Справа № 810/7131/14
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2015-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2015 року 810/7131/14

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Балаклицького А.І., при секретарі судового засідання - Мостовому О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Інтеркабель Київ"
доДержавної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтеркабель Київ" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 11.09.2014 № та №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки відповідача про порушення вимог податкового законодавства є необґрунтованими, оскільки підприємством у відповідності до вимог чинного законодавства і на підставі належним чином оформлених первинно-бухгалтерських документів та податкових накладних сформовано податковий кредит і валові витрати, проте, як стверджує позивач, податковий орган дійшов помилкового висновку про нікчемність укладеного між позивачем та ТОВ "Мікас Плюс" угоди і неправомірно нарахував грошове зобов'язання по податку на прибуток та по податку на додану вартість. Тому, на думку позивача, рішення податкового органу є незаконними, оскільки при їх прийнятті відповідачем невірно встановлено факти та застосовано норми закону.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити. Крім того, в обґрунтування позовних вимог зазначив, що порушення податкового законодавства з боку контрагента не впливає на результати діяльності ТОВ "Інтеркабель Київ" та не може бути підставою для притягнення його до відповідальності, оскільки юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідач позов не визнав, надав суду письмові заперечення. За поясненнями відповідача правочин, укладений між позивачем та ТОВ "Мікас Плюс" є нікчемним, оскільки спрямований на порушення публічного порядку, а контрагент позивача здійснював постачання товарно-матеріальних цінностей без мети реального настання правових наслідків, що призвело до безпідставного віднесення позивачем сум до податкового кредиту та формування валових витрат. Таким чином, на думку відповідача, оскаржувані рішення прийнято ним з урахуванням вимог чинного законодавства, оскільки відповідач діяв у межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно-правовими актами.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував з мотивів, викладених у письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтеркабель Київ" зареєстровано як юридичну особу Києво-Святошинським районним управлінням юстиції 27.10.2013, як платник податків перебуває на обліку в органах державної податкової служби з 12.11.2013 за №1615. Позивач також зареєстрований як платник податку на додану вартість.

Як вбачається з матеріалів справи, в період з 29.07.2014 по 04.08.2014 посадовою особою ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ Міндоходів у Київській області на підставі наказу від 28.07.2014 №727 та згідно з п.п.20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п.75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п.78.1.11 п. 78.1 ст. 78, п. 79.1 ст. 79, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України та у зв'язку з надходженням постанови старшого слідчого з ОВСМ першого відділу КР СУ ФР ГУ Міндоходів у м. Києві лейтенанта податкової міліції Федосова М.В. від 24.06.2014, у зв'язку з досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні, внесеному др. Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000052 від 21.03.2014 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212 КК України, проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ТОВ "Інтеркабель Київ" (код за ) з питань повноти нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість та податку на прибуток при взаємовідносинах із ТОВ "Мікас Плюс" () за період діяльності з 01.01.2013 по 30.06.2014.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено Акт від 11.08.2014 №415/10-13-22-01-121/32739864 (надалі - Акт перевірки), згідно висновків якого встановлено порушення ТОВ "Інтеркабель Київ" вимог податкового законодавства, а саме:

- п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п.201.4, п. 201.6, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено показники рядка 25 "сума податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного (податкового) періоду з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного періоду" Декларації з ПДВ (основної) на загальну суму 6054299 грн., у т.ч. за липень 2013 року в сумі 1176278 грн., за серпень 2013 року в сумі 1194776 грн., за вересень 2013 року в сумі 408770 грн., за жовтень 2013 року в сумі 771150 грн., за грудень 2013 року в сумі 2215825 грн., за січень 2014 року в сумі 231625 грн., за лютий 2014 року в сумі 55875 грн.;

- п.п.139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 138.1, п.п.138.5.1 п. 138.5 ст. 138 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2013 рік на загальну суму 2613447 грн.

Висновки Акту перевірки обґрунтовані тим, що операції між позивачем та ТОВ "Мікас Плюс" є нереальними, а укладений договір є нікчемним, а отже ТОВ "Інтеркабель Київ" протиправно віднесло до складу податкового кредиту та валових витрат підприємства суми за операціями із зазначеним контрагентом.

На підставі висновків Акту перевірки ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ Міндоходів у Київській області прийняті податкові повідомлення-рішення:

- від 11.09.2014 №, згідно з яким позивачу збільшено суму грошових зобов'язань з податку на додану вартість на 9081449 грн., з них за основним платежем - 6054299 грн., штрафні санкції - 3027150 грн.;

- від 11.09.2014 №, згідно з яким позивачу збільшено суму грошових зобов'язань з податку на прибуток приватних підприємств на 3920171 грн., з них за основним платежем - 2613447 грн., штрафні санкції - 1306724 грн.

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішення, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку.

Рішеннями ГУ ДФС у Київській області від 20.11.2014 №383/10/10-36-10-01-04/1003 та ДФС України від 12.12.2014 №8753/6/94-99-10-01-15 податкові повідомлення-рішення залишені без змін, а скарги - без задоволення.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд звертає увагу на таке.

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ "Інтеркабель Київ" (Покупець) та ТОВ "Мікас Плюс" (Продавець) укладено Договір від 22.05.2013 №22-05/2013.

Згідно умов даного Договору Продавець зобов'язується відвантажити в обумовлений строк матеріали для виробництва кабельно-провідникової продукції (далі - Товар) на умовах, в асортименті, кількості, цінам згідно накладними, які є невід'ємною його частиною, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити Товар на умовах даного Договору.

В підтвердження реальності здійснення господарських операцій позивач надав суду копії первинних документів, а саме: договір, банківські виписки, реєстри виданих та отриманих податкових накладних, договір оренди земельної ділянки, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, сертифікати відповідності, додатки до сертифікатів, штатний розклад, журнал реєстрації довіреностей, акти виготовлення, накладні-вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів тощо.

Згідно податкової декларації з податку на прибуток за 2013 рік позивач включив до складу податкових витрат (собівартості) суму 13754986,97 грн.

Перевіркою повноти визначення податку на прибуток за зазначений період встановлено, що позивачем завищено витрати за 2013 рік на загальну суму 13754987 грн., що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 2613447 грн.

Також, за період з липня 2013 року по лютий 2014 року ТОВ "Інтеркабель Київ" по господарським відносинам з ТОВ "Мікас Плюс" задекларовано податкового кредиту по податку на додану вартість у сумі 6054298,97 грн.

Перевіркою правильності визначення податку на додану вартість за перевіряємий період встановлено його заниження на загальну суму 6054298,97 грн.

При вирішення даного спору, суд виходить з наступного.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 №742/11/13-11з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість належить з'ясовувати, зокрема, обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Судам слід ураховувати, що наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору або відсутність визнання такого договору недійсним або нікчемним сама собою не свідчить про реальність вчинення відповідної операції.

Про відсутність факту здійснення господарської операції можуть свідчити, зокрема, такі обставини: результати, відображені у даних податкового обліку будь-кого з учасників господарської операції, фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції (наприклад, відображення отримання послуг без їх фактичного надання або в разі їх надання іншою особою, ніж та, що вказана у даних податкового обліку чи первинних документах; імітація купівлі товару в особи, яка ніколи його не продавала тощо).

Окрім того, необхідно зазначити, що згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній в Постанові від 26.09.2006, правочин, який вчинено з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, водночас суперечить моральним засадам суспільства, а тому згідно з ч.1 ст. 203, ч.2 ст.215 ЦК України є нікчемним, і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 встановлення факту нереальності вчинення господарської операції не потребує з'ясування змісту умислу учасників такої операції. Відсутність реально вчиненої господарської операції та, як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів за змістом пункту 44.1 Податкового кодексу України не дозволяє формувати дані податкового обліку незалежно від спрямованості умислу платників податку - учасників відповідної операції.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно положень п.п.139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/ орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів (супутніх послуг) на митну територію України в митному режимі імпорту або реімпорту (далі - імпорт); г) вивезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі експорту або реекспорту (далі - експорт); ґ) з метою оподаткування цим податком до експорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг), які перебувають у вільному обігу на території України, до митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України; д) з метою оподаткування цим податком до імпорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг) з-під митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України, для їх подальшого вільного обігу на території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати виписки податкової накладної.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України від податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, законодавцем визначено підставу виникнення права у платника податку на отримання податкового кредиту, пов'язану з отриманням таким платником податку податкової накладної, оформленої належним чином із зазначенням усіх обов'язкових реквізитів, визначених Податковим кодексом України та видану суб'єктом підприємницької діяльності, зареєстрованим платником податку на додану вартість.

