Справа № 2а-14886/10/2070
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2015-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2015 року м. Київ К/9991/82155/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г., Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю «Промімпекс»

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2011

у справі №2а-14886/10/2070

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Промімпекс»

до Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова, Головного управління державного казначейства України у Харківській області, Управління державного казначейства у Московському районі м. Харкова

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 21.04.2011 позов задоволено. Зобов?язано Управління державного казначейства у Московському районі м.Харкова надати відомості про рахунки, з яких повинно бути здійснено відшкодування з податку на додану вартість. Скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Московському районі м.Харкова №/0 від 01.11.2010. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ТОВ «Промімпекс» суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість за серпень 2010 року в розмірі 65052,00 грн.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2011 постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21.04.2011 скасовано. Прийнято нову постанову про відмову в позові.

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.

Сторони представників у судове засідання касаційної інстанції не направили, про час ті місце розгляду справи повідомлені. Відповідно до ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем проведено документальну невиїзну (камеральну) перевірку достовірності заявленої позивачем суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за серпень 2010 року, за результатами якої складено акт № 9187/07-013/30754152 від 20.10.2010.

За висновками акта перевірки позивачем допущено порушення пп.7.7.1, пп.7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до безпідставного заявлення до бюджетного відшкодування в декларації з ПДВ за серпень 2010 року податку в розмірі 65052,00грн.

Підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення №/0 від 01.11.2010 про зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ на 65052,00 грн. зазначено акт перевірки № 9295/07-013/30754152.

У періоді, що перевірявся, спірні правовідносини регулювалися положеннями Закону України «Про податок на додану вартість» у відповідній редакції.

Відповідно до приписів підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно підпункту 7.2.7 пункту 7.2 цієї статті у разі імпорту товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на отримання податкового кредиту, вважається вантажна митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку на додану вартість, або погашений податковий вексель.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що згідно податкової декларації позивача з податку на додану вартість за липень 2010 року (рядок 12.1 «ПДВ, сплачений митним органам») обсяг придбання імпортної продукції (колонка «А») склав 325261,00 грн., дозволений податковий кредит (колонка «Б») - 65052,00 грн.

Відповідність зазначених позивачем показників декларації з ПДВ за липень 2010 року, зокрема, щодо сплати податку на додану вартість до бюджету, підтверджено вантажно-митними деклараціями №111579, 111578, які в графі «С» містять штамп «Сплачено» з датою та підписом посадової особи митного орану, якою здійснювався контроль за сплатою ПДВ до бюджету.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.2010, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.02.2011, скасовано оформлене листом від 21.08.2010 №10360/10/15-206 рішення ДПІ у Московському районі м.Харкова про невизнання податковою звітністю податкової декларації з податку на додану вартість ТОВ «Промімпекс» за липень 2010 року та зобов?язано ДПІ відобразити в картці особового рахунку позивача з податку на додану вартість відомості податкової декларації за липень 2010 року.

З огляду на викладене, заявлене позивачем у декларації з ПДВ за серпень 2010 року бюджетне відшкодування у сумі 65052,00 грн., яка сплачена позивачем у липні 2010 року митним органам при митному оформленні товарів, є підтвердженим.

З аналізу норм пп.7.7.1 - 7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), виходячи з суті бюджетного відшкодування, розкритій в п. 1.8 ст. 1 названого Закону, що полягає у поверненні з бюджету надмірно сплаченого податку, необхідною умовою бюджетного відшкодування виступає фактична сплата цього податку постачальнику товарів (послуг) в ціні придбання таких товарів (послуг).

Надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Однак, таких доказів відповідачем, всупереч положенням ч.2 ст.71 КАС України суду не надано.

Висновки суду апеляційної інстанції, що платіжне доручення №139 від 02.07.2010 не підтверджує сплату позивачем податку на додану вартість в ціні товару на користь постачальників засновані на помилковому тлумаченні норм матеріального права.

Відповідно до пп. 3.1.2 ст. 3 Закону України «Про податок на додану вартість» операції з ввезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі імпорту або реімпорту є об'єктом оподаткування ПДВ.

Базою оподаткування для товарів, які імпортуються на митну територію України платниками податку, відповідно до п. 4.3 ст. 4 Закону, є договірна (контрактна) вартість таких товарів, але не менша митної вартості, зазначеної у ввізній митній декларації з урахуванням витрат на транспортування, навантаження, розвантаження, перевантаження та страхування до пункту перетину митного кордону України, сплати брокерських, агентських, комісійних та інших видів винагород, пов'язаних з імпортом таких товарів, плати за використання об'єктів інтелектуальної власності, що належать до таких товарів, акцизних зборів, ввізного мита, а також інших податків, зборів (обов'язкових платежів), за винятком ПДВ, що включаються у ціну товарів (робіт, послуг) згідно з законами України з питань оподаткування.

Датою виникнення податкових зобов'язань при імпорті товарів, згідно з пп. 7.3.6 ст. 7 зазначеного Закону, є дата подання митної декларації із зазначенням у ній суми податку, що підлягає сплаті.

Таким чином, на дату подання митної декларації митному органу визначається база оподаткування ПДВ та виходячи із визначеної бази оподаткування нараховується відповідна сума податкових зобов'язань.

При цьому, що відповідно до п. 10.4 ст. 10 Закону контроль за правильністю нарахування та сплати (перерахування) ПДВ до бюджету при імпорті товарів (із сплатою податку при його митному оформленні) здійснюється митним органом за правилами, встановленими спільним рішенням центральних податкового та митного органів.

З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність у відповідача правових підстав для прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення про зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування та відмови у наданні бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно і скасовано судом апеляційної інстанції помилково.

Разом з тим з резолютивної частини постанови суду першої інстанції підлягає виключенню абзац 2 про зобов?язання Управління державного казначейства у Московському районі м.Харкова надати відомості про рахунки, з яких повинно бути здійснено відшкодування з податку на додану вартість, оскільки зазначений припис не містить вказівки кому має бути надана така інформація, що виключає можливість висновку про її доцільність.

Крім того, Порядок відшкодування податку на додану вартість, затверджено наказом Державної податкової адміністрації України та Державного казначейства України від 02.07.1997 №209/72 (чинний на час виникнення спірних правовідносин), згідно з яким територіальні органи Державного казначейства України перераховують кошти своїми платіжними дорученнями з рахунку обліку доходів державного бюджету на рахунок, вказаний у висновку податкового органу чи рішенні суду, а в разі недостатності або відсутності коштів на відповідному аналітичному рахунку повернення здійснюється за рахунок поточних надходжень на балансовий рахунок з обліку доходів загального фонду державного бюджету за день. Пунктом 4.5 Положення передбачено у разі недостатності або відсутності коштів на аналітичному рахунку з обліку доходів загального фонду в цілому по області відшкодування здійснюється за рахунок надходжень загального фонду Державного бюджету України за рішенням (додаток 7) Державного казначейства України (центральний рівень). Таким чином, рахунок з якого здійснюється перерахування бюджетного відшкодування платнику визначається органом державного казначейства, виходячи з наявності коштів на ньому.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 225, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Промімпекс» задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2011 скасувати.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21.04.2011 змінити, виключивши з резолютивної частини постанови абз.2 такого змісту: «Зобов?язати Управління державного казначейства у Московському районі м.Харкова надати відомості про рахунки, з яких повинно бути здійснено відшкодування з податку на додану вартість.».

В решті постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21.04.2011 залишити в силі.

Постанова вступає в законну силу з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-238 КАС України.

Головуючий Л.В.Ланченко

Судді Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун