Справа № 809/2993/14
Суддя: Макарик В.Я.
Дата ухвалення: 2015-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2015 року Справа № 11009/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Макарика В.Я.

суддів Большакової О.О., Глушка І.В.

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.11.2014р. у справі № 809/2993/14 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 про розірвання контракту про проходження військової служби від 07.10.2013 року,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 (далі - відповідач) про розірвання контракту про проходження служби від 07.10.2013 року.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 07.10.2013 року позивачем укладено контракт з Міністерством оборони України про проходженням військової служби у Збройних силах України. Вважає, що у зв`язку з системним невиконанням умов контракту та неможливістю проходженням військової служби в аеромобільних військах за станом здоров`я, контракт про проходження служби від 07.10.2013 року слід розірвати.
Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.11.2014р., у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із постановою суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку та просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Апелянт свої вимоги мотивує тим, що судом 1 інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, висновки суду вважає необґрунтованими з підстав викладених в апеляційній скарзі, та порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема апелянт також наголошує на тому, що переведення його у інший рід військ, із зазначенням пунктів 112-113 Положення №1153/2008, можливе лише за його згодою і при умові внесення змін до Контракту, а тому є безпідставним та таким, що не грунтуються на вимогах чинного законодавства України.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з`явилися, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності згідно із ч.4 ст. 196 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.
Як встановлено судом та стверджується матеріалами справи, що позивачем 07.10.2013 року укладено контракт з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, строком на три роки (а.с. 10, 108-109).
Згідно витягу з наказу командира 80 окремого аеромобільного полку (по особовому складу) №132-К від 07.10.2013 року громадянина ОСОБА_1 зараховано до складу Збройних сил України, присвоєно військове звання "солдат" та призначено на посаду навідника аеромобільного-десантного взводу аеромобільної десантної роти аеромобільного-десантного батальйону (а.с. 110).
07.03.2014 року солдата ОСОБА_1 , старшого водія радіотелефоніста роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , призначеного на посаду навідника аеромобільного-десантного взводу аеромобільної десантної роти аеромобільного-десантного батальйону, переведено до нового місця служби військову частину НОМЕР_2 місто Чернівці, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.03.2014 року №49 (а.с. 111-112).
08.03.2014 року відповідно до наказу №46 командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) солдат військової служби за контрактом ОСОБА_1 зарахований в списки особового складу частини на всі види забезпечення (а.с. 113).
В подальшому, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 14.08.2014 року №74 солдата ОСОБА_1 - навідника 1 кулеметного відділення кулеметного взводу роти вогневої підтримки, призначеного наказом командира Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 12.08.2014 року № 81-пм на посаду кулеметника механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_4 , вважати таким, що 14.08.2014 року справи та посаду здав і вибув до нового місця служби м. Біла Церква (а.с. 114).
Як видно з пояснень представника відповідача які є в матеріалах справи солдат ОСОБА_1 у встановлені терміни до військової частини польова пошта НОМЕР_4 не прибув, підтвердивши ці обставини зверненням до військового прокурора Чернівецького гарнізону Західного регіону України (а.с. 128 - 129).
При цьому, як встановлено судом, пунктом 1 Контракту від 07.10.2013 року визначено, що ОСОБА_1 ознайомився із законами та іншими нормативно - правовими актами України, які регулюють порядок проходження військової служби і добровільно бере на себе зобов`язання проходити військову службу у Збройних Силах України протягом строку Контракту.
Таким чином, згідно контракту та Положення № 1153/2008 громадянин ОСОБА_1 уклав контракт про проходження військової служби саме у Збройних Силах України, а не лише у військовій частині НОМЕР_1 чи частинах високо-мобільних десантних військ.
Крім того, при переміщенні ОСОБА_1 по службі з однієї військової частини до іншої для подальшого проходження військової служби, дія контракту про проходження військової служби не припиняється.
Так, відповідно до п. 40 Положення №1153/2008 передбачено, що у разі переміщення по службі військовослужбовця з однієї військової частини до іншої для подальшого проходження військової служби дія контракту про проходження військової служби не припиняється. Окремі умови контракту за новим місцем служби можуть бути переглянуті та засвідчені підписами сторін контракту.
Враховуючи наведене, твердження позивача про те, що переведення його у інший рід військ, із зазначенням пунктів 112-113 Положення №1153/2008, можливе лише за його згодою і при умові внесення змін до Контракту, є безпідставним та таким, що не грунтуються на вимогах чинного законодавства України.
Щодо тверджень позивача про непридатність до військової служби за станом здоров`я як на підставу розірвання контракту, судом встановлено наступне.
Зокрема, у відповідності до п. 35 Положення №1153/2008 контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення):
1) за рішенням командування військової частини за наявності підстав, передбачених пунктами "а", "б", "в", "г", "е", "є", "ж", "и", "і" та "ї" частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";
2) за рішенням військовослужбовця за наявності підстав, передбачених пунктами "а", "б", "в", "д" і "з" частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Пункт "з" частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачає розірвання контракту з підстав систематичного невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця).
