Справа № К/9991/15284/12-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2015 року м. Київ К/9991/15284/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 8 грудня 2011 року, -

у с т а н о в и л а :

У травні 2011 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (далі - УДАІ) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування позову посилався на те, що 2 лютого 2011 року відповідачем незаконно затримано та вилучено його транспортний засіб марки «Honda Civic» державний номер НОМЕР_1, з подальшим постановленням на спецмайданчик. Вважаючи таке затримання та вилучення протиправним і таким, що порушує його законні права та інтереси, позивач просив визнати неправомірними дії та повернути належний йому на праві власності автомобіль без здійснення відповідної оплати тимчасового зберігання на спецмайданчику.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2011 року, залишеної без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 8 грудня 2011 року, позовні вимоги задоволено частково. Визнано неправомірною відмову УДАІ повернути ОСОБА_4 автомобіль «Honda Civic» 1994 року випуску, державний номер НОМЕР_1, що належить йому на підставі свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2, та зобов'язано повернути даний транспортний засіб з оплатою за час зберігання такого на майданчику зберігання тимчасово затриманого транспорту МРЕВ-2 до 16 лютого 2011 року. В решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі УДАІ, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить рішення судів скасувати та в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційних скарг, матеріали справи колегія суддів, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку про відхилення скарг з таких підстав.

Суди встановили, що ОСОБА_4 належить на праві приватної власності автомобіль «Honda Civic», 1994 року випуску, державний номер НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію НОМЕР_2. Даний транспортний засіб придбаний позивачем у кредит в 2008 році, який у 2010 році виплачено. В лютому 2011 року, з метою зняття його з реєстрації, позивач звернувся до МРЕВ-2 м. Одеси, однак після проведення відповідної експертизи 2 лютого 2011 року автомобіль було затримано та поміщено на спецмайданик у зв'язку з порушенням пункту 32.2 ПДР України, а відповідний матеріал направлено до органів внутрішніх справи для подальшої перевірки. За результатами перевірки було встановлено, що автомобіль позивача складено з трьох частин шляхом ремонтно-зварювальних робіт, в тому числі заміна деяких елементів кузова в зв'язку з їх деформацією внаслідок ДТП. При цьому номера агрегатів кузова та двигуна змінам не піддавалися та відповідають дійсності, зазначений автомобіль по базі АІПС-Угон не значиться, а тому відсутні протиправні дії з боку ОСОБА_4 Такі дані підтверджуються постановою Малиновського РВ ГУ МВС України в Одеській області від 4 січня 2011 року про відмову в порушенні кримінальної справи за фактом знищення, підробки або заміни ідентифікаційного номера кузова транспортного засобу за статтею 290 Кримінального кодексу України, на підставі пункту 2 статті 6 Кримінального процесуального кодексу України (відсутність в діянні складу злочину).

Після звернення позивача із заявою про повернення його транспортного засобу з майданчика тимчасового зберігання транспортних засобів УДАІ, у такому відмовлено на підставі відсутності документів про підтвердження права власності на автомобіль, який зібрано з трьох частин.

Задовольняючи частково позовні вимоги суди попередніх інстанцій на підставі наявних у справі даних встановили і правильно виходили з того, що оскільки факт підроблення ідентифікаційних номерів та кузову вказаного транспортного засобу позивача експертним висновком не підтвердився, у зв'язку з чим було відмовлено в порушенні кримінальної справи, підстав для неповернення цього автомобіля його законному власнику у відповідача не було.

Як вбачається з матеріалів справи спір сторін за своєю суттю зводиться до оскарження позивачем дій УДАІ щодо затримання, вилучення та неповернення його транспортного засобу на безоплатній основі з майданчику зберігання тимчасово затриманого транспорту МРЕВ-2 УДАІ.

Правовідносини сторін регулюються Законами України «Про дорожній рух», «Про міліцію», Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), а також Порядком тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2008 року № 1102 (далі Порядок).

Пунктом 40 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року №1388 встановлено, що у разі встановлення факту знищення, фальсифікації або підроблення ідентифікаційних номерів складових частин транспортних засобів, виявлення транспортних засобів, зареєстрованих (перереєстрованих), знятих з обліку в підрозділах Державтоінспекції, у тому числі тимчасово, за фіктивними чи підробленими документами або таких, що розшукуються правоохоронними органами України у зв'язку з незаконним заволодінням, працівники підрозділів Державтоінспекції оформляють в установленому порядку необхідні документи, скасовують державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку транспортних засобів і передають усі відповідні документи та за наявності транспортні засоби до органів внутрішніх справ для подальшого проведення перевірки. Якщо виявлено факт підроблення митних документів, їх ксерокопії з необхідним поясненням надсилаються до митних органів, у зоні діяльності яких проживають особи, за якими зареєстровані відповідні транспортні засоби. Такий транспортний засіб поміщається на майданчику для затриманого транспорту.

