Справа № 826/18524/14
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 січня 2015 року 12:00 № 826/18524/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомПершого заступника прокурора Дніпровського району м. Києва в інтересах держави в особі: 1. Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, 2. Управління освіти Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації
до треті особи:1. Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, 2. Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Рябого Дмитра Сергійовича, 3. Головного управління юстиції у м. Києві 1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Максимум», 2. Київська міська рада
провизнання дій протиправними, скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Перший заступник прокурора Дніпровського району м. Києва в інтересах держави в особі: Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Управління освіти Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Рябого Дмитра Сергійовича, Головного управління юстиції у м. Києві, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Максимум», Київська міська рада, в якому просить:

1. Визнати протиправними дії державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Рябого Дмитра Сергійовича щодо проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме: будівлю дошкільного навчального закладу на 140 місць, загальною площею 1712,52 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Воскресенська, буд. 14-В за ТОВ «Максимум».

2. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 16368697 від 09.10.2014 р. про проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме: будівлю дошкільного навчального закладу на 140 місць, загальною площею 1712,52 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Воскресенська, буд. 14-В за ТОВ «Максимум» , винесеного державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Рябим Дмитром Сергійовичем.

3. Зобов'язати Державну реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві внести реєстраційний запис до Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності відомості про скасування Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 16368697 від 09.10.2014 р. про проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме: будівлю дошкільного навчального закладу на 140 місць, загальною площею 1712,52 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Воскресенська, буд. 14-В за ТОВ «Максимум», винесеного державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Рябим Дмитром Сергійовичем.

Позовні вимоги мотивовані незаконною державною реєстрацією прав та їх обтяжень, а також державної реєстрації права власності об'єкта нерухомого майна - будівлю дошкільного навчального закладу на 140 місць, загальною площею 1712,52 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Воскресенська, буд. 14-В за ТОВ «Максимум».

Представник прокуратури, позивача 1, позивача 2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити їх в повному обсязі. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначили, що державним реєстратором було допущено протиправну бездіяльність, що полягає у незаконній реєстрації права власності.

Представник відповідачів 1, 2, 3 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив з огляду на те, що державний реєстратор реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, перевіривши документи на реєстрацію права власності за ТОВ «Максимум» і, встановивши відсутність підстав для відмови, правомірно прийняв рішення про державну реєстрацію права власності.

Представник третьої особи 1 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив та просив суд відмовити в їх задоволенні повністю. В обґрунтування заперечень на позовні вимоги зазначив, що для реєстрації було прийнято і перевірено всі необхідні документи, передбачені чинним законодавством. Реєстратором не було виявлено, а позивачами не доведено існування підстав для відмови в державній реєстрації. Отже, твердження позивачів по незаконність дій державного реєстратора не підтверджені доказами і суперечать чинному законодавству.

Представник третьої особи 2 в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Заяви про розгляд справи без його участі або клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно наданих письмових пояснень зазначає, що державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Рябим Д.С. всупереч положенням чинного законодавства, без відповідної перевірки наданих документів, які посвідчують повноваження, правовстановлюючих документів, проведено державну реєстрацію права власності за ТОВ «Максимум» за юридичною особою, яка не була власником нерухомого майна на дату подання заяви, оскільки вказаний об'єкт вже було прийнято до комунальної власності територіальної громади міста Києва розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 31.01.2014 р. № 118.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У зв'язку з тим, що відсутні перешкоди для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, а також зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Прокуратурою Дніпровського району м. Києва встановлено, що державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві Рябим Дмитром Сергійовичем прийнято рішення про державну реєстрацію за ТОВ «Максимум» права приватної власності, індексний номер 16368697 від 09.10.2014 р. на будівлю дошкільного навчального закладу на 140 місць, площею 1712,52 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Воскресенська, буд. 14-В за ТОВ «Максимум» та внесено відомості до Державного реєстру речових прав (витяг від 09.10.2014 р., індексний номер витягу 27892578, номер запису про право власності: 7278980) та видано свідоцтво про право приватної власності на нерухоме майно від 09.10.2014 р. № 27892387.

