Справа № 2а-279/10
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 р. Справа № 2а-279/10
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Шосткинської міської ради Сумської області на постанову Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 23.03.2010р. по справі № 2а-279/10

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення Шосткинської міської ради Сумської області

про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

04.08.2009 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Шосткинської міської ради (далі по тексту - УПСЗН Шосткинської міської ради, відповідач), в якому просила суд: визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Шосткинської міської ради щодо відмови позивачеві у виплаті щомісячної допомоги на дітей одинокій матері та відмови у виплаті щомісячної соціальної допомоги; зобов'язати відповідача виплачувати позивачеві вищевказані виплати, які були призупинені з 01.03.2009 року; зобов'язати відповідача виплатити позивачеві недоплачені суми у 2007 році до прожиткового мінімуму на доньку ОСОБА_2, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року та соціальну допомогу, яку припинили виплачувати позивачеві у квітні 2009 року на другу дитину.

Постановою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 23.03.2010 року по справі № 2а-279/10 визнано неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Шосткинської міськради по припиненню виплати ОСОБА_1 допомоги як одинокій матері та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям а також по нарахуванню та виплаті допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Шосткинської міської ради відновити з 01.04.2009 р. виплату ОСОБА_1 допомоги як одинокій матері та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям.

Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Шосткінської міської ради призначити ОСОБА_1 допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у розмірі, встановленому ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», в редакції станом на 09.07.2007 року, провести перерахунок та виплатити вказану грошову допомогу з урахуванням сум, що отримані нею згідно ст. 56 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» за період з 03.09.2007 р. по 31.12.2007 р.

Відповідач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати постанову Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 23.03.2010 року по справі № 2а-279/10 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не враховано доказів, які свідчили про приховування позивачкою від відповідача факту спільного проживання з ОСОБА_3, який є батьком дітей позивачки, та, як наслідок - про правомірність припинення відповідачем виплат позивачці допомоги на дітей як одинокій матері та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям. Вказаний факт, на думку відповідача, повністю підтверджено актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, складеного 28.02.2009 року державним соціальним інспектором УПСЗН Шосткинської міської ради за результатами перевірки цільового використання допомоги при народженні сина позивачки ОСОБА_4 та підписаного ОСОБА_1 без заперечень. Крім того, ОСОБА_3 був зазначений позивачкою як чоловік у складі сім'ї при становленні ОСОБА_1 на облік з вагітності у жіночій консультації, та як батько дітей у Шосткинській дитячій лікарні. Також, факт проживання ОСОБА_1 однією сім'єю з ОСОБА_3, ведення спільного господарства та виховання дітей підтверджено актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 23.12.2008 року. Вважає такими, що не повинні братись судом до уваги, показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про не проживання ОСОБА_3 разом із ОСОБА_1, оскільки такі показання спростовуються даними підприємств, що надають комунальні послуги, а також довідкою Шосткинського МВ МВС України в Сумській області від 12.04.2010 р. № 2537.

Пояснив, що пунктом 14 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» було зупинено дію ст.12, ч.1 ст.15 та п.3 розділу VІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», якими було передбачено виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Натомість, статтею 56 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» передбачено виплату вказаної допомоги в розмірі різниці між 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за останні 6 місяців (але не менше 90 грн. для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб). При цьому, пунктом 22 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року № 1751 розмір вищезазначеної допомоги визначено як різницю між 75 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за останні 6 місяців (але не менше130 грн.). Враховуючи зазначені розбіжності, вважає, що УПСЗН Шосткинської міської ради при виплаті позивачеві допомоги на дитину до досягнення нею трирічного віку в розмірі згідно з постановами Кабінету Міністрів України та Законів України про Державний бюджет на відповідний рік діяло в межах наданих повноважень та бюджетних асигнувань.

Постановою Апеляційного суду Сумської області від 04.04.2012 року апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Шосткінської міської ради Сумської області задоволено частково.

Постанову Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 23.03.2010 року скасовано в частині зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Шосткінської міської ради відновити з 01.04.2009 року виплату ОСОБА_1 допомоги як одинокій матері та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям.

В задоволенні позову в цій частині відмовлено.

В іншій частині постанову залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.12.2014 року по справі № К/9991/28809/12 частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1.

Постанову Апеляційного суду Сумської області від 04.04.2012 року скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У даній ухвалі судом касаційної інстанції зазначено, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відновленні виплати допомоги на дітей одинокій матері, не врахував вимог ч.1 ст.126, ч.1 ст.138 Сімейного кодексу України, ч.ч.1, 4 ст.18-1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та не з'ясував, чи дійсно ОСОБА_1 не є одинокою матір'ю, хто і на якій підставі записаний батьком дітей позивачки в актах цивільного стану громадян про народження, чи у встановленому законом порядку відповідач встановив факт проживання та ведення спільного господарства позивачкою з батьком її дітей. Констатовано, що матеріали справи не містять актів цивільного стану громадян про народження дітей ОСОБА_1 Вказано, що обґрунтування позову актами обстеження матеріально-побутових умов сім'ї позивачки не можна визнати належним доказом, оскільки зазначені акти не містять дати їх складання. Зазначено, що всупереч вимог ст.ст.79, 86 КАС України суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводів позивачки та наданих нею доказів на підтвердження статусу одинокої матері та малозабезпеченої сім'ї, крім того, не зазначив норму матеріального права, яка дає відповідачу підстави для припинення призначених соціальних виплат.

Частиною 5 ст. 227 КАС України передбачено, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Отже, в даному апеляційному провадженні справа розглядається з урахуванням наведених висновків суду касаційної інстанції.

Позивач в надісланих до суду письмових запереченнях просив суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, клопотання сторін про розгляд справи їх відсутності, колегія суддів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка є матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6-7), тому відповідно до положень Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» має право на пільги відповідно до вимог цього Закону, а саме на отримання щомісячної грошової допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі, встановленому законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

З довідки Управління праці та соціального захисту населення Шосткінської міської ради Сумської області вбачається, що ОСОБА_1 нараховано та виплачується допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 03.09.2007 р. в розмірах від 152 грн. до 260,00 грн. Крім того, їй виплачувалась допомога на дітей як одинокій матері та державна соціальна допомога малозабезпеченим сім'ям.

Відповідно до повідомлення № 82 від 05.03.2009 року (а.с.61), ОСОБА_1 було припинено з 01.04.2009 року виплату допомоги на дітей як одинокій матері та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям у зв'язку з тим, що заявниця має дітей від особи, з якою, не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, веде спільне господарство та разом виховує дітей (а.с.61).

Не погоджуючись з діями відповідача щодо виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку у неналежному, на думку позивачки, розмірі та щодо припинення виплати допомоги на дітей як одинокій матері та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наявності у відповідача обов'язку виплачувати позивачці щомісячну грошову допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років за період з 03.09.2007 року по 31.12.2007 року, а також допомоги як одинокій матері та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, оскільки відповідачем не доведено факту проживання ОСОБА_1 однією сім'єю з ОСОБА_3

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1, маючи доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, здійснює за нею догляд, перебуває на обліку в УПСЗН Шосткинської міської ради та має право на отримання допомоги по догляду за дитиною у розмірі, встановленому частиною першою статтею 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (далі по тексту - Закон № 2811-ХІІ).

Згідно з довідкою УПСЗН Шосткинської міської ради № 1316 від 22.03.2012 року ОСОБА_1 не відноситься до категорії осіб, застрахованих у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (а.с.117).

Відповідно до розпоряджень та протоколу УПСЗН Шосткинської міської ради (а.с.29-31) ОСОБА_1 в період з 05.09.2007 року по 27.07.2010 року отримувала допомогу по догляду за дитиною ОСОБА_2, у т.ч. в період з 05.09.2007 року по 31.12.2007 року - в розмірі 90,00 грн.

Статтею 3 Закону №2811-ХІІ передбачено виплату допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами; одноразової допомоги при народженні дитини; допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та інших видів допомоги.

Згідно з частиною першою статті 14 зазначеного Закону допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виплачується щомісяця з дня призначення допомоги по догляду за дитиною по день досягнення дитиною вказаного віку включно.

Статтею 15 цього ж Закону встановлено розмір допомоги, згідно з якою допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленому законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Абзацом третім частини другої статті 56, пунктами 7, 14 статті 71 Закону України від 19 грудня 2006 року №489-V «Про Державний бюджет України на 2007 рік» (далі Закон №489-V) зупинено на 2007 рік дію, зокрема статті 15 Закону №2811-ХІІ і встановлено, що у 2007 році допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку здійснюється за рахунок коштів відповідної субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам у розмірі, що дорівнює різниці між 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 % прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Однак, Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 пункт 14 статті 71 Закону №489-V в частині зупинення на 2007 рік дії зазначених вище положень Закону № 2811-ХІІ визнано таким, що не відповідає Конституції України.

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Статтею 62 Закону №489-V затверджено на 2007 рік прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років з 1 квітня у розмірі 463 грн., з 1 жовтня 470 гривень.

Отже, розмір допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що виплачується в період з 1 січня по 9 липня 2007 року встановлюється відповідно до пункту 14 частини першої статті 71 Закону №489-V, а з 9 липня по 31 грудня 2007 року - відповідно до статті 15 Закону № 2811-ХІІ.

Згідно з п. 18 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року № 1751 «Про затвердження Порядку призначення та виплати державної допомоги сім'ям з дітьми» допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку призначається з дня звернення за її призначенням, але не раніше ніж з дня, що настає після закінчення відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачка звернулась до УПСЗН Шосткинської міської ради із заявою про призначення допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку 05.09.2007 року, і саме з цієї дати їй було призначено допомогу.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання неправомірними дій відповідача щодо виплати позивачці вищевказаної допомоги у неналежному розмірі та про зобов'язання здійснити перерахунок та відповідні виплати грошової допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону № 2811-ХІІ, однак, не з 03.09.2007 року (як помилково зазначив суд першої інстанції), а з 05.09.2007 року.

Стосовно позовних вимог про визнання неправомірними дій УПСЗН Шосткинської міської ради щодо припинення виплат ОСОБА_1 допомоги на дітей як одинокій матері та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

За визначенням ст.1 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» державна соціальна допомога малозабезпеченим сім'ям (далі - державна соціальна допомога) - щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім'ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім'ї; сім'я - це особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Права члена сім'ї має одинока особа; малозабезпечена сім'я - сім'я, яка з поважних або незалежних від неї причин має середньомісячний сукупний доход нижчий від прожиткового мінімуму для сім'ї.

Статтею 7 цього Закону передбачено, що якщо сім'єю навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру, виплата призначеної державної соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення. На наступний строк державна соціальна допомога може бути призначена не раніше ніж через шість місяців починаючи з першого числа місяця виявлення порушення.

Відповідно до ч. ч. 1 та 4 ст. 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини (рішенні про усиновлення дитини) відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку державним органом реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.

Жінка, яка має дітей від особи, з якою вона не перебувала і не перебуває в зареєстрованому шлюбі, але з якою вона веде спільне господарство, разом проживає і виховує дітей, права на одержання допомоги, встановленої на дітей одиноким матерям, не має. При реєстрації цією жінкою шлюбу з особою, від якої вона має дітей, допомога на дітей, народжених від цієї особи, не призначається.

Допомога на дітей одиноким матерям призначається за наявності відповідної довідки державного органу реєстрації актів цивільного стану про підстави внесення до книги реєстрації народжень відомостей про батька (матір) дитини (ст.18-2 Закону № 2811-ХІІ).

Згідно з ч. 1 ст. 126 Сімейного кодексу України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Частиною 1 статті 138 цього Кодексу передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_3 є батьком дітей позивачки - ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Відповідно до наявних в матеріалах справи копій свідоцтва про народження ОСОБА_2 від 17.08.2007 року та свідоцтва про народження ОСОБА_4 від 24.12.2008 року, виданих Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка Шосткинського міськрайонного управління юстиції (а.с.6-7), батьком дітей записаний ОСОБА_3.

Згідно з довідкою ТОВ «Броусс-ЖЕК» від 13.06.2009 р. (а.с.8), до складу сім'ї ОСОБА_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 входять донька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Судом першої інстанції з пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було встановлено, і не спростовано відповідачем по справі, що ОСОБА_3 у спірний період проживав з іншою жінкою, ОСОБА_6, у квартирі останньої за іншою адресою - АДРЕСА_2. За поясненнями ОСОБА_6, протягом декількох років, у тому числі й у спірний період, вона проживала разом зі своїм співмешканцем, ОСОБА_3, вели спільне господарство, зустрічались з його батьками, працювали та відпочивали на дачній ділянці і ОСОБА_3 не міг одночасно проживати та вести спільне господарство зі ОСОБА_1

Також, згідно з показаннями ОСОБА_3 на початку 2009 р. до останнього було пред'явлено позов, у якому була вказана фактична адреса його проживання на той час - АДРЕСА_2, за цією адресою він отримував повістки до суду.

