Справа № 8196/2014/13-а
Суддя: Костів М.В.
Дата ухвалення: 2015-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 р. Справа № 876/11733/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.,

суддів Шавеля Р.М., Савицької Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 29.08.2013 р. у справі №819/2014/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Макбуд» до управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,

встановив:

В серпні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Макбуд» (далі - ТзОВ «Макбуд», позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі (далі - УПФУ в місті Тернополі, відповідач) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу від 06 серпня 2013 року № Ю 0590.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 29.08.2013 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано вимогу управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі про сплату боргу від 06.08.2013 року №Ю 0590; стягнуто судовий збір.

В апеляційній скарзі скаржник просить вказану постанову суду скасувати та прийняти нову про відмову в задоволенні позову. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відповідно до п.8.2 Постанови Пенсійного фонду України №21-1 від 19.12.2003 року «Про затвердження Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України» органи Пенсійного фонду надсилають страхувальникам вимогу про сплату недоїмки, зокрема, якщо страхувальник має на кінець звітного періоду борги зі сплати фінансових санкцій (штрафів) та пені. Подальша конкретизація вищевказаного пункту не позбавляє управління права надсилати боржникам вимоги про сплату боргу.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, а відтак на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, апеляційний суд дійшов переконання про відмову в задоволенні апеляційної скарги.

Суд першої інстанції встановив та матеріалами справи підтверджується наступне.

ТзОВ «Макбуд» є юридичною особою, з 18 жовтня 2000 року взяте на облік платником внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, що підтверджується повідомленням про взяття на облік юридичної особи № 3783 від 28 березня 2008 року.

16.11.2011 року УПФУ в місті Тернополі прийняло рішення № 427 про застосування фінансових санкцій та нарахування пені щодо ТзОВ «Макбуд» за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків у загальному розмірі 9823 грн. 69 коп. Таке рішення було оскаржене платником у судовому порядку, постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2012 року в справі № 2-а-1970/162/12, яка залишена в силі згідно з ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2012 року, в позові ТзОВ «Макбуд» до УПФУ в місті Тернополі про визнання недійсним рішення відмовлено.

Станом на 01 жовтня 2012 року за ТзОВ «Макбуд» рахувалась заборгованість зі сплати страхових внесків, штрафів (фінансових санкцій) та пені у розмірі 9823 грн. 69 коп., що підтверджується даними картки особового рахунку страхувальника ТзОВ «Макбуд» (1%-5%) та карткою особового рахунку страхувальника ТзОВ «Макбуд» (32%, 4%, 42%). В подальшому заборгованість по страхових внесках, штрафах та пені у позивача не змінювалась (не збільшувалась).

Позивачу неодноразово направлялися вимоги про сплату боргу в розмірі 9823,69 грн. №Ю 2590, а саме: від 04.10.2012 року, 07.02.2013 року, 07.03.2013 року, 07.06.2013 року та №Ю 0590 від 06.08.2013 року, яка оскаржується позивачем.

При вирішенні спору суд першої інстанції підставно, керуючись п.7 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI, вказав, що стягнення заборгованості після 01.01.2011 року по сплаті внесків за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням, як у спірному випадку, здійснюється за правилами статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (тут і надалі в редакції Закону № 1058-ІУ, чинного до 01.01.2011 року).

Так, статтею 106 даного Закону передбачалось, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків страхувальники зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Порядок стягнення заборгованості зі страхувальників врегульований у розділі 8 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року № 21-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 року за № 64/8663 (з змінами і доповненнями), (далі - Інструкція № 21-1).

Відповідно до пункту 8.2 Інструкції № 21-1 органи Пенсійного фонду надсилають страхувальникам вимогу про сплату недоїмки, зокрема, у випадку якщо страхувальник має на кінець звітного періоду борги зі сплати фінансових санкцій (штрафів) та пені (пп. «в»).

У випадку, визначеному підпунктом «в» цього пункту, вимога надсилається протягом п'яти робочих днів, наступних за календарним місяцем, у якому виникла або зросла недоїмка зі сплати страхових внесків (заборгованість зі сплати фінансових санкцій (штрафів) та пені). Вимога формується на підставі даних особових рахунків платників.

Відповідно до п.8.3 Інструкції №21-1 вимога формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.

Протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобов'язаний сплатити зазначені у вимозі суми. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки, зазначеної у вимозі про сплату боргу, страхувальник узгоджує її з органами Пенсійного фонду, а у разі неузгодження вимоги з органами Пенсійного фонду має право на оскарження вимоги в судовому порядку (пункти 8.4. 8.5 Інструкції № 21-1).

Згідно з пунктом 8.8 Інструкції № 21-1 у разі, якщо страхувальник, який одержав вимогу і протягом десяти робочих днів після її отримання не сплатив зазначену у вимозі суму, або не узгодив вимогу з відповідним органом Пенсійного фонду, або не оскаржив вимогу в судовому порядку, а також у разі, якщо страхувальник узгодив вимогу, але не сплатив узгоджену суму протягом десяти робочих днів після отримання узгодженої вимоги, орган Пенсійного фонду звертається у встановленому законом порядку і подає вимогу до відповідного органу державної виконавчої служби.

Якщо протягом наступного базового звітного періоду страхувальник наростив суми боргу, то після проходження відповідної процедури узгодження та оскарження до органу державної виконавчої служби подається вимога тільки на суму зростання боргу (пункт 8.8 Інструкції №21-1).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, зробленим на підставі аналізу зазначених вище норм, що якщо страхувальник має на кінець звітного періоду борги зі сплати фінансових санкцій (штрафів) та пені, як у спірному випадку, то вимога має надсилатись протягом п'яти робочих днів, наступних за календарним місяцем, у якому виникла або зросла недоїмка зі сплати страхових внесків (заборгованість зі сплати фінансових санкцій (штрафів) та пені). При цьому щомісячне надсилання вимоги про сплату боргу Інструкція № 21-1 не передбачає, оскільки це, в свою чергу, зумовило б необхідність щомісячного узгодження такої вимоги. Крім того, при надісланні вимоги про сплату одного й того ж боргу, попередня вимога не вважається відкликаною, оскільки пункт 8.6 Інструкції № 21-1 передбачає вичерпний перелік умов, за яких вимога вважається відкликаною.

Таким чином, твердження апелянта про необхідність направлення вимоги про сплату боргу щомісяця не знаходить свого підтвердження в положеннях пункту 8.2 Інструкції № 21-1, оскільки останні такої норми не містять. Окрім вказаного, вимога направляється у випадку наявності на кінець звітного базового періоду недоїмки зі сплати страхових внесків, фінансових санкцій (штрафів) та пені лише при виникненні або збільшенні недоїмки зі сплати страхових внесків, фінансових санкцій (штрафів) та пені.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що підстав для формування та надіслання ТзОВ «Макбуд» вимоги від 06 серпня 2013 року № Ю 0590 про сплату боргу в розмірі 9823 грн. 69 коп. в УПФУ в місті Тернополі не було, оскільки оскаржувана вимога винесена щодо боргу зі сплати фінансових санкцій (штрафів) та пені, вимоги про сплату якого вже неодноразово формувалась та надсилалась платнику страхових внесків під іншим номером, зокрема, 04 жовтня 2012 року № Ю 2590 про сплату боргу у розмірі 9823 грн. 69 коп., 07 лютого 2013 року № Ю 2590 про сплату боргу у розмірі 9823 грн. 69 коп., 07 березня 2013 року № Ю 2590 про сплату боргу у розмірі 9823 грн. 69 коп., 07 червня 2013 року № 10 2590 про сплату боргу у розмірі 9823 грн. 69 коп., а законодавство не передбачає щомісячного надіслання таких вимог.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Приведені в апеляційні скарзі доводи висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 29.08.2013 р. у справі №819/2014/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Костів М.В.

Судді Шавель Р.М.

Савицька Н.В.