Справа № 826/16472/14
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 січня 2015 року 09:52 № 826/16472/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області

про скасування рішень та поновлення на роботі,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області (далі по тексту - відповідач) про:

- скасування висновку від 19.09.2014р., який став підставою видачі наказу про звільнення позивача;

- скасування наказу №895 о/с від 23.09.2014р. в частині звільнення з органів внутрішніх справ у запас за п. 64 «і» ОСОБА_1 з 23.09.2014р.;

- поновити ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора батальйону патрульної служби міліції особового призначення «Миротворець» ГУ МВС України в Київській області;

- зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 24.09.2014р. по день поновлення на посаді.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що його було неправомірно та з порушенням норм Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ звільнено зі служби в органах внутрішніх справ у зв'язку з непроходженням випробування в період іспитового строку. Вказує, що напередодні відправки в зону проведення АТО йому, як і іншим працівниками батальйону було повідомлено, що після місячного перебування у відрядженні буде проведено ротацію особового складу, а потім надано короткострокову відпустку. Однак, командиром батальйону особовому складу було повідомлено, що ротації не буде і всі бажаючі можуть написати рапорт про відпустку, що було зроблено позивачем та особовим складом у кількості 52 осіб та останні подані на погодження з ОСОБА_3 Після прибуття до міста Києва 26.08.2014, який був першим робочим днем, він прибув до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області для оформлення відпустки, проте у нього відібрали пояснення, а згодом позивачу стало відомо, що його та інших працівників нібито відсторонено від виконання службових обов'язків. За результатами проведеного службового розслідування його було звільнено з служби. Також позивач зазначає, що висновок службового розслідування та наказ про звільнення вважає протиправними, оскільки його було звільнено за те, що він не поїхав до міста Іловайська Донецької області на смерть в зоні проведення АТО.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали.

Відповідач проти заявленого позову заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов, посилаючись на правомірність дій відповідача та зазначаючи, що позивача звільнено не на підставі норм Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, а у зв'язку з не проходженням випробування в період іспитового строку, що врегульовано Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Також зазначав, що позивачем було написано рапорт про направлення його в ГУ МВС України в Київській області для вирішення питання щодо подальшого проходження служби в органах МВС або звільнення його зі служби за сімейними обставинами, на якому командиром батальйону проставлено резолюцію про звільнення як такого, що не пройшов випробувальний термін. Підставою для звільнення позивача слугувало вибуття його із зони АТО без розпорядчих документів МВС України, ігнорування відомчих нормативно-правових актів, що встановлюють порядок та умови проходження служби в органах внутрішніх справ України, неналежної кваліфікації, низьких особистих ділових і моральних якостей.

В судовому засіданні 20.01.2015р. суд по справі перейшов в письмове провадження на підставі статті 128 КАС України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Наказом Головного управління МВС України в Київській області № 420 о/с від 30.05.2014 ОСОБА_1 на підставі його заяви від 28.05.2014 призначено старшим інспектором батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Миротворець" з іспитовим терміном до одного року та з встановленням згідно постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 (наказ від 31.12.2007 № 499) надбавки за виконання особливо важливих завдань у розмір 50 % та підвищення посадового окладу на 15 % за роботу в підрозділі спеціального призначення.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 11.07.2014 № 1384 дск для виконання особовим складом завдань, визначених Законом України "Про боротьбу з тероризмом" та несення служби по охороні громадського порядку в районах проведення антитерористичної операції з 11.07.2014, зокрема, ОСОБА_1 у складі батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Миротворець" відряджено у розпорядження керівника антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей до міста Костянтинівки Донецької області до особливого розпорядження.

Відповідно до наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 28.08.2014 № 1799 призначено службове розслідування за фактом прибуття 22.08.2014 до Головного управління окремих працівників БПСМОП "Миротворець" ГУ із розпорядження керівника АТО без відповідних розпорядчих документів МВС України.

Згідно висновку проведеного службового розслідування за фактом прибуття 22.08.2014 до Головного управління окремих працівників БПСМОП "Миротворець" ГУ із розпорядження керівництва АТО, без відповідних розпорядчих документів МВС України, затвердженого начальником Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області 19.09.2014, за ігнорування відомчих нормативно-правових актів, що встановлюють порядок та умови проходження служби в ОВС України, вимог керівництва МВС України щодо особливостей відрядження в зону проведення АТО, неналежну кваліфікацію, низькі особисті ділові і моральні якості, що призвело до самовільного залишення місця несення служби, перебуваючи на посаді з іспитовим терміном до одного року, старший інспектор БПСМОП "Миротворець" ГУМВС України в Київській області ОСОБА_1 відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України підлягає звільненню з органів внутрішніх справ у запас за пунктом 63 "і" (у зв'язку з не проходженням випробування в період іспитового строку).