Наведені показання ОСОБА_3 підтверджуються наявною в матеріалах справи копією позовної заяви, поданої Шосткинським міжрайонним прокурором в інтересах держави в особі Сумського обласного відділення фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до ОСОБА_3 про стягнення коштів (а.с.47).

Також, з пояснень свідка ОСОБА_5 судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 має двох дітей, однак ні з яким чоловіком вона спільно не проживала та не вела господарства.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що в обґрунтування твердження про спільне проживання ОСОБА_1 з батьком своїх дітей ОСОБА_3 відповідач посилається на акти обстеження матеріально-побутових умов цієї сім'ї, а також на те, що ОСОБА_1 у медичній документації (особові картки у жіночій консультації та записи в амбулаторній картці дітей) зазначила, що батьком дитини та її чоловіком є ОСОБА_3

Однак, cкладені відповідачем акти обстеження матеріально-побутових умов сім'ї (а.с.42-43) не є належним доказом того, що ОСОБА_3 є батьком дітей позивачки, мешкає разом із ОСОБА_1, веде разом з нею спільне господарство та виховує дітей, оскільки вказані акти не містять дати їх складання, а наведені у них відомості є суперечливими.

Так, в акті обстеження матеріально-побутових умов сім'ї за адресою: АДРЕСА_1, вказано, що заявниця проживає разом з громадянським чоловіком ОСОБА_3, який є батьком другої дитини (а.с.42), однак, відомості про кількість членів сім'ї, що мешкають разом (розділ ІІІ акту) відсутні, серед членів сім'ї вказано лише доньку ОСОБА_4

В акті обстеження матеріально-побутових умов сім'ї за адресою : АДРЕСА_3 вказано, що заявниця мешкає з двома дітьми в квартирі дядька, батько дітей ОСОБА_3 зареєстрований АДРЕСА_4, проживає разом із заявницею (а.с.44). При цьому, кількість членів сім'ї, що мешкають разом - 3 особи (донька ОСОБА_2, син ОСОБА_4).

Відомості КЛПЗ Шосткинської дитячої лікарні та Шосткинської центральної районної лікарні про те, що позивачкою в якості чоловіка та батька дітей є ОСОБА_3, не беруться колегією суддів до уваги в якості належного доказу по справі, оскільки вищезазначені дані були внесені до медичної документації виключно зі слів позивачки та суперечать даним свідоцтв про народження дітей останньої ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Як встановлено судом першої інстанції з пояснень ОСОБА_1, остання не заперечувала того, що знайома з ОСОБА_3 та того, що у медичну документацію з її слів записано в якості батька дітей ОСОБА_3 Однак, насправді він не є батьком цих дітей, разом з нею він не живе, вихованням дітей не займається та не ведуть спільного бюджету.

Отже, факт спільного проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_3, ведення спільного господарства та спільного виховання дітей, який відповідач зазначив підставою для припинення виплат ОСОБА_1 як одинокій матері та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, не доведено відповідачем у передбаченому законом порядку.

Відповідно до ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до ч.1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування (ч.1 ст.70 КАС України).

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору (ч.4 ст.70 КАС України).

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що відповідач як суб'єкт владних повноважень правомірності своїх дій щодо припинення виплати ОСОБА_1 як одинокій матері та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, належним чином не довів, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Отже, колегія суддів підтверджує, що при прийнятті судового рішення у справі суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Водночас, погоджуючись з такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що суд першої інстанції, надавши оцінку усім позовним вимогам, помилково не зазначив в резолютивній частині рішення свій висновок про задоволення позову.

Відповідно до п.2 ст.201 КАС України вирішення не всіх позовних вимог або питань є підставою для зміни постанови суду першої інстанції.

З огляду на вищенаведене, беручи до уваги помилкове зазначення дати, з якої ОСОБА_1 повинна бути перерахована допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 23.03.2010 року по справі № 2а-279/10 підлягає зміні шляхом доповнення резолютивної частини постанови абзацем 1 в наступній редакції : "Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити".

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 201, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Шосткинської міської ради Сумської області - залишити ебз задоволення.

Постанову Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 23.03.2010 року по справі № 2а-279/10 змінити шляхом доповнення резолютивної частини постанови абзацем 1 в наступній редакції : "Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити".

В іншій частині постанову Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 23.03.2010 року по справі № 2а-279/10 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя Перцова Т.С.
Судді Дюкарєва С.В. Жигилій С.П.