Справа № 2а-4131/09/0270
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2015-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2015 року м. Київ К/9991/65760/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Карася О.В.

розглянула у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Вінниці на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 30.10.2009 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2011 по справі №2-а-4131/09/0270 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптечне підприємство «Охорона здоров'я» до Державної податкової інспекції у місті Вінниці про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 30.10.2009, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2011, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптечне підприємство «Охорона здоров'я» до Державної податкової інспекції у місті Вінниці про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій - задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 16.09.2009 №.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Державна податкова інспекція у місті Вінниці 03.10.2011 звернулась з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 25.10.2011 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 30.10.2009 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2011, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог Державна податкова інспекція у місті Вінниці посилається на порушення судами норм матеріального права, зокрема, статей 3, 9 та 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Державною податковою інспекцією у місті Вінниці проведена перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптечне підприємство «Охорона здоров'я» з питань дотримання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій.

В ході перевірки встановлено порушення пунктів 1 та 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме встановлено що розрахункові операції, проведені позивачем із фізичними особами - приватними підприємцями (орендаторами) в готівковій формі при отримання оплати за оренду нежитлових приміщень, послуг водопостачання, водовідведення, електропостачання та охорони приміщень за період з 01.01.2007 по 31.08.2009 на загальну суму 43398,60грн. не проведені через реєстратор розрахункових операцій, відповідні розрахункові документи ( касові чеки) не роздруковані та не видані.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, отримана орендна плата та відшкодування витрат на послуги водопостачання, водовідведення, електропостачання загальну суму 458037,20грн. проводилися за готівкові кошти у касу підприємства з оформленням прибуткових касових ордерів.

За результатами перевірки Державною податковою інспекцією у місті Вінниці складено акт від 01.09.2009 та прийнято рішення від 16.09.2009 № про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 216993,00грн.

Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» реєстратори розрахункових операцій застосовуються фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності або юридичними особами (їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами) (далі - суб'єкти підприємницької діяльності), які здійснюють операції з розрахунків в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також уповноваженими банками та суб'єктами підприємницької діяльності, які виконують операції купівлі-продажу іноземної валюти.

Таким чином, застосування даного Закону передбачає здійснення суб'єктом господарювання саме торгівельної діяльності.

Особливості правового регулювання господарсько-торгівельної діяльності визначено главою 30 Господарського кодексу України, відповідно до статті 263 якої господарсько-торговельною є діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання у сфері товарного обігу, спрямована на реалізацію продукції виробничо-технічного призначення і виробів народного споживання, а також допоміжна діяльність, яка забезпечує їх реалізацію шляхом надання відповідних послуг.

Цією ж статтею визначено, що господарсько-торговельна діяльність може здійснюватися суб'єктами господарювання в таких формах: матеріально-технічне постачання і збут; енергопостачання; заготівля; оптова торгівля; роздрібна торгівля і громадське харчування; продаж і передача в оренду засобів виробництва; комерційне посередництво у здійсненні торговельної діяльності та інша допоміжна діяльність по забезпеченню реалізації товарів (послуг) у сфері обігу.

Таким чином, здача в оренду нерухомості, а також відшкодування витрат на утримання приміщення не підпадають під будь-яку із форм господарсько-торгівельної діяльності.

Окрім того, відповідно до статей 759 та 760 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Предметом договору найму можуть бути майнові права.

Водночас, відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином, предметом договору про надання послуг та договору найму є різні об'єкти цивільних прав. Так, предметом договору найму є неспоживна річ (стаття 760 Кодексу), а предметом договору про надання послуг є послуга, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності (стаття 901 Кодексу).

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку, що договір найму (оренди) не може бути віднесений до договору про надання послуг, а здача позивачем в оренду нежитлового приміщення не відноситься до послуг в торгівельній діяльності.

Враховуючи викладене, висновки судів попередніх інстанцій щодо протиправності рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 16.09.2009 № є правильними.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 210, 2201, 223, 224, 230, 231, частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Вінниці залишити без задоволення.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 30.10.2009 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2011 по справі №2-а-4131/09/0270 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235 - 238, 240 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ Л.І. Бившева

__________________ О.В. Карась