Справа № 803/2407/13а
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року Справа № 876/68/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу виконуючого обов'язки начальника реєстраційної служби Луцького районного управління юстиції Волинської області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2013 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до виконуючого обов'язки начальника реєстраційної служби Луцького районного управління юстиції Павлюк Аліни Анатоліївни про визнання дій протиправними,-

В С Т А Н О В И В :

20 листопада 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії виконуючої обов'язки начальника реєстраційної служби Луцького районного управління юстиції Волинської області Павлюк Аліни Анатоліївни щодо повернення без розгляду двох заяв про державну реєстрацію прав на нерухоме майно.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2013 року позов задоволено в повному обсязі та ухвалено визнати протиправними дії виконуючої обов'язки начальника Реєстраційної служби Луцького районного управління юстиції Волинської області Павлюк Аліни Анатоліївни щодо повернення без розгляду заяв ОСОБА_1 та документів про державну реєстрацію прав, які оформлені листами від 11.10.2013 року №02-1.24/604 та №02-1.24/605.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, оскільки вважає постанову незаконною та такою що підлягає скасуванню з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідності висновків суду обставинам справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд не звернув належної уваги на приписи пункту 9 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, згідно якого під час подання заяви про державну реєстрацію заявник пред'являє органові державної реєстрації прав документ, що посвідчує його особу.

Оскільки ОСОБА_1 надіслав документи поштою, йому було повернуто усі надіслані ним документи та роз'яснено, що даному громадянину необхідно особисто звернутись в реєстраційну службу Луцького районного управління юстиції для посвідчення уповноваженої особи та особисто подати усі необхідні документи для реєстрації права власності.

З огляду на викладене відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Оскільки особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, апеляційний суд у відповідності до п. 2 ч.1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України вважає можливим здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що 26.09.2013 року та повторно 04.10.2013 року позивачем ОСОБА_1 від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 поштою та через Державне підприємство спеціального зв'язку на адресу реєстраційної служби Луцького районного управління юстиції було надіслано заяви про державну реєстрацію права власності даних осіб на житлові будинки, що знаходяться відповідно в АДРЕСА_1, та в АДРЕСА_2 Луцького району Волинської області, а також документи, необхідні для реєстрації права власності. Надіслання заяв та їх отримання реєстраційною службою Луцького РУЮ підтверджується фіскальними чеками та рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.4, 5).

Листами від 30.09.2013 року №02-1.24/554 та №02-1.24/555 (а.с.7-8) та повторно від 11.10.2013 року №02-1.24/604 (а.с.9), №02-1.24/605 (а.с.10) реєстраційна служба Луцького РУЮ повідомила позивача про те, що відповідно до пункту 9 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року №703, йому необхідно особисто звернутись у реєстраційну службу для посвідчення уповноваженої особи. При цьому відповідач повернув надіслані позивачем заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та додані до них документи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що дії державного реєстратора щодо повернення позивачу без розгляду заяв про державну реєстрацію прав на нерухоме майно є протиправними.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є вірними.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 Закону України від 01.07.2004 року №1952-VI ,,Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом 15 вказаного Закону державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобов'язані надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав. Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону ,,Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 8 Закону №1952-VI визначено повноваження органу державної реєстрації прав, зокрема, орган державної реєстрації прав:1) проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації; 2) забезпечує ведення Державного реєстру прав; 3) надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом; 4) забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна; 5) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до приписів п.2 ч.2 ст. 9 Закону №1952-V державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Виходячи з системного аналізу наведених приписів Закону, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності у відповідача повноважень на повернення без розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, оскільки Законом №1952-V передбачені тільки такі дії реєстратора: прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Крім того, відповідно до абзацу третього пункту 10 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року №703 (чинного на час виникнення спірних правовідносин), документи, необхідні для проведення державної реєстрації, що подані з порушенням вимог, установлених законом, цим Порядком та іншими нормативно-правовими актами, є підставою для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію або відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, а не для відмови в прийнятті заяви про державну реєстрацію.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про протиправність дій відповідача, які виразились у поверненні заяви та документів без розгляду, що фактично є відмовою в прийнятті заяви про державну реєстрацію, а тому суперечить приписам пункту 10 Порядку №703 та пункту 2 частини 2 статті 9 Закону №1952-V.

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги щодо невідповідності постанови суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення скарги.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 195, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу виконуючого обов'язки начальника реєстраційної служби Луцького районного управління юстиції Волинської області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2013 року у справі № 803/2407/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов