосіб захисту в цій частині не відповідає об'єкту порушеного права і є надлишковим. До того ж скасування постанови про стягнення виконавчого збору є достатнім заходом для захисту порушених прав позивача.

Щодо позовних вимог про повернення стягнутого виконавчого збору суд вважає, що позивачем в цій частині обрано неправильний спосіб захисту своїх прав.

Статтею 28 Закону № 606-XIV передбачено лише один випадок, коли здійснюється повернення виконавчого збору.

Так, згідно із ч.6 вказаної статті, у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню на основі виконавчого документа, виконавчий збір повертається боржникові.

Тобто лише скасування рішення, яке підлягало виконанню на основі виконавчого документа, надає підстави і можливість повернути боржнику виконавчий збір.

В даному випадку рішення, яке підлягало виконанню на основі виконавчого документу, а саме рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 09.10.2013р. у справі 648/4112/13-ц є чинним, набрало законної сили і не скасовано.

Отже, відсутні передбачені Законом № 606-XIV підстави саме для повернення виконавчого збору.

В той же час, скасування оскаржуваної постанови означає протиправність стягнення виконавчого збору та вилучення з володіння позивача відповідної суми коштів.

Як вже зазначалось, стягнутий з позивача виконавчий збір в сумі 8 457,24 грн. повністю перераховано до Державного бюджету України.

Відповідно до пункту 33 частини 2 статті 29 Бюджетного кодексу України (у редакції, чинній на час зарахування стягнутих з позивача коштів виконавчого збору до Державного бюджету) виконавчий збір, стягнутий органами державної виконавчої служби належать до доходів загального фонду Державного бюджету України.

Процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою або під державні гарантії визначає "Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів", затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013р. №787, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 р. за №1650/24182.

Пунктами 2 -5 цього Порядку визначено, він визначає процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі).

Дія цього Порядку не поширюється на операції з бюджетного відшкодування податку на додану вартість та безспірного списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Повернення платежів у національній валюті здійснюється на рахунки одержувачів коштів, відкриті в банках або органах Казначейства, вказані у поданні або заяві платника. Повернення платежів фізичним особам, які не мають рахунків у банках, може здійснюватись шляхом повернення готівковими коштами за чеком органу Казначейства з відповідних рахунків, відкритих у банках на ім'я органу Казначейства, або з відповідних рахунків банку чи підприємства поштового зв'язку, вказаних у поданні або заяві платника (його довіреної особи).

Повернення помилково або надміру зарахованих до державного бюджету платежів в іноземній валюті здійснюється у валюті платежу з валютних рахунків Державної казначейської служби України (далі - Казначейство України), відкритих на ім'я Казначейства України в банках, або у гривневому еквіваленті іноземної валюти, розрахованому за офіційним курсом гривні до іноземних валют, установленим Національним банком України на дату повернення коштів з бюджету, з відповідних рахунків за надходженнями, відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, про що платник зазначає у своїй заяві.

Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Подання подається до органу Казначейства за формою, передбаченою нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи за підписом керівника установи (його заступника відповідно до компетенції), скріпленим гербовою печаткою (у разі наявності) або печаткою із найменуванням та ідентифікаційним кодом установи, з обов'язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб'єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), сума платежу, що підлягає поверненню, дата та номер документа на переказ, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

У разі потреби в поверненні помилково або надміру зарахованих коштів готівкою фізичним особам, які не мають рахунків у банках (більше ніж одному одержувачу), органом, що контролює справляння надходжень бюджету, в доповнення до подання до відповідного органу Казначейства подається реєстр одержувачів коштів, в якому зазначаються: прізвище, ім'я та по батькові одержувача, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), сума, що підлягає поверненню, у двох примірниках.

Подання в довільній формі подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Заява про повернення коштів з бюджету, яка подається до відповідного органу Казначейства, складається платником у довільній формі з обов'язковим зазначенням такої інформації: причини повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб'єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи та номер контактного телефону, сума платежу, що підлягає поверненню, спосіб перерахування коштів з бюджету - у безготівковій формі із зазначенням реквізитів рахунку одержувача коштів чи готівкою.

Отже, існує визначений законодавством позасудовий порядок повернення помилково або надмірно сплачених до бюджету коштів, який передбачає звернення фізичної особи до органу, який контролює справляння відповідного збору до бюджету щодо повернення коштів, звернення такого органу із поданням до органу Казначейства із пакетом документів та вчинення останнім дій з перерахування коштів.

Виходячи з обставин даного спору, до вирішення судом питання про законність постанови про стягнення виконавчого збору позивач позбавлений можливості звернутись до уповноважених органів щодо повернення стягнутого з нього виконавчого збору за правилами, визначеними Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів", затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013р. №787.

У зв'язку з цим суд звертає увагу на наступне.

Згідно із ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно із ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина. І саме держава бере на себе такий обов'язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право. А за змістом частини другої статті 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 р. №8-рп/2002).