Згідно з п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-ХІV (із змінами та доповненнями).

Відповідно до п. 2 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2011 №1379 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.11.2011 за № 1333/20071, у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин (надалі - Порядок), податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Пунктом 4 цього Порядку визначено, що сплачена (нарахована) сума податку на додану вартість у податковій накладній повинна відповідати сумі податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг продавця у реєстрі виданих та отриманих податкових накладних.

Пунктом 5 цього Порядку визначено, що податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж вказаною у пункті 2 Порядку.

За правилами заповнення податкової накладної, встановленими у п. 16 Порядку, всі складені примірники податкової накладної підписуються особою, уповноваженою платником податку здійснювати постачання товарів/послуг, та скріплюються печаткою такого платника податку - продавця. Податкова накладна не підписується покупцем товарів/послуг і не скріплюється його печаткою.

Судом встановлено, що позивачем у перевіряємому періоді включено до валових витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, витрати, по взаємовідносинам з ТОВ "Мікас Плюс" за 2013 рік на загальну суму 13754987 грн.

Окрім того, судом встановлено, що за звітний період згідно даних податкової декларації позивачем за період з липня 2013 року по лютий 2014 року відображено у складі податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ "Мікас Плюс" ПДВ в розмірі 6054299 грн.

Дослідивши наявні в матеріалах справи первинну документацію, надану відповідачем, судом встановлено, що податкові накладні, отримані позивачем від ТОВ "Мікас Плюс" підписані ОСОБА_3.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ Міндоходів у Київській області отримано постанову від 24.06.2014 старшого слідчого з особливо важливих справ першого відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів у м. Києві Федосова М.В. згідно якої вбачається, що в провадженні слідчого управління ФР ГУ Міндоходів у м. Києві перебувають матеріали досудового розслідування №0000052 за фактом фіктивного підприємництва ТОВ "Мікас Плюс" (), за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.27, ч. 3 ст. 212 Кримінального кодексу України.

У ході досудового розслідування встановлено, що протягом 2013-2014 років невстановлені досудовим розслідуванням особи, діючи від імені ТОВ "Мікас Плюс" на території міста Києва здійснювали пособництво в ухиленні від сплати податків підприємствам реального сектору економіки, в тому числі і ТОВ "Інтеркабель Київ".

У відповідності до реєстраційних документів, директором ТОВ "Мікас Плюс" значиться ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Проте, допитана в якості свідка гр. ОСОБА_3 показала, що вказане підприємство було зареєстроване на її ім'я за грошову винагороду, фінансово-господарську діяльність вона ніколи не проводила та не мала наміру проводити. Банківські рахунки вказаного підприємства не відкривала та не керувала ними, нікого на це не уповноважувала. Жодних документів, що свідчать про фінансово-господарські взаємовідносини з ТОВ "Інтеркабель Київ" не готувала та не підписувала, товарів, робіт, послуг в адресу ТОВ "Інтеркабель Київ" не поставляла.

Крім того, у Висновку експерта від 27.11.2014 №513 зазначено, що підписи від імені ОСОБА_3 в документах ТОВ "Інтеркабель Київ" по фінансово-господарським взаємовідносинам з ТОВ "Мікас Плюс" за 2013-2014 роки виконані не гр. ОСОБА_3, а іншою особою.

Беручи до уваги вищезазначені обставини, норми Податкового кодексу України та Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2011 №1379, суд вважає, що податкові накладні, підписані ОСОБА_3 не можуть бути прийняті до уваги як первинні документи, які підтверджують правомірність віднесення до валових витрат та податкового кредиту ТОВ "Інтеркабель Київ" вказаних сум по взаємовідносинах із ТОВ "Мікас Плюс".

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 05.03.2012 по справі №21-421а11.

Окрім того, ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ Міндоходів у Київській області отримано від ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві акт від 03.04.2014 №1017/26-55-22-07/38148234 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Мікас Плюс" () щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 01.01.2014 по 28.02.2014".

