Справа № 826/15884/14
Суддя: Кротюк О.В.
Дата ухвалення: 2015-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

в порядку письмового провадження

м. Київ

30 січня 2015 року № 826/15884/14

За позовом Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності
до Державної фінансової інспекції України
про визнання нечинною та скасування в частині вимоги,

Головуючий суддя: Кротюк О.В.

Судді: Бояринцева М.А.

Мазур А.С.

Обставини справи:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась Виконавча дирекція Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з позовом до Державної інспекції про визнання нечинними та скасування пунктів 2, 3, 4, 5, 6, 7, 9, 10, 11 вимоги від 17.09.2014 року № 04-14/1282.

Відповідач заперечив проти позовних вимог, з підстав, викладених у письмовому запереченні, долученому до матеріалів справи.

На підставі п.4 ст. 122 КАС України судом ухвалено про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

встановив:

Державною фінансовою інспекцією України (далі - Держфінінспекція) проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - позивач) за період з 01.10.2011 по 01.05.2014 року за наслідком чого було складено акт від 11.08.2014 року № 04-23/98 (далі - Акт перевірки).

Держфінінспекція направила позивачу лист-вимогу «Про усунення виявлених ревізією порушень та недоліків» від 17.09.2014 № 04-14/1282 (далі - Лист).

Оскільки вказаний документ вимагає свого розгляду, виконання і звітування про результати, позивач вважає його безпідставним і необґрунтованим, просить суд визнати нечинним та скасувати його в частині вимог за пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7, 9, 10, 11 (далі - оскаржуване рішення).

Стаття 161 КАС України встановлює, що під час прийняття постанови суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

У відповідності до положень частини 1 статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно положень статті 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи спір по суту, суд виходить з наступного.

Щодо пункту 2 оскаржуваного рішення суд зазначить наступне.

Так вказаним пунктом зобов'язано позивача стягнути з винних осіб збитки, нанесені унаслідок порушення пп. 5, 8 Положення про преміювання працівників Виконавчої дирекції Фонду (затверджено наказом ВД Фонду від 29.01.2007 № 19 - ос) та п. 4.2. 4 розділу Положення про умови оплати праці працівників Фонду (затверджено постановою правління Фонду від 25.12.2003 №127) та виплати зайвої премії, в порядку та розмірах, передбачених законодавством (т.3 а.с. 24).

Відповідач виходить з того, що розміри премій перевищують розміри визначені наказами.

Для зручності та зрозумілості суд використає відомості (додані з письмовими поясненнями від 26 січня 2015 року вхідна дата відмітки канцелярії суду) по наказу № 98-к від 02.03.2012 року. Вказаним наказом визначено фонд преміювання працівників за лютий 2012 року в розмірі 60 відсотків суми посадових окладів з урахуванням надбавок. З розрахунку преміального фонду за лютий 2012 року (графа 1 - ОСОБА_2) судом вбачається стовпчик 6 розрахунковий розмір премії « 60%», відсоток премії, що пропонується « 65».

Суд погодиться частково з доводами позивача, оскільки дійсно наказом встановлено два показники: це відсоток (60) фонду преміювання, який вираховується з суми посадових окладів з урахуванням надбавок та розмір конкретних премій (зазначено у додатку до відповідного наказу). А саме з тим, що премія встановлюється індивідуально і може бути більше ніж 60%.

Але, разом з цим суд відмітить, що вказане в сукупності не повинно перевищувати загальний преміювальний фонд. Іншими словами розмір премій, що виплачуються, не може перевищувати розміру преміювального фонду.

Судом використано розрахунок сум преміювального фонду за лютий 2012 року (додані позивачем з письмовими поясненнями від 26 січня 2015 року (вхідна дата відмітки канцелярії суду)), а саме таблиці, які містять показники розрахунку преміювального фонду (60%) та показники сум премій, що пропонуються і відповідають розмірам, визначених додатковим до наказу від 02.03.2012 року № 98-к.

Судом було додано показники «всього» за колонками «розрахунковий розмір премії (60%)» та показники за колонкою «сума премії, що пропонується».

За показником «сума премії, що пропонується» розмір становить 259915 грн., що відповідає загальній величині премій згідно наказу від 02.03.2012 року № 98-к.

За показником «розрахунковий розмір премії (60%)», тобто преміювального фонду, сума становить 253 853 грн.

Іншими словами, премії за березень 2012 було виплачено безпідставно більше на 6 062 грн. (різниця показників «розрахунковий розмір премії (60%)» та «сума премії, що пропонується») ніж передбачено преміювальним фондом.

