Справа № 826/15125/14
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2015-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

22 січня 2015 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Горбань Н.І., Межевича М.В.

за участю секретаря Скалецької І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України до Генеральної прокуратури України про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, звернувся до суду з адміністративним позовом до Генеральної прокуратури України (далі - відповідач, ГПУ), у якій просив визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 24.09.2014 №07/1/1-110 про проведення перевірки в порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою представник Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилаються на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що звернулись в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанова суду залишенню без змін, з наступних підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 24.09.2014 року перший заступник Генерального прокурора міста Києва на підставі частини 3 статті 21 Закону України «Про прокуратуру», прийняв постанову №07/1/1-110 про проведення перевірки в порядку нагляду за додержанням і застосування законів, якою постановив провести перевірку в порядку нагляду за додержанням та застосуванням законів у правлінні та виконавчій дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Підставою для винесення постанови №07/1/1-110 про проведення перевірки в порядку нагляду за додержанням і застосування законів стало звернення ОСОБА_2.

Вважаючи протиправною винесену відповідачем постанову №07/1/1-110 від 24.09.2014 року про проведення перевірки, позивач оскаржив її до суду.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову прийшов до висновку, що відповідач, діяв в межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством України, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови про проведення перевірки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, колегія суддів зважає на наступне.

Статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що прокурорський нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів Кабінетом Міністрів України, міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади, органами державного і господарського управління та контролю, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими Радами, їх виконавчими органами, військовими частинами, політичними партіями, громадськими організаціями, масовими рухами, підприємствами, установами і організаціями, незалежно від форм власності, підпорядкованості та приналежності, посадовими особами та громадянами здійснюється Генеральним прокурором України і підпорядкованими йому прокурорами.

Згідно положень пункту 7 частини 1 статті 15 цього Закону Генеральний прокурор України відповідно до законів України видає обов'язкові для всіх органів прокуратури накази, розпорядження, затверджує положення та інструкції.

Так, положеннями пункту 4.2 наказу Генерального прокурора України №1гн від 26.11.2011 «Про організацію роботи і управління в органах прокуратури України» чітко передбачено: «прокуратурам Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя, спеціалізованим прокуратурам (на правах обласних) безпосередньо здійснювати правозахисну діяльність шляхом нагляду за додержанням і застосуванням законів відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування…».

Органи прокуратури України вживають заходів щодо усунення порушень закону, від кого б вони не виходили, поновлення порушених прав і притягнення у встановленому законом порядку до відповідальності осіб, які допустили ці порушення (пункт 4 частини 1 статті 6 Закону України «Про прокуратуру»).

Предметом нагляду за додержанням і застосуванням законів є, зокрема, додержання законів про недоторканність особи, соціально-економічні, політичні, особисті права і свободи громадян, захист їх честі і гідності, якщо законом не передбачений інший порядок захисту цих прав (пункт 2 частини 1 статті 19 Закону України «Про прокуратуру»).

У відповідності до положень статті 20 Закону України «Про прокуратуру» при здійсненні прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів прокурор має право:

1) безперешкодно за посвідченням, що підтверджує займану посаду, входити у приміщення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, військових частин і штабів незалежно від встановленого в них режиму, підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності без особливих перепусток, де такі запроваджено. Отримання від Центрального депозитарію цінних паперів, Національного банку України та депозитарних установ інформації, що міститься у системі депозитарного обліку цінних паперів, здійснюється в порядку та обсязі, встановлених Законом України «Про депозитарну систему України»;

2) витребовувати від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних підприємств, установ та організацій рішення, розпорядження, інструкції, накази та інші акти і документи, одержувати інформацію про стан законності і заходи щодо її забезпечення, мати доступ до відповідних інформаційних баз даних державних органів;

3) вимагати від керівників та колегіальних органів проведення перевірок, ревізій діяльності підпорядкованих і підконтрольних підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, а також виділення спеціалістів для проведення перевірок, відомчих і позавідомчих експертиз;