Згідно вказаного акту встановлено, що ряд податкових накладних містять коди УКТЗЕД, при цьому, згідно податкових декларацій з податку на додану вартість та підсистеми "Дані митниці" АІС "Податковий блок", відсутня жодна інформація, щодо ввезення на митну територію України товарів, необоротних активів та отриманих від нерезидента на митній території України послуги з метою їх використання у межах господарської діяльності платником податку ТОВ "Мікас Плюс".

В ході аналізу податкової звітності, поданої ТОВ "Мікас Плюс" до податкового органу та у зв'язку з неподанням балансу підприємства встановлено відсутність будь-якої інформації про наявні складські приміщення, наявність автомобільного чи іншого транспорту, а також устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства.

Згідно податкової звітності, поданої до податкового органу, інформація про загальну чисельність працюючих на ТОВ "Мікас Плюс" відсутня.

Податковий орган приходить до висновку, що у ТОВ "Мікас Плюс" відсутні трудові ресурси, виробниче обладнання, транспортне та торгівельне обладнання, сировина, матеріали для здійснення основного виду діяльності, а отже, виходячи з наведеного, ТОВ "Мікас Плюс" здійснювало діяльність спрямовану на здійснення операцій пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам.

У вказаному акті зазначено, що оскільки реальність вчинення господарських операцій ТОВ "Мікас Плюс" відсутня, а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів задекларований на папері, таким чином, у ТОВ "Мікас Плюс" не було підстав для податкового обліку вказаних операцій.

За результатами звірки ТОВ "Мікас Плюс" не підтверджено задекларовані податкові зобов'язання з ПДВ за період з вересня 2013 року по січень 2014 року, а також не підтверджено задекларований податковий кредит з ПДВ за період з вересня 2013 року по січень 2014 року.

Враховуючи зазначені обставини, суд погоджується із висновком податкового органу, що ТОВ "Мікас Плюс" здійснювало діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам, зокрема, і ТОВ "Інтеркабель Київ".

З вищезазначених фактів, вбачається, що фінансово-господарська діяльність контрагента позивача здійснюється поза межами правового поля, що, у свою чергу, свідчить про не набуття належним чином цивільної право дієздатності, фінансово-господарські взаємовідносини між ТОВ "Інтеркабель Київ" та ТОВ "Мікас Плюс" є фіктивними правочинами, та такими, що вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цими правочинами (ст. 234 Цивільного Кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені статтею 203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до положень ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Вищевикладене свідчить про відсутність у ТОВ "Мікас Плюс" адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов'язань.

Останнє, в свою чергу, свідчить про відсутність наміру ТОВ "Інтеркабель Київ" при укладенні договору на створення правових наслідків. Тобто, така угода є нікчемною.

Таким чином, несплачений ТОВ "Інтеркабель Київ" податок на прибуток підприємств внаслідок безпідставного включення до складу валових витрат, не підтверджених відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами та несплачений податок на додану вартість внаслідок безпідставного формування податкового кредиту, є дохідною частиною державного бюджету, власністю держави.

Беручи до уваги вищезазначене, суд вважає, що відповідачем доведено, що зміст зазначеної вище угоди не відповідає дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов'язків та свідчить про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договору або приховування дійсного об'єкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо.

Пунктом 123.1 статті 123 Податкового Кодексу України передбачено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відтак, збільшення сум грошових зобов'язань з податку на додану вартість, з податку на прибуток та нарахування штрафних санкцій здійснено відповідачем правомірно, що свідчить про те, що податкові повідомлення-рішення від 11.09.2014 № та № винесені відповідачем правомірно, у межах повноважень, наданих відповідачу законодавством України.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Наявні у справі докази свідчать про правомірність прийнятих податковим органом податкових повідомлень-рішень.

Водночас позивач, всупереч наведеним вимогам, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження неправомірності рішення відповідача.

З огляду на зазначене та беручи до уваги достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд дійшов висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є не обґрунтованими, а його вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 71, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеркабель Київ" - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини постанови або прийняття постанови у письмовому провадженні - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Балаклицький А. І.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 27 січня 2015 р.