Пункт "б" частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачає розірвання контракту за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби.
Пунктом 2.12 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України 10.04.2009 №170, передбачено, що про дострокове розірвання контракту за наявності підстав, передбачених пунктами "б", "з" частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військовослужбовець повідомляє командування військової частини рапортом на звільнення з військової служби.
Як стверджується матеріалами справи ,що позивач 18.08.2014 року надіслав рапорт від 12.08.2014 року командиру військової частини НОМЕР_1 та командиру військової частини НОМЕР_5 про розірвання контракту від 07.10.2013 року у зв`язку неналежним матеріальним забезпеченням під час проходження служби та за станом здоров`я (а.с. 49-51).
Судом досліджено, що відповідно до свідоцтва про хворобу за №76/40 від 11.07.2014 року військово - лікарської комісії в/ч НОМЕР_6 на підставі ст. ст. 83б, 58б, 42г, 52г графи II Розкладу хвороб, графи I таблиці "Б" додаткових вимог постановлено непридатність позивача до служби у аеромобільних військах, придатний до військової служби (а.с. 11).
При цьому, згідно пункту 6.9 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, при медичному огляді військовослужбовців військової служби за контрактом метод індивідуальної оцінки придатності їх до військової служби повинен застосовуватись у кожному випадку. ВЛК враховує їх вік, освіту, військовий фах, підготовку, досвід, фактичну працездатність, спрямованість до подальшого проходження військової служби, думку командування і начальника медичної служби військової частини, викладену у службовій та медичній характеристиках, та можливість подальшого проходження військовослужбовцем військової служби на посаді, яка найбільше відповідає стану його здоров`я.
Пунктом 6.26. Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України передбачено, що щодо військовослужбовців, визнаних непридатними до служби в високомобільних військах, спецспорудах, до підводного керування танків, до роботи з ДІВ, КРП, джерелами ЕМП, мікроорганізмами I-II груп патогенності, відряджень за кордон, у ММО тощо, ВЛК одночасно вирішують питання про придатність їх до військової служби за графами I, II, III Розкладу хвороб залежно від військового звання з подальшим затвердженням свідоцтва про хворобу штатною ВЛК.
Згідно частини 6 статті 26 Закону № 2232-XII Контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби.
Таким чином, позивач згідно свідоцтва про хворобу №76/40 визнаний непридатним до служби в аеромобільних військах, придатний до військової служби. А тому підстав для розірвання контракту немає, оскільки відповідно до вимог зазначених норм законодавства контракт припиняється (розривається), тільки в тому випадку коли військовослужбовець визнаний непридатним або обмежено придатним до військової служби.
При цьому, як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, солдата ОСОБА_1 , з 14.08.2014 року переведено на посаду кулеметника механізованого взводу механізованої роти механізованого батальону військової частини польова пошта НОМЕР_4 .
Отже, відповідачем враховані висновки (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність позивача до служби у аеромобільних військах, перевівши його до військової частини польова пошта НОМЕР_4 , яка входить до складу механізованих військ Сухопутних військ Збройних Сил України.
Виходячи з вище наведених обставини, колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду вважає, погоджується з висновком суду першої інстанції, що в спірних правовідносинах факт непридатності позивача до служби в аеромобільних військах та придатність до військової служби не може бути підставою для його звільнення з військової служби.
Також вимога позивача, що підставою для розірвання контракту від 07.10.2013 року є також неналежне матеріальне забезпечення під час проходження служби, яке виразилось в незабезпеченні житлом його та членів сім`ї та не виплаті інших соціальних виплат спростовується наступним:
Умови і порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщення врегульовано, зокрема, Законом України №2011-ХІІ від 20 грудня 1991 року "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-ХІІ), Житловим кодексом Української РСР та підзаконними нормативно-правовими актами.
Положеннями частини 1 статті 12 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" встановлено, що Держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до абзацу 7 частини 1 статті 12 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 2 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 року № 1081, військовослужбовці та члени їх сімей забезпечуються службовими житловими приміщеннями, що відповідають вимогам житлового законодавства. З цією метою у кожній військовій частині формується фонд службового житла. У разі відсутності службового житлового фонду у військовій частині військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безоплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови у зазначених казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян. Для інших військовослужбовців військова частина зобов`язана орендувати житло з метою забезпечення ним військовослужбовців та членів їх сімей або за бажанням військовослужбовця виплачувати йому грошову компенсацію за піднаймання (наймання) житлового приміщення у встановленому порядку.
Розділом VII Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 січня 2012 року за № 24/20337 (далі - Інструкція про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями), визначено порядок оренди і оплати орендованого житла у Збройних Силах України.
Відповідно до пункту 7.1. Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями військові частини (в особі командира військової частини) зобов`язані орендувати житло (ліжко-місця, кімнати у гуртожитках, квартири) для військовослужбовців ЗС України, якщо в них відсутнє житло за місцем проходження служби (крім військовослужбовців строкової служби, військовослужбовців рядового, сержантського та старшинського складу), жилі приміщення підприємств, організацій та установ інших міністерств (крім МО України) та інших центральних органів виконавчої влади, а також приміщення в жилих будинках (квартирах), що перебувають у приватній або в інших формах власності (далі - жилі приміщення). Таким правом користуються курсанти вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, які перебувають у шлюбі. Для ведення обліку осіб, які орендують житло, командирами військових частин призначаються посадові особи (як правило із числа особового складу фінансових органів), до функціональних обов`язків (посадових інструкцій) яких включаються зазначені завдання.
Згідно з пунктом 7.2. Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями оренда жилих приміщень здійснюється на підставі рапорту на оренду житла (додаток 29 до цієї Інструкції) військовослужбовця, облікованого в журналі обліку осіб, які орендують житло (додаток 30 до цієї Інструкції), із зазначенням суми фактичних витрат на оренду жилого приміщення (без вартості житлово-комунальних послуг), до якого військовослужбовцем додаються: договір оренди житла, який укладається між орендодавцем та командиром військової частини, оформлений згідно з вимогами чинного законодавства, попередньо погоджений з КЕВ (КЕЧ) району; копія паспорта, що засвідчує особу, для якої орендується житло, та повнолітніх членів її сім`ї з відмітками про реєстрацію в населеному пункті за місцем проходження служби; довідка КЕВ (КЕЧ) району про перебування на квартирному обліку військовослужбовця, який орендуватиме житло; Ф-3; копії довідок КЕВ (КЕЧ) району, видані військовослужбовцю, який орендує житло, про здачу ним службових жилих приміщень, засвідчені у встановленому законодавством порядку.
Щодо забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями для постійного проживання, то слід зазначити, що відповідно до вимог п. 4.1 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, які перебувають на квартирному обліку у ЗС України, забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання в населеному пункті за місцем перебування їх на квартирному обліку згідно з чергою, яка визначається часом зарахування на квартирний облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень (додаток 10), або списків осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень (додаток 11)).
Таким чином, законодавством визначено спеціальний порядок забезпечення жилими приміщеннями для постійного проживання, оренди і оплати орендованого житла у Збройних Силах України.
Як встановлено судом першої інстанції , та стверджується матеріалами справи, що позивач під час проходження служби із рапортом на оренду житла не звертався, самостійно вирішуючи питання оренди житла. Із рапортом про грошову компенсацію за піднайом житла під час проходження служби не звертався. На квартирному обліку у ЗС України не перебуває. Дані обставини підтверджені як позивачем так і представником відповідача, а також зазначені командиром військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_7 ) у листі, адресованому 20.10.2014 року начальнику Західного юридичного управління (а.с. 117).
Враховуючи наведене, незабезпечення житлом ОСОБА_1 та членів його сім`ї під час проходження військової служби допущено внаслідок недотримання позивачем порядку забезпечення жилими приміщеннями для постійного проживання, оренди і оплати орендованого житла у Збройних Силах України.
Тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ці обставини не слід вважати систематичним невиконанням умов контракту командуванням.
Також апелянт звертає увагу на неналежне матеріальне забезпечення під час проходження служби, як систематичне невиконанням умов контракту командуванням.
В даному випадку слід зазначити, що позивач в адміністративному позові та в судовому засіданні не визначив, які саме порушення допущені відповідачем з приводу неналежного матеріального забезпечення. Дані обставини ним не обгрунтовані та не підтверджені будь-якими доказами.
При цьому, судом встановлено, що відповідно до наказів відповідача про проходження служби позивачу виплачувалась надбавка за виконання особливо важливих завдань, особливі умови служби, премії за відповідний період, передбачені наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року №260, додаткова грошова винагорода, передбачена наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 року №595 (а.с. 111, 113, 114).
Крім того, при вирішення даного адміністративного спору, суд звертає увагу на те, що пункт "з" частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачає розірвання контракту з підстав систематичного невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця). При цьому, самого бажання військовослужбовця недостатньо для розірвання контракту. Особливою умовою для розірвання відповідного контракту є систематичне невиконанням його умов командуванням.
Поряд з цим, пунктом 2.12 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначено, що систематичним невиконанням умов контракту є невиконання однією із сторін одного із зобов`язань та інших умов, визначених контрактом, які допускались декілька разів протягом останнього року служби.
Апелянтом не наведені обставини невиконання відповідачем одного із зобов`язань чи інших умов, визначених контрактом, які допускались декілька разів протягом останнього року служби. Також, такі порушення не встановлені судом під час розгляду справи.
В зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, на підставі правильно встановлених обставин справи та визначених їм правовідносин, прийшов до обґрунтованих і законних висновків. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи і відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Тобто, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо вимог законності та обґрунтованості судових рішень, і підстав для її скасування і відповідно задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 41, 160, 195, 196, ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, 254 КАС України, Львівський апеляційний адміністративний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.11.2014р. у справі № 809/2993/14 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: В.Я. Макарик

Судді: О.О. Большакова

І.В. Глушко