У рішенні від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Великої Британії" Європейський суд з прав людини закріпив правило, що пункт 1 статті 6 Конвенції стосується невід'ємного права особи на доступ до суду. Прямим порушенням права на доступ до суду є необхідність отримання спеціальних дозволів на звернення до суду.

Таким чином, у практиці Європейського суду з прав людини право на звернення до суду пов'язується лише з волевиявленням особи. За змістом частини п'ятої статті 6 КАС України особа може відмовитися від реалізації права на звернення до суду, однак не від самого права як такого.

Конституційний Суд України у рішенні від 9 липня 2002 року №15-рп/2002 у справі про досудове врегулювання спорів наголосив, що кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом засіб захисту прав і свобод, у тому числі судовий захист; встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист (абзаци перший, восьмий пункту 3 мотивувальної частини).

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що ефективне поновлення прав позивача не може бути поставлено у залежність від обставин виконання ним позасудового порядку повернення з Державного бюджету коштів, які безпідставно стягнуті з нього як виконавчий збір, тому у задоволенні позову в частині повернення виконавчого збору не може бути відмовлено лише з тієї підстави, що існує інший ніж судовий порядок їх повернення. Крім того, п.2 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів", затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013р. №787 чітко визначено, що його дія не поширюється на операції з безспірного списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відповідно до ст.11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Згідно із ст. 162 КАС України, суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Таким чином, оскільки позивач обрав невірний спосіб захисту свого права, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та ухвалити в частині вимог щодо повернення стягнутого виконавчого збору рішення про задоволення цих вимог шляхом стягнення з Державного бюджету відповідної суми коштів.

Згідно з частиною першою ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не спростовано доводів позивача про незаконність оскарженої постанови та безпідставність стягнення з нього виконавчого збору. В той же час, в ході судового розгляду не доведено протиправності дій відповідача з прийняття оскарженої постанови.

За таких обставин позов підлягає задоволенню частково шляхом визнання протиправною і скасування постанови від 29 листопада 2013 року ВП №40854057 та стягнення на користь позивача з Державного бюджету суми коштів, стягнутих як виконавчий збір. В частині позовних вимог про визнання протиправними дій слід відмовити у зв'язку з їх необґрунтованістю.

Розподіл судових витрат слід здійснити за правилами ст.94 КАС України, відповідно до якої якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Стосовно вимоги позивача щодо поновлення строку на оскарження постанови про стягнення виконавчого збору, суж зазначає наступне.

В ході розгляду даної справи, судом встановлена відсутність доказів направлення (вручення) позивачу оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору від 29.11.2013 р. Як вбачається зі змісту письмових заперечень на позов, наданих відповідачем, останній визнав, що позивачем отримана постанова про відкриття виконавчого провадження 28.11.2013 р., стосовно ж постанови про стягнення виконавчого збору від 29.11.2013 р., відповідач пояснив, що в розмові з державним виконавцем ДВС Каховського МУЮ позивач був повідомлений про те, що він зобов'язаний сплатити виконавчий збір в сумі 9979,42 грн., при цьому відповідач не зазначає чи було направлено (вручено) позивачу оскаржувану постанову. Також із письмових заперечень відповідача, вбачається, що підтвердженням повідомлення позивача про необхідність сплатити виконавчий збір є направлена на адресу його місця роботи постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника на загальну суму 108973,62 грн., яка отримана підприємством 23.01.2014 р., а також звернення позивача 25.03.2014 р. щодо надання йому інформації про розподіл коштів, утриманих з його заробітної плати.

Судом встановлено, що позивачем було оскаржено постанову про стягнення виконавчого збору в судовому порядку. Рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, в задоволенні скарги було відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 05.11.2014 р. ухвали судів першої та апеляційної інстанцій скасовано, провадження у справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України, у тобто зв'язку з неналежністю розгляду вказаної справи в порядку цивільного судочинства.

Судом також встановлено, що після отримання ухвали Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 05.11.2014 р. ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з даним позовом в межах строків, передбачених чинним законодавством України.

Відповідно до ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Враховуючи вищевикладене, суд вбачає підстави для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 182,70 грн., що підтверджується квитанцією № к5/0/13 від 26.12.2014р. З трьох заявлених позовних вимог судом задоволено дві, тому позивачу слід відшкодувати за рахунок державного бюджету понесені ним судові витрати в сумі 121,80 грн.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163, 167 КАС України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною і скасувати постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Каховського міськрайонного управління юстиції від 29 листопада 2013 року ВП №40854057 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 9 979 (дев'ять тисяч дев'ятсот сімдесят дев'ять) грн. 42 (сорок дві) коп.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) з Державного бюджету України безпідставно стягнутий виконавчий збір в сумі 8 457 (вісім тисяч чотириста п'ятдесят сім) грн. 24 (двадцять чотири) коп.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) з Державного бюджету України судові витрати в сумі 121 (сто двадцять одна) грн. 80 (вісімдесят) коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 30 січня 2015 р.

Суддя Пекний А.С.

кат. 11.5