Позивачі, вважаючи дії державного реєстратора прав на нерухоме майно Рябого Дмитра Сергійовича щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності на будівлю дошкільного навчального закладу на 140 місць площею 1712,52 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Воскресенська, буд. 14-В за ТОВ «Максимум» та внесення відомостей до державного реєстру прав на нерухоме майно незаконними, звернулися в особі Першого заступника прокурора Дніпровського району м. Києва до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. N 868 тощо.

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV (надалі - Закон N 1952-IV) визначено правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до положень статті 2 названого Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав;

нерухоме майно - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення;

обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону N 1952-IV права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв (ч. 5 цієї ж статті).

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону N 1952-IV державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом);

відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень;

відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону;

наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав;

2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

В силу положень ст. 4 Закону N 1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

З системного аналізу вищенаведених норм права вбачаться, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Право щодо реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна належить, зокрема, державному реєстратору. Так, перед реєстрацією об'єкту нерухомого майна державний реєстратор зобов'язаний встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Отже, рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно може бути прийняте державним реєстратором у випадку відповідності поданих до реєстрації документів чинному законодавству та за відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону N 1952-IV державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. N 868 (надалі - Порядок N 868) визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Відповідно до п. 49 Порядку N 868 для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об'єкт нерухомого майна заявник подає:

документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку;

документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

Документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 р., є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна;

технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна;

документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси.

Документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності на такий об'єкт нерухомого майна, заявник не подає.

Як вбачається з матеріалів справи, уповноваженим представником ТОВ «Максимум» було подано пакет документів на державну реєстрацію Дошкільного навчального закладу на 140 місць, що знаходиться за адресою: Київська область, Дніпровський район, м. Київ, вул. Воскресенська, 14-В, що підтверджується карткою прийому заяви № 16056139 та заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Так, ТОВ «Максимум» подано до державної реєстрації наступні документи:

1. Виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ТОВ «Максимум» № 685870.

2. Сертифікат відповідності закінченого будівництвом об'єкта (серія ІУ № 05) на будівництво комплексу будівель житлового та соціально-культурного призначення з вбудовано - прибудованими торгівельно - офісними приміщеннями та паркінгом на вул. Воскресенській, 7 у Дніпровському районі м. Києва (ІІ черга будівництва) І пусковий комплекс. Дошкільний навчальний заклад по вул. Воскресенській, 7 у Дніпровському районі м. Києва, загальною площею 1712,52 кв.м., відповідно до якого замовником виступає ТОВ «Максимум».

3. Акт готовності об'єкта до експлуатації від 26.09.2013 р.

4. Витяг з наказу Департаменту містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради від 23.10.2013 р. № 540 про присвоєння поштової адреси об'єкту нерухомого майна.

5. Довідку від 03.10.2013 р. щодо показників на житловий, громадський чи виробничий будинок, що знаходиться за адресою: вул. Воскресенська, 7.

6. Лист Департаменту економіки та інвестицій від 25.09.2014 р. № 050/08-5894 про пайову участь у створенні інфраструктури м. Києва.

7. Свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи.

8. Технічний паспорт на Дошкільний навчальний заклад на 140 місць по вул. Воскресенській № 14-В.

9. Договір про поновлення та внесення змін до договору оренди земельної ділянки № 4228 від 17.01.2014 р., договір оренди земельної ділянки від 24.11.2006 р.

10. Витяг з технічної документації № Ю-40450/2006 про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (кадастровий номер 66:134:011).

11. Статут ТОВ «Максимум».

12. Довідку з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України № 493169.

13. Довідку про взяття на облік платника податків.

14. Свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість.

15. Протокол № 5/5 загальних учасників ТОВ «Максимум».

16. Копії паспортних даних.

17. Договір Генерального підряду № 25/12 від 25.12.2007 р.

18. Додатковий договір № 7 від 14.11.2011 р. до договору № 25/12.

19. Кошторис.

20. Додатковий договір № 6 від 30.09.2011 р. до договору № 25/12.

21. Додатковий договір № 5 від 09.09.2011 р. до договору № 25/12.