Вказане доводить обґрунтованість висновків відповідача та безпідставність позовних вимог в цій частині.

Щодо пункту 3 оскаржуваного рішення суд зазначить наступне.

Зміст порушень зводиться до того, що директору виконавчої дирекції Фонду ОСОБА_2 двічі (в лютому, жовтні 2012) виплачено матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань (далі - допомога) в сумі 16235,52 та перераховано до державних цільових фондів коштів на суму 5978,67 гривень, що призвело до збитків фонду.

Згідно частини 1 ст.15 Закону "Про оплату праці" (№ 108/95-ВР від 24.03.1995) форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом.

Як встановлено судом з матеріалів справи та пояснень представників сторін, ОСОБА_2 виплата відповідної допомоги була здійснена у лютому 2012 року на підставі його заяви від 14.12.11 та наказу від 16.12.2011 № 618-к.

Така виплата допомоги позивачем обумовлюється тим, що вона передбачена пунктом 7.2.6. Колективного договору, прийнятого на загальних зборах трудового колективу 05.04.2013.

Згідно вказаного пункту колективного договору встановлено, що адміністрація зобов'язується надавати працівникам, в разі виникнення відповідних обставин, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік у розмірі середньомісячного заробітку на підставі заяви працівника…., яка виплачується не пізніше 3 робочих днів з дня підписання наказу.

Такий наказ був підписаний 16.12.2011 року за номером 618-к.

Суд погодиться з доводами та поясненнями відповідача про подвійну виплату у 2012 році допомоги, оскільки виплата за 2011 рік не була належним чином відображена, так як бюджетний запит позивача на 2012 рік не містить в собі наявності заборгованості з виконання зобов'язань за 2011 рік відносно виплати ОСОБА_2 допомоги. Наявність такої заборгованості та її відображення в наступних бюджетних періодах (роках) за 2011 рік зумовлюється наказом 16.12.2011 № 618-к та умовами колективного договору. Відсутність такої заборгованості у 2012 за 2011 рік році створює умови обґрунтованості доводів відповідача. Окрім того, заяви ОСОБА_2,. не містять ніяких обставин для виплати матеріальної допомоги, як того передбачає пункт 7.2.6. Колективного договору.

Зворотнього належними і допустимими доказами позивачем суду не доведено.

Тому в цій частині позову слід відмовити.

Щодо пункту 4 оскаржуваного рішення суд зазначить наступне.

Згідно пункту 4 оскаржуваного рішення позивача зобов'язано відобразити дебіторську заборгованість за вказаними санаторно-курортними закладами на суму 1167170,88 грн. у бухгалтерському обліку виконавчої дирекції Фонду; вжити вичерпних заходів щодо відшкодування матеріальної шкоди шляхом стягнення зазначених санаторно-курортних закладів грошових коштів у сумі 1167170,88, у разі неможливості стягнення коштів з вказаних закладів вжити заходів щодо відшкодування матеріальної шкоди шляхом стягнення їх з осіб, які допустили порушення, в порядку і розмірах, встановлених законодавством.

Як встановлено судом з пояснень представників сторін та матеріалів справи позивачем було здійснено державну закупівлю послуг санаторно-курортних закладів (арк. Акту перевірки 105-106).

Відповідач вважає, що надавачами послуг не дотримано виконання своїх зобов'язань за договорами в частині вартості послуг.

Такого висновку відповідач дійшов за наслідком зустрічних звірок вказаних у Акті перевірки (арк. Акту перевірки 106-107) санаторно-курортних закладів з яких встановив, що фактичні витрати по наданню послуг із санаторно-курортного лікування були нижчими від вартості, зазначеної у калькуляціях, які подавалися у складі пропозицій конкурсних торгів, на загальну суму 1167170,88 гривень - збитків, завданих бюджету Фонду.

На підставі зазначено позивач дійшов висновку про порушення вимог ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст. 526, 527, 629 Цивільного кодексу України.

Надаючи оцінку вказаним доводам відповідача, суд відзначить, що статі 526 (зміст: 1. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.), 527 (зміст: . Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту…), 629 (зміст: 1. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. 1. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.) Цивільного кодексу України, Стаття 193. Загальні умови виконання господарських зобов'язань Господарського кодексу України (зміст: 1. Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. … ) регулюють загальні питання виконання договорів. Жодних умов, які передбачають попередньо укладенню договору подачі калькуляції витрат та її відповідність фактичним витратам, вказаними вище нормами не передбачено. А відтак, доводи щодо порушення вказаних статей закону є необґрунтованими та безпідставними.