Як правильно встановлено судами попередніх інстанцій, оскільки визначених пунктом 40 вказаних Правил, порушень з боку позивача не виявлено, підстав утримання його транспортного засобу у відповідача не було.

Так, однією з підстав для заборони експлуатації транспортних засобів, що визначена статтею 37 Закону України «Про дорожній рух» є зокрема обставини, що стали підставою спірних вимог.

Разом з тим, обставини, які б могли обумовити таку заборону УДАІ щодо позивача не встановлені, а тому спір сторін належить розглядати виключно в межах наявності та/або відсутності підстав для неповернення позивачу належного йому транспортного засобу, який зареєстровано у встановлений законом спосіб.

Згідно статті 265-2 КУпАП транспортний засіб може бути тимчасово затриманий на строк до вирішення справи про адміністративне правопорушення, але не більше трьох днів з моменту такого затримання. Після закінчення триденного строку тимчасового затримання транспортного засобу особа має право звернутися за отриманням тимчасово затриманого транспортного засобу. Таке звернення особи є обов'язковим для його виконання незалежно від стадії вирішення справи про адміністративне правопорушення. За подання такого звернення та повернення особі тимчасово затриманого транспортного засобу не може стягуватися плата.

На виконання вимог статті 265-2 КУпАП Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 25 грудня 2008 року № 1102, якою затверджено Порядок тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках (далі Порядок).

У відповідності з пунктом 10 Порядку транспортний засіб може бути тимчасово затриманий на строк до вирішення справи про адміністративне правопорушення, але не більш як на три дні з дати такого затримання. Строк затримання транспортного засобу обчислюється з моменту складення протоколу про адміністративне порушення, а строк зберігання - з моменту доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку. Водій, власник (співвласник) тимчасово затриманого транспортного засобу, що перебуває на спеціальному майданчику чи стоянці, має право доступу до нього в присутності особи, відповідальної за зберігання такого транспортного засобу. Повернення тимчасово затриманого транспортного засобу, який зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці, здійснюється за письмовим зверненням його водія, власника (співвласника) за умови оплати ним витрат, пов'язаних з транспортуванням та зберіганням такого транспортного засобу, та пред'явлення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення. За транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці Державтоінспекції справляється плата у встановленому спільним наказом МВС, Мінфіну та Мінекономіки розмірі.

Враховуючи викладене, суди дійшли обґрунтованого висновку, що транспортний засіб позивачу має бути повернуто у встановлений законодавством спосіб, а тому відмова у такому поверненні з боку УДАІ є протиправною.

Також, правильним є висновок судів й щодо порушення спірними діями УДАІ права власності позивача на вказаний транспортний засіб, виходячи з положень Цивільного кодексу України та Конституції України.

При цьому, посилання відповідача про те, що позивач мав доводити право власності на зазначений автомобіль для повернення його у законний спосіб, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки на момент звернення позивача до відповідача з спірною вимогою існувало свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу встановленого зразка, яке відповідало Правилам державної реєстрації та обліку автомобілів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року №1388, як того вимагає стаття 34 Закону України «Про дорожній рух».

У разі ж наявності сумніву щодо дійсності такої реєстрації, відповідач міг порушувати питання щодо юридичної відповідальності (кримінальної, адміністративної), однак підстав для неповернення автомобіля позивачу, за таких обставин, у відповідача не було.

Згідно вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням наведеного, висновок судів про те, що відповідач діяв не у спосіб та поза межами своїх повноважень, є обґрунтованим і повністю підтверджується матеріалами справи.

Правильним є посилання судів і на вимоги частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, яка визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки відповідач під час вчинення оскаржуваного неповернення автомобіля діяв як суб'єкт владних повноважень, саме на нього покладається обов'язок щодо доказування правомірності своїх дій. Проте, такі докази не містяться у матеріалах справи та не встановлені судами попередніх інстанцій.

Отже рішення судів відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування судових рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області відхилити, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 8 грудня 2011 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало