Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" грудня 2014 р. м. Київ К/9991/86182/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України

в складі: головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Олендер І.Я., Ситников О.Ф.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_1 та Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради на постанову Лисичанського міського суду Луганської області від 17.02.2009р. та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 08.09.2009р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання дій протиправними та стягнення недоотриманих сум щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи з розміру 5 мінімальних заробітних плат за 2007 - 2008 роки, одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 45 мінімальних заробітних плат та моральної шкоди.

Постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 17.02.2009р., яка залишена без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 08.09.2009р., позов задоволено частково, стягнуто недоотриману щорічну допомогу на оздоровлення за 2007-2008 роки у розмірі 4485 грн. та одноразову компенсацію в розмірі 6505,20 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не погодився відповідач, подав касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати постановлені судами рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Також з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не погодився позивач, подав касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати постановлені судами рішення та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Заслухавши доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та касаційні скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вони підлягають частковому задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ( в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) щорічна допомога на оздоровлення виплачується, зокрема, інвалідам 2 групи в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, а інвалідам 3 групи в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за шкоду, заподіяну здоров'ю, при встановленні інвалідності 2-ї групи виплачується у розмірі 45-ти мінімальних заробітних плат, а при встановлені інвалідності 3-ї групи - 30-ти мінімальних заробітних плат.

В разі встановлення інвалідності вищої групи інвалідам виплачується різниця у компенсації. Виплата здійснюється з мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності.

В ході розгляду справи судами встановлено, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради. 14.08.1996р. позивачу була встановлена 3 група інвалідності, а з 07.08.2007р. йому встановлена 2 група інвалідності, що пов'язана з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, з чим погодився апеляційний суд, виходив із пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, а тому при визначенні розміру спірної допомоги слід керуватись положеннями статті 48 Закону України «Про статусі соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не відповідними постановами Кабінету Міністрів України.

Поряд з тим, судами не враховано, що Законами України «Про Державний бюджет України на 2007 - 2008 роки» були встановлені обмеження щодо розміру та виплати спірних щорічної допомоги на оздоровлення та одноразової компенсації, які рішеннями Конституційного Суду України було визнано неконституційними лише 09.07.2007р. та 22.05.2008р. відповідно.

В той же час судами не з'ясовано час, коли позивачу було виплачено спірні суми, чи їх виплата здійснена до чи після відповідних рішень Конституційного Суду України, що має значення для визначення законності дій відповідача по їх виплаті (а.с. 113).

Крім того, визнаючи за позивачем право на щорічну допомогу на оздоровлення за 2007 рік в розмірі 5 мінімальних заробітних плат судами також не з'ясовано чи отримував позивач таку допомогу у 2007 році як інвалід 3-ї групи чи уже як інвалід 2 групи (а.с. 113).

Також судами не з'ясовано чи отримував позивач раніше передбачену статтею 48 Закону України «Про статусі соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» одноразову компенсацію, оскільки факт її отримання позивач заперечує, вимагаючи її виплату в розмірі 45 мінімальних заробітних плат, а не різницю між компенсаціями.

Крім того, частиною 2 статті 21 КАС України передбачено можливість розгляду адміністративним судом вимог про відшкодування шкоди, в тому числі і моральної, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, а тому відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині в зв'язку з тим, що відшкодування такої шкоди Законом не передбачена також не можна визнати обґрунтованою.

Відповідно до частини першої статті 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

В свою чергу підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд відповідно до частини 2 статті 227 КАС України є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, в ході якого необхідно з'ясувати зазначені вище обставини.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 227, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_1 та Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради задовольнити частково.

Постанову Лисичанського міського суду Луганської області від 17.02.2009р. та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 08.09.2009р. у даній справі - скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.П. Стародуб

Судді: І.Я. Олендер

О.Ф. Ситников