Оскільки вказані закупівлі послуг санаторно-курортного характеру здійснювалось за державні кошти, то на вказані операції поширюється Закон "Про здійснення державних закупівель" (№ 2289-VI від 01.06.2010). В Акті перевірки обставини порушення закону "Про здійснення державних закупівель" відсутні, а тому покликання про наявність збитків є безпідставними.

Поряд з цим, жодних обставин ненадання послуг або невиконання умов укладених позивачем з санаторно-курортними закладами договорів Актом перевірки не встановлено та належними доказами не доведено.

Вказане дає підстави до висновку про задоволення позову в цій частині.

Щодо пункту 5, 6 (т.3, а.с. 62-64) оскаржуваного рішення суд зазначить наступне.

Суть порушення зводиться до того, що внаслідок господарських договорів, укладених позивачем з ТОВ «МІКО ПЛЮС» та ТОВ «Комунікаційна група» ЕСГ» фактично послуги не були надані, а грошові кошти позивачем було сплачено. Відтак вказане завдало збитків.

Так, сума збитків 1352724 грн. по ТОВ «МІКО ПЛЮС» складається з:

o 803530 грн. - фактично не наданих послуг щодо підготовлення та розміщення статей в 44 регіональних періодичних виданнях;

o 21600грн. - фактично не наданих послуг щодо підготовлення та розміщення 2 статей в регіональному періодичному виданні газета «Життя»;

o 527594,08 грн. щодо створення та розміщення інформаційної відеопродукції про діяльність Фонду на телеканалі «Перший національнй канал».

Так, сума збитків 525361,20 грн. по ТОВ «Комунікаційна група» ЕСГ» складається з:

o сум створення та розміщення інформаційної відеопродукції про діяльність Фонду на телеканалі «Перший національний канал».

Вказаних висновків (щодо створення та розміщення інформаційної відеопродукції) відповідач дійшов на підставі листів Слідчого управління від 24.07.2014 року № 13/3/3-4482д та від 07.08.2014 року, що НТКУ розміщення інформаційних матеріалів про діяльність Фонду протягом 2013 року не проводила.

Суд уважно дослідив матеріали справи з яких встановив, що вказані вище листи від 24.07.2014 року № 13/3/3-4482д та від 07.08.2014 не містять жодних відомостей про те, що НТКУ розміщення інформаційних матеріалів про діяльність Фонду протягом 2013 року не проводила. Окрім того, позивачем спростовано вказані покликання позивача належними доказами, долученими до матеріалів справи, зокрема ефірними довідками НТКУ та відеозаписів ефіру в яких дійсно йде мова про діяльність Фонду. Вказане спростовує доводи відповідача в цій частині та свідчить про обґрунтованість позовних вимог.

В той же час, що стосується розміщення статей в 44 регіональних періодичних виданнях, та газеті «Життя» судом встановлено, що згідно запитів відповідача редакції вказаних регіональних періодичних видань засвідчили обставини відсутності здійснення друку статей, виконання яких передбачено договором з ТОВ «МІКО ПЛЮС». Окрім того, надано копії відповідних газет (долучено до матеріалів справи) з яких судом вбачається наявність різних відомостей (не дивлячись на те, що номери індекси і дати видання збігаються) на сторінках газети видання і сторінках наданих позивачем відповідачу під час перевірки. Вказане свідчить про відсутність фату підготовки і розповсюдження статей, за що позивачем було сплачено кошти.

Враховуючи матеріали справи та листи редакцій регіональних видань, суд дійшов висновку про безпідставність вимог в цій частині

Щодо пункту 7 (т.3. а.с. 33-34) оскаржуваного рішення суд зазначить наступне.

Відповідачем встановлено порушення, яке полягає в тому, що оплата виконання робіт ПП «НВФ» Діамант є завищеною, оскільки обсяги площ їх виконання є завищеними.

Суд погодиться з доводами позивача в цій частині, оскільки докази завищення обсягів, оформлені згідно вимог п.16 Порядку проведення інспектування Державної фінансовою інспекцією України, її територіальними органами (постанова КМ України № 550 від 20.04. 2006 року) відсутні.

Окрім того, встановлено порушення, яке полягає в тому, що завищено вартість робіт, оскільки необґрунтовано включено роботи з полірування, адже гранітни плити були полірованими. Суд також погодиться з доводами позивача в цій частині, оскільки влаштування полірованих гранітних плит не виключає кінцеву їх поліровку як технологічного елементу виконання робіт. Вказане підтверджується обставинами наявності вартості поліроля «СПЕКТРИН», який використовується для придання блиску та міцності поверхні каменю у акті здачі-приймання виконаних робіт за формою КБ-2В.