22. Додатковий договір № 4 від 17.02.2011 р. до договору № 25/12.

23. Додатковий договір № 3 від 24.12.2010 р. до договору № 25/12.

24. Додатковий договір № 2 від 25.10.2010 р. до договору № 25/12.

25. Додатковий договір № 1 від 27.04.2010 р. до договору № 25/12.

Під час перевірки документів, державним реєстратором було здійснено пошук відомостей в ЄДР, пошук заяв у базі даних про реєстрацію заяв та запитів, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Як вбачається з пояснень представника відповідачів 1, 2, 3 після здійснення пошуку за вказаними вище параметрами державним реєстратором не було встановлено зареєстрованого права власності на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: вул. Воскресенська № 14-В в м. Києві.

За результатами розгляду поданих документів, державним реєстратором прав на нерухоме майно Рябим Д.С. прийнято рішення № 16368697 від 09.10.2014 р. та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно (індексний номер 27892387) від 09.10.2014 р.

Натомість як вбачається з пояснень позивачів власником об'єкта «Дошкільний навчальний заклад на 140 місць на вул. Воскресеньській, 14-В у Дніпровському районі м. Києва, загальною площею 1712,52 кв.м. є Дніпровська районна у м. Києві рада. Так, вказаний об'єкт був прийнятий до комунальної власності територіальної громади м. Києва та віднесений до сфери управління Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 31.01.2014 р. № 118 «Про безоплатне прийняття до комунальної власності територіальної громади м. Києва закінченого будівництвом об'єкта».

Крім того, на момент держаної реєстрації, на підставі протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Максимум» від 21.10.2013 р. № 10/10-13 було прийнято рішення про передачу об'єкту: будівлі дошкільного навчального закладу на 140 місць, площею 1712,52 кв.м. за адресою: вул. Воскресенська, 14-В до комунальної власності територіальної громади м. Києва.

З огляду на вищенаведене позивачі вважають, що у державного реєстратора були відсутні правові підстави для реєстрації права власності.

Втім суд не може погодитися з такими твердженнями позивачів з огляду на наступне.

Як вбачається з протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Максимум» від 10/10-13 від 21.10.2013 р. було вирішено передати до комунальної власності територіальної громади м. Києва дошкільний навчальний заклад загальною площею 1712,52 кв.м., місцезнаходження якого: вул. Воскресенська, 7 у Дніпровському районі м. Києва, загальною балансовою вартістю 18 152,35 тис. грн. Чумаку С.С. - директору товариства надано повноваження на підготовку та підписання (укладення) актів приймання-передачі основних засобів щодо прийняття до комунальної власності територіальної громади м. Києва вказаного закладу.

Втім, доказів підписання (укладення) акту приймання основних засобів, а саме: дошкільного навчального закладу загальною площею 1712,52 кв.м., місцезнаходження якого: вул. Воскресенська, 7 у Дніпровському районі м. Києва, загальною балансовою вартістю 18 152,35 тис. грн. суду не надано.

При цьому з переписки між ТОВ «Максимум» та Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією, зі сторони останньої, вбачається затягування процесу підписання акту приймання-передачі.

Крім того, суд вважає, що реєстрація Дошкільного навчального закладу № 181 (ясла-садок) м. Києва за адресою: вул. Воскресенька, 14-В не може бути беззаперечним доказом протиправності дій державного реєстратора.

Слід також зазначити, що розпорядження Київської міської державної адміністрації від 31.01.2014 р. № 118 «Про безоплатне прийняття до комунальної власності територіальної громади м. Києва закінченого будівництвом об'єкта» є актом індивідуальної дії.

При цьому, розпорядження не є нормативно-правовим актом, оскільки не встановлює нових правових норм, має разову дію, яка вичерпується фактом застосування та не поширюється на невизначене коло осіб.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що розпорядження КМДА не може обмежувати дію чи суперечити нормативному акту вищої юридичної сили - Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV.

Доказів того, що позивачі зверталися до суду щодо оскарження права власності на спірний об'єкт суду не надано.

Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року N 3038-VI встановлено правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Відповідно до положень статті 40 вказаного Закону порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

До пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не залучаються замовники у разі будівництва, зокрема, будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій (ч. 5 вказаної статті).

Аналіз викладених правових норм свідчить про те, що розвиток інфраструктури населеного пункту полягає у зобов'язанні замовника, який має намір здійснювати будівництво, сплатити відповідний пайовий внесок у грошовій формі та/або передати відповідні об'єкти соціальної інфраструктури органам місцевого самоврядування. Так, не сплачується замовником пайовий внесок у разі будівництва об'єктів соціальної інфраструктури: будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення.

Однак, на думку суду, угода (домовленість) між замовником (забудовником) та органом місцевого самоврядування щодо будівництва об'єкту соціальної інфраструктури та подальша його передача відповідній територіальній громаді, повинна бути оформлена у відповідності до вимог чинного законодавства, тобто шляхом укладення відповідної письмової угоди між сторонами.

Однак, доказів укладення такої угоди суду не надано. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, ані в акті готовності об'єкта до експлуатації, ані в договорі Генерального підряду № 25/12 від 25.12.2007 р. не зазначено належність спірного об'єкту до позивачів.

Слід звернути увагу на те, що протокол загальних зборів учасників № 10/10-13 від 21.10.2013 р., в якому сторони прийняли рішення про намір передати відповідний об'єкт до комунальної власності територіальної громади м. Києва - дошкільний навчальний заклад загальною площею 1712,52 кв.м., місцезнаходження якого: вул. Воскресенська, 7 у Дніпровському районі м. Києва, загальною балансовою вартістю 18 152,35 тис. грн., не має юридично сили угоди, а тому не може розцінюватися судом як доказ неправомірності дій державного реєстратора. Окрім того, позивачами не надано доказів засвідчення факту передачі вказаного об'єкту, зокрема укладення актів приймання-передачі основних засобів щодо прийняття до комунальної власності територіальної громади м. Києва вказаного закладу.

За таких обставин посилання позивачів на розпорядження Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 19.09.2014 р. № 411 «Про створення комунального дошкільного навчального закладу № 181», яким створено дошкільний навчальний заклад, що належить до комунальної власності суд вважає необґрунтованим, оскільки державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на підставі поданих документів і до його повноважень не належить з'ясування можливості існування права власності у третіх осіб.

Як встановлено судом, Дніпровська районна у м. Києві державна адміністрація не зверталась до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві із заявою про державну реєстрацію права власності.

Суд також приймає до уваги той факт, що право власності ТОВ «Максимум» на будівлю дитсадка виникло внаслідок спорудження об'єкта за рахунок коштів підприємства, що підтверджується декларацією про готовність об'єкта до експлуатації.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що державний реєстратор встановивши відповідність поданих документів чинному законодавству та відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями правомірно прийняв рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно - Дошкільний навчальний заклад на 140 місць по вул. Воскресенській № 14-В, а тому у суду відсутні підстави для визнання рішення державного реєстратора речових прав на нерухоме майно протиправним.

Оскільки судом визнано дії державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Рябого Д.С. щодо реєстрації права власності на нерухоме майно - Дошкільний навчальний заклад на 140 місць по вул. Воскресенській № 14-В правомірними, а позовні вимоги в частині зобов'язати Державну реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві внести реєстраційний запис до Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності відомості про скасування Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 16368697 від 09.10.2014 р. про проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме: будівлю дошкільного навчального закладу на 140 місць, загальною площею 1712,52 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Воскресенська, буд. 14-В за ТОВ «Максимум», винесеного державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Рябим Дмитром Сергійовичем - похідними, то суд також відмовляє в їх задоволенні.

Відповідно ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Оцінивши докази, які є у справі, всебічно, повно, об'єктивно дослідивши та дослідивши всі наведені обставини, суд вважає, що позивачами не доведена протиправність дій відповідачів 1, 2, 3, а, отже, позовні вимоги є необґрунтованими, не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У позові першого заступника прокурора Дніпровського району м. Києва в інтересах держави в особі: Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Управління освіти Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, - відмовити повністю.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О.Іщук