4) мати доступ до документів і матеріалів, необхідних для проведення перевірки, у тому числі за письмовою вимогою, і таких, що містять комерційну таємницю або інформацію з обмеженим доступом. Письмово вимагати подання в прокуратуру у визначений ним розумний строк зазначених документів та матеріалів, видачі необхідних довідок, у тому числі щодо операцій і рахунків юридичних осіб та інших організацій, для вирішення питань, пов'язаних з перевіркою. Отримання від банків інформації, яка містить банківську таємницю, здійснюється у порядку та обсязі, встановлених Законом України «Про банки і банківську діяльність»;

5) отримувати від посадових та службових осіб і громадян усні або письмові пояснення, в тому числі шляхом виклику відповідної особи до органу прокуратури.

Дії, передбачені пунктами 3, 4 та 5 частини першої цієї статті, можуть бути вчинені виключно під час проведення перевірки в порядку, передбаченому статтею 21 цього Закону.

У відповідності до частини 1 статті 21 Закону України «Про прокуратуру» перевірки проводяться за письмовими зверненнями органів державної влади, органів місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, фізичних та юридичних осіб, а також за власною ініціативою прокурора. При цьому перевірки за заявами фізичних чи юридичних осіб, зверненнями та запитами депутатів усіх рівнів, крім заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, проводяться лише у разі їх попереднього розгляду компетентними органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами або неприйняття ними у встановлені строки рішень з цих питань.

Положеннями статті 12 Закону України «Про прокуратуру України» та статті 29 Закону України «Про звернення громадян» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Генеральним прокурором України та підпорядкованими йому прокурорами здійснюється нагляд за додержанням вимог законодавства щодо порядку розгляду скарг всіма органами, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами.

Так, з матеріалів справи вбачається, що до Генеральної прокуратури України надійшло звернення ОСОБА_2 від 21.08.2014 (вх. №190676-14 від 27.08.2014), у якому зазначено про те, що позивачем не здійснено перерахування сум страхових виплат відповідно до вимог частини 2 пункту 3 статті 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». ОСОБА_2 у даному зверненні просив відповідача провести перевірку щодо причин припинення перерахувань щомісячних страхових виплат та вжити заходи прокурорського реагування до поновлення порушених відносно заявника прав.

Отримавши дане звернення, відповідач направив до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України лист від 03.09.2014 №07/1/1-13430-05 щодо надання інформації про проведення перерахунку розміру страхових виплат, на який позивач надав відповідь листом від 10.09.2014 №532-06-2.

Також, відповідач звернувся із запитом від 15.09.2014 №07/1/1-13430-05 до Державної служби статистики України щодо надання інформації чи мало місце зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки за даними Державної служби статистики України, отриманими на підставі проведених статистичних спостережень, долучивши відповідну статистичну інформацію, яка відображає її зростання (якщо воно мало місце). На даний запит Державна служба статистики України надала відповідь листом від 17.09.2014 №0935/196-14, яким повідомила, що темп зростання середньомісячної заробітної плати за 2013 рік, відносно 2012 року складав 107,9%.

Крім того, відповідач посилався на підвищення розміру мінімальної заробітної плати на законодавчому рівні, а саме: станом на 01.01.2013 сягав 1147 грн. і на 01.01.2014 - 1218 грн., згідно із Законами України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» та «Про Державний бюджет України на 2014 рік».

На підставі отриманої інформації, відповідач дійшов висновку про те, що у 2014 році у позивача виникли підстави для перерахування з 01 березня сум щомісячних страхових виплат громадянам, чого не було зроблено останнім.

Тобто, судом першої інстанції встановлено, що, отримавши вищезазначену інформацію, яка на його думку свідчить про можливі порушення вимог законодавства та бездіяльність відповідних органів, уповноважених на здійснення функцій у сфері державного соціального страхування від нещасного випадку на виробництві, насамперед Фонду, на які зобов'язана реагувати прокуратура для забезпечення захисту прав і свобод людини і громадянина, інтересів держави, було видано оскаржувану постанову від 24.09.2014 №07/1/1-110 про проведення перевірки позивача.

Таким чином, судом першої інстанції правомірно зазначено про наявність підстав у відповідача для винесення оскаржуваної постанови та проведення перевірки позивача.

Доводи позивача про відсутність підстав для проведення перевірки, оскільки у прокурора немає доказів про вчинення позивачем порушень закону перевірялись судом першої інстанції і суд зробив вірний висновок, що в силу вимог ст. 21 Закону України "Про прокуратуру" підставою для здійснення прокурором перевірки та, як наслідок, прийняття відповідної постанови є можливі порушення законності, а не наявність вже встановлених доказів відповідних порушень.

Колегія суддів із таким висновком суду погоджується.

Так, перевірка здійснюється, зокрема, з метою виявлення (встановлення), у разі їх наявності, доказів порушення законності.

Відповідно до п. 2.4 Положення про порядок проведення органами прокуратури перевірок при здійсненні нагляду за додержанням і застосуванням законів, затвердженого наказом Генерального прокурора України N 111 від 12 листопада 2012 року - підставами для проведення перевірки прокурором за власною ініціативою є дані, що свідчать про можливі порушення законності.

Висновки про наявність підстав для проведення перевірки можуть бути зроблені за наслідками проведених аналізів, узагальнень, опрацювання інформацій про стан законності, вивчень актів та матеріалів органів державного нагляду (контролю), матеріалів розгляду судами цивільних, адміністративних, господарських справ та справ про адміністративні правопорушення, матеріалів кримінальних проваджень, інформаційних баз даних державних органів, повідомлень у засобах масової інформації, мережі Інтернет та з інших джерел, які також можуть відображатися в, зокрема, рішеннях колегій Генеральної прокуратури України, прокуратур - обласного рівня; рішеннях нарад у керівників органів прокуратури.

Дослідивши наявні у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд першої інстанції правомірно встановив, що підставою для призначення перевірки позивача шляхом прийняття відповідачем постанови від 24.09.2014 №07/1/1-110 є власна ініціатива прокурора, за наслідком отримання письмового звернення ОСОБА_2

Аналогічна позиція висловлена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 18.02.2014 року у справі № К/800/58743/13.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, доведена правомірність та обґрунтованість прийнятої ним оскаржуваної постанови з урахуванням вимог встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому постанова від 24.09.2014 №07/1/1-110 про проведення перевірки в порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів є правомірною, а підстави для її скасування відсутні.

Крім того, з наданих в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції вбачається, що перевірка позивача була проведена, за її результатами було винесено подання про усунення встановлених порушень, та станом на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, подання фактично виконано позивачем та проведено перерахунок щомісячних страхових виплат.

Посилання представника позивача на ту обставину, що на підставі оскаржуваної постанови відповідачем проведено перевірку фактичної діяльності позивача вцілому, колегія суддів не приймає до уваги. Так, оскаржувана постанова про проведення перевірки була видана по конретній підставі. З подання про усунення порушень від 24.10.2014 року вбачається, що було перевірено саме роботу позивача з цієї підстави та встановлено допущені порушення при обчислення щомісячних страхових виплат. Таким чином, з наданих до суду документів вбачається, що перевірка позивача проводилась не вцілому, а лише з підстав, викладених у оскаржуваній постанові. Інших документів, які б свідчили про протилежне суду не надано.

Таким чином, суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам справи та вірно застосував законодавство, що регулює ці правовідносини.

Надані докази були оцінені судом першої інстанції, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Крім того, було оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, що відповідає вимогам ст. 86 КАС України.

З огляду на зазначене та беручи до уваги достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності колегія суддів дійшла висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є не обґрунтованими та, відповідно, його вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

При цьому апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження.

Вказані в апеляційній скарзі процесуальні порушення не призвели до неправильного вирішення справи і не є підставою для скасування судового рішення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Повний текст виготовлено 27 січня 2015 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Горбань Н.І.

Межевич М.В.