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області № 895 о/с від 23.09.2014 на підставі висновку службового розслідування від 19.09.2014, відповідно до Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів внутрішніх справ у запас (з постановкою на військовий облік) за пунктом 63 "і" (у зв'язку з непроходженням випробування в період іспитового строку) ОСОБА_1, старшого інспектора батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Миротворець", 24.09.2014.

Вважаючи висновок службового розслідування та оскаржуваний наказ такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про міліцію" міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Згідно статті 4 наведеного Закону правовою основою діяльності міліції є: Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України, постанови Верховної Ради України, укази Президента України, постанови Кабінету Міністрів України, нормативні акти Міністерства внутрішніх справ України, Загальна декларація прав людини, міжнародні правові норми, ратифіковані у встановленому порядку.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про міліцію" на службу до міліції приймаються на контрактній основі громадяни України, які досягли 18-річного віку (крім випадків, встановлених законодавством), мають повну загальну середню освіту, володіють державною мовою, здатні за своїми особистими, діловими і моральними якостями, фізичною підготовкою і станом здоров'я виконувати покладені на міліцію завдання. При прийнятті на службу до міліції може бути встановлено випробування строком до одного року. Працівники міліції складають присягу, текст якої затверджується Кабінетом Міністрів України.

Частиною першою статті 18 наведеного Закону встановлено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки визначаються Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі по тексту - Положення).

Пунктом 3 наведеного Положення встановлено, що під час прийняття на службу може бути встановлено іспитовий строк тривалістю до одного року. Особливості проходження служби в період іспитового строку визначаються МВС.

Представником відповідача не заперечувалось у судовому засіданні, що станом на час розгляду даної справи Міністерством внутрішніх справ України особливості проходження служби в період іспитового строку не визначені та не затверджені.

За змістом пунктів 10, 11 Положення особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 № 382 "Про затвердження нового тексту Присяги працівника органів внутрішніх справ України" затверджено Присягу працівника органів внутрішніх справ України наступного змісту: "Я, (прізвище, ім'я та по батькові), вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України, складаю Присягу і урочисто клянуся завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю. Я присягаю з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ. Клянуся мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров'я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок. Якщо ж я порушу цю Присягу, то хай мене покарають за всією суворістю закону".

Відповідно до абзацу четвертого пункту 21 Положення особи рядового і начальницького складу зобов'язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами прямих начальників. Направлення для проходження служби за межами республіки здійснюється за згодою працівника в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до підпункту "і" пункту 63 Положення особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) у зв'язку з не проходженням випробування в період іспитового строку.

Як зазначалось вище, позивача було направлено для проходження служби в зону проведення антитерористичної операції.

Згідно наданої позивачем Довідки №3/вх5238 від 09.10.2014р., він з 11.07.2014 по 22.08.2014 знаходився у відряджені для несення служби з охорони громадського порядку в районах проведення антитерористичної операції на території Луганської та Донецької області.

Як вбачається з висновку службового розслідування, службовим розслідуванням встановлено, зокрема, за ігнорування відомчих нормативно-правових актів, що встановлюють порядок та умови проходження служби в ОВС України, вимог керівництва МВС України щодо особливостей відрядження в зону проведення АТО, неналежну кваліфікацію, низькі особисті ділові і моральні якості, що призвело до самовільного залишення місця несення служби, перебуваючи на посаді з іспитовим терміном до одного року, старший інспектор БПСМОП "Миротворець" ГУМВС України в Київській області ОСОБА_1 відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України підлягає звільненню з органів внутрішніх справ у запас за пунктом 63 "і" (у зв'язку з не проходженням випробування в період іспитового строку).

У висновку йдеться про те, що знаходячись за місцем дислокації, а саме: на території стадіону "Авангард" по вул. Енгельса, м. Дзержинськ, Донецької області 20.08.2014 командиру батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Миротворець" Головного управління МВС України в Київській області полковнику міліції ОСОБА_3 від керівництва Штабу АТО надійшла вказівка про зміну місця дислокації, про що останній оголосив особовому складу батальйону, однак де саме буде нове місце дислокації не повідомив. Деякі працівники батальйону почали обурюватись, оскільки в той час мала відбутись ротація, а зміна місця дислокації мала відбутись на невизначений час. Того ж дня командир батальйону ОСОБА_3 роз'яснив усьому особовому складу батальйону, що наказ про передислокацію надає не він, а керівництво Штабу АТО і у зв'язку з тим, що особовий склад відряджений в зону проведення АТО, то повинні повністю виконувати накази керівництва АТО. Однак дана розмова позитивного результату не дала, обурення від частини особового складу продовжувалось, тому ОСОБА_3 було прийнято рішення про те, що небажаючі виконувати його вказівки та вказівки керівництва Штабу АТО можуть писати рапорти про їх бажання та лишати підрозділ.