Отже, в цій частині позов підлягає задоволенню.

Щодо пункту 9 оскаржуваного рішення суд зазначить наступне.

Відповідачем порушено питання зменшення видатків на придбання програмного забезпечення на суму 90232,67. Це обумовлено неврахуванням об'єктивної потреби робочих органів Фонду, що призвело до придбання програм, які не використовуються.

Суд оцінивши пояснення представників, дійшов висновку про необґрунтованість в цій частині позовних вимог, оскільки останні спростовуються, зокрема, листами від 21.08.2014 року, 02.10.2014 року Вінницького обласного відділення Виконавчої дирекції. Так в листах зазначено, що наявність конфлікту програмного антивірусного забезпечення зумовлює використання лише однієї з двох наявних. При цьому питання щодо використання отриманого програмного антивірусного забезпечення перебуває на контролі, тобто узагальнюються пропозиції з робочих органів щодо практичного використання всієї кількості (програмного забезпечення), що є в наявності.

Вказане зумовлює відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Щодо пункту 10 оскаржуваного рішення суд зазначить наступне.

Зменшення видатків на придбання комп'ютерної техніки на суму 24750 гривень. Це обумовлено неврахуванням об'єктивної потреби робочих органів Фонду, під час формування переліку комп'ютерної техніки, зокрема, джерел безперебійного живлення, які на даний час не використовуються.

Суд оцінивши пояснення представників, матеріали справи, дійшов висновку про обґрунтованість в цій частині позовних вимог, оскільки обставини невикористання обумовлені тим, що ТОВ «Електронний світ України» не поставлено комп'ютерну техніку під зазначені джерела безперебійного живлення (арк.138 Акту перевірки), а не обставиною неврахування об'єктивних потреб.

Вказане спростовує доводи відповідача щодо обставин неврахування об'єктивної потреби робочих органів фонду у комп'ютерній техніці. Таким чином, позов в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо пункту 11 оскаржуваного рішення суд зазначить наступне.

Відповідачем встановлено, що ФОП ОСОБА_3 з позивачем укладено угоду про надання послуг з організації харчування від 27.12.2013р. згідно пп.1.1. вказаного договору виконавець (ФОП ОСОБА_3) зобов'язується за дорученням замовника (позивача) організувати гаряче харчування працівників замовника, а замовник зобов'язується забезпечити виконавця приміщенням та обладнанням, необхідним для якісної організації гарячого харчування, зазначеному у додатку № 1 до цього договору та оплатити вартість наданих послуг.

В Акті перевірки порушено питання необхідності укладення позивачем з ФОП ОСОБА_3 відповідних договорів оренди приміщення та на відшкодування витрат комунальних послуг.

Вказане мотивовано положеннями ч.1. ст. 2 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна" (№ 2269-XII від 10.04.1992), згідно якої орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що доводи позивача в цій частині є необґрунтованими, оскільки предмет договору передбачає передачу в користування майна у вигляді приміщення та обладнання. Поряд з цим, сам статус ФОП свідчить про здійснення фізичною особою ОСОБА_3 підприємницької діяльності і отримання за її наслідком прибутку. Пояснення відносно наявності відносин позички судом не приймаються, оскільки вказані відносин (позички) згідно предмету Договору про надання послуг з організації харчування від 27.12.2013р. відсутні (за змістом та умовами договору не передбачені). Доводи щодо комунальних витрат судом також не приймаються, оскільки спожиті комунальні послуги є частиною витрат, які понесені саме ФОП у наданні вартості послуги, а не позивачем. Тому їх відшкодування позивачем не є обґрунтованим. Вказане відповідає вимогам п.3 Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженого постановою КМ України № 786 від 04.10.1995р.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач в силу положень частини 2 статті 71 КАС України не повністю спростував покликання позивача і довів лише в частині відповідність оскаржуваних рішень вимогам ч.3. ст.2 КАС України.

Позивач в силу положень ч.1 ст.71 КАС України повинен довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, проте всупереч вказаній нормі не довів суду належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги в цілому.

Керуючись ст. 9, 71, 159, 163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати наступні пункти вимоги, а саме: пункт 4, пункт 5 в частині вимог в розмірі 527594,08 грн. (щодо створення та розміщення інформаційної відеопродукції про діяльність Фонду на телеканалі «Перший національний канал»), пункт 6, пункт 7, пункт 10.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 254 КАС України. Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги в порядку і строки, встановлені ст.186 КАС України.

Головуючий суддя О.В. Кротюк

судді М.А. Бояринцева

А.С. Мазур