Справа № 813/77/14
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2015 року м. Київ К/800/55174/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,
секретар Малина Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправним наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: визнати протиправним наказ про звільнення його з посади начальника сектору розкриття незаконних заволодінь автотранспортом відділу карного розшуку Львівського міського управління ГУ МВС України у Львівській області; зобов'язати поновити позивача на службі в органах внутрішніх справ за раніше займаною посадою; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з моменту звільнення по час прийняття судом відповідного рішення та стягнути 50 000 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що його звільнення з органів внутрішніх справ є незаконним, оскільки затримання за підозрою у вчиненні злочину не є беззаперечним доказом професійної непридатності позивача, а його провина має бути доведена судом, адже станом на день підписання наказу про звільнення вироку суду щодо визнання позивача винним не було. Також позивач вважає, що відповідачем порушено процедуру звільнення.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2014 року, позивачу відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, перевіривши доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 з 06 серпня 2000 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, з 15 листопада 2012 року - на посаді начальника сектору розкриття незаконних заволодінь автотранспортом відділу карного розшуку Львівського міського управління МВС.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 19 квітня 2013 року № 645 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників підрозділів Головного управління» на позивача за грубі порушення положень Дисциплінарного статуту ОВС України, Законів України «Про міліцію», «Про оперативно-розшукову діяльність», своїх функціональних обов'язків, недотримання норм професійної та службової етики, підрив авторитету правоохоронних органів, дискредитацію звання працівника органів внутрішніх справ накладено дисциплінарне стягнення - звільнення з органів внутрішніх справ.

На підставі вказаного вище наказу, наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 25 квітня 2013 року № 154 о/с «По особовому складу» відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ ОСОБА_4 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України за п.64 «є» (за порушення дисципліни) з посади начальника сектору розкриття незаконних заволодінь автотранспортом відділу карного розшуку Львівського міського управління ГУМВС з 26 квітня 2013 року.

Підставою звільнення позивача став затверджений начальником ГУ МВС України у Львівській області 19 квітня 2013 року висновок службового розслідування за фактом затримання працівників СКР Шевченківського РВ ЛМУ та СКР ЛМУ ГУМВС України у Львівській області за збут наркотичних речовин та відкриття по даному факту кримінального провадження прокуратурою Львівської області за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 364 Кримінального кодексу України.

Так, службовим розслідуванням встановлено грубе порушення ОСОБА_4 обов'язків рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ щодо дотримання дисципліни, неухильне виконання яких передбачено статтею 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, зокрема дотримання законодавства, захист від протиправних посягань прав та свобод громадян, дотримання норм професійної та службової етики, а також положення Законів України «Про міліцію», «Про оперативно-розшукову діяльність», чим підірвав авторитет правоохоронних органів, що проявилось у формуванні негативної думки громадськості про корумпованість працівників органів внутрішніх справ та скоїв вчинок, який дискредитує звання працівника міліції.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що службовим розслідуванням, висновки якого стали підставою для звільнення ОСОБА_4 із займаної ним посади, доведено факт порушення позивачем службової дисципліни, відповідачем було дотримано порядок та строки проведення службового розслідування та враховано всі обставини при визначенні стягнення, а тому звільнення позивача з органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни є правомірним.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

За приписами підпункту «є» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в органах внутрішніх справ в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV (далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до частини 1 статті 1 Дисциплінарного статуту службовою дисципліною є дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно статті 2 Дисциплінарного статуту під проступком розуміється невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Згідно пункту 8 статті 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може бути накладено такий вид дисциплінарного стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ.

Порядок накладення дисциплінарного стягнення встановлений статтею 14 Дисциплінарного статуту, якою визначено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Порядок проведення службових розслідувань визначений чинною на час виникнення спірних правовідносин Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 грудня 1991 року № 552.

У відповідності до пункту 10 зазначеної Інструкції, при проведенні службового розслідування повному, об'єктивному і всебічному дослідженню підлягають