У подальшому особовий склад батальйону, який виявив бажання покинути зону АТО, написав рапорти з різним змістом, які передано ОСОБА_3 на розгляд.

22.08.2014 з м. Дзержинськ Донецької області до м. Києва на автобусі виїхали працівники батальйону, які написали рапорти, а також ті, які відповідно до медичних довідок були направлені до медичних установ для проходження медичного обстеження, зокрема, 21.08.2014 позивачем подано рапорт на ім'я начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Київській області ОСОБА_5 про звільнення його з БПСМОП "Миротворець" та направлення до ГУ МВС України в Київській області для вирішення питання щодо подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ.

На вказаному рапорті командиром батальйону полковником міліції ОСОБА_3 накладено резолюцію: "Клопочу по суті рапорту. Прошу звільнити як такого, що не пройшов випробувальний термін".

В матеріалах службового розслідування наявні письмові пояснення позивача, в яких зазначено, що він з 11.07.2014 був відряджений до зони АТО у м. Слов'янськ де був задіяний в патрулі, обстеженні споруд та виявлені осіб, що порушують законодавство України. через деякий час його було передислоковано до м. Дзержинськ. 20.07.2014р. він дізнався, що не буде його замінено (ротовано), а навпаки, зі слів командира батальйону ОСОБА_3, їх відправлять «на смерть за Батьківщину», і ротації не слід чикати. Позивач та декілька його колег вирішили написати рапорти на відпустку, які ОСОБА_3 не підписував, мотивуючи тим, що вони «Труси та зрадники». Після чого всі працівники, що виявили бажання виїхати у відпустку під тиском ОСОБА_3 написали рапорти про звільнення.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема пояснень командира батальйону "Миротворець" ОСОБА_3, 22.08.2014 керівник батальйону "Миротворець" ОСОБА_3 отримав наказ про передислокацію вказаного батальйону до м. Іловайськ. Про вказаний наказ ним було доведено до відома командирів 1, 2 та 3 роти, а також помічника командира батальйону по матеріально-технічному забезпеченню. Після цього, командири рот доповіли, що деякі працівники відмовляються виконувати наказ про передислокацію та висловили бажання написати рапорти про звільнення. Бесіда з вказаними працівниками про необхідність дотримання Присяги працівниками органів внутрішніх справ та виконання наказів, проведена ним особисто у той же день, до позитивних результатів не призвела.

Також ОСОБА_3 зазначив, що наступного дня була продовжена розмова з працівниками, до яких доводилася інформація, що їх вчинок є ганебним для працівників міліції, й що покинувши зону проведення АТО, вони порушать службову дисципліну та будуть притягнуті до дисциплінарної відповідальності. Дана розмова також не дала позитивного результату й працівники бажали покинути зону АТО, тобто покинути місце несення служби.

Про дану подію ОСОБА_3 поінформував вищестояще керівництво, полковника міліції ОСОБА_6 та начальника Головного управління МВС України в Київській області ОСОБА_5, яким роз'яснив обставини даної ситуації та на що куратор від АТО наказав йому з метою уникнення крадіжки зброї та спеціальних засобів, зібрати у всіх працівників, які виявили бажання покинути зону АТО, їх табельну вогнепальну зброю, боєприпаси та спецзасоби. Також з метою обліку осіб, які виявили бажання покинути зону АТО, він наказав подати відповідні рапорти, де зазначити причини залишення зони АТО, а також для того, щоб зазначені працівники не роз'їхались у невідомому напрямку, він визначив ОСОБА_7 як старшого, для супроводу на автобусі даних працівників до м. Києва, які 22.08.2014 вночі вирушили у м. Київ.

Так, суд звертає увагу, що позивач у рапорті від 21.08.2014 на ім'я начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Київській області ОСОБА_5 просив саме направити його до ГУ МВС України в Київській області для вирішення питання щодо подальшого проходження служби в органах МВС або звільнити з органів внутрішніх справ за сімейними обставинами. Даний рапорт не містить жодних посилань позивача про надання йому відпустки.

Таким чином, позивач повинен був усвідомлювати наслідки подання ним такого рапорту.

Крім того, не зазначено позивачем ні у позовній заяві, ні під час судового розгляду справи про отримання наказу від командира батальйону чи будь-якої посадової особи про закінчення його відрядження та у зв'язку з цим про вибуття із зони АТО до міста Київ, а також про надходження особливого розпорядження, про що зазначалось у наказі від 11.07.2014 № 1384 дск.

Також суд критично відноситься до посилань позивача на відсутність інформації про передислокацію батальйону "Миротворець" з м. Дзержинська, оскільки такі посилання спростовуються самою позовною заявою, з якої вбачається не тільки про обізнаність позивача про надходження наказу про передислокацію батальйону "Миротворець", а й зазначено у позовній заяві про місце такої передислокації, а саме: до м. Іловайськ.

Допитаний у судовому засіданні 1.01.2015 в якості свідка ОСОБА_8 повідомив суду, що 21.08.2014 він прибув до Дзержинська після несення служби на блок-посту № 7. По рації, яка була у нього, він почув команду від командира батальйону командиру його роти, що хто хоче їхати на Київ, повинні написати рапорти. Також він чув, що не буде ротацій, не буде відпусток, хто хоче їхати на Київ, повинні написати рапорти, оскільки потім туди, куди відправиться батальйон, такої можливості не буде. Таким чином, всі розуміли, що буде передислокація, проте всі розраховували на термін відрядження 30 діб, максимум 45 діб й у кожного були свої мотиви для подання рапортів.

Як зазначалось вище, наказом Головного управління МВС України в Київській області № 420 о/с від 30.05.2014 позивача на підставі його заяви від 28.05.2014 призначено старшим інспектором батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Миротворець" з іспитовим терміном до одного року.

Рапортом від 21.08.2014 саме позивач висловив своє бажання про звільнення його з батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Миротворець".

Також, як зазначалось вище, абзацом четвертим пункту 21 Положення визначено, що особи рядового і начальницького складу зобов'язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами прямих начальників.

Враховуючи наведене у сукупності, обізнаність позивача про майбутню передислокацію батальйону "Миротворець" та відсутність у останнього бажання проходити службу в батальйоні патрульної служби міліції особливого призначення "Миротворець", від'їзд позивача 22.08.2014 з місця дислокації батальйону "Миротворець" до м. Києва та відсутність жодних наказів від командира батальйону чи будь-якої посадової особи про закінчення його відрядження та у зв'язку з цим про вибуття із зони АТО до міста Києва, а також про надходження особливого розпорядження, про що зазначалось у наказі від 11.07.2014 № 1384 дск, суд приходить до висновку про правомірність наказу відповідача від № 895 о/с від 23.09.2014 про звільнення позивача за пп. "і" пункту 63 (у зв'язку з непроходженням випробування в період іспитового строку) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

При цьому, на думку суду, не є перешкодою для звільнення позивача з підстави, визначеної пп. "і" пункту 63 (у зв'язку з непроходженням випробування в період іспитового строку) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, відсутність затверджених МВС України особливостей проходження служби в період іспитового строку, позаяк така підстава для звільнення безпосередньо визначена у вказаному Положенні.

Крім того, суд вважає необґрунтованими посилання представника позивача на порушення відповідачем норм Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ при звільненні ОСОБА_1, оскільки вказані норми при звільненні позивача до останнього не застосовувались.

За таких обставин вимоги позивача про скасування наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області № 895 о/с від 23.09.2014 в частині звільнення з органів внутрішніх справ у запас за пунктом 63 "і" ОСОБА_1 з 23.09.2014 та поновлення його на посаді задоволенню не підлягають.

Оскільки позовна вимога про стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Київській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 24.09.2014 є похідною позовною вимогою від вимоги про поновлення на службі в органах внутрішніх справ України, й судом не встановлено підстав для скасування наказу про звільнення позивача та його поновлення на посаді, відсутні підстави і для задоволення даної позовної вимоги.

Щодо позовної вимоги про скасування висновку Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 19.09.2014, який став підставою видачі наказу про його звільнення, суд зазначає наступне.

У спірних правовідносинах актом, що має певні правові наслідки, є наказ по особовому складу (акт індивідуальної дії).

Висновок службового розслідування не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, а є лише підсумковим документом, який складається за результатами службового розслідування.

Такий висновок не створює для позивача жодних обов'язків та не може бути перевірений судом відповідно до критеріїв, встановлених частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на що дана позовна вимога також задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі викладеного, позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 128, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.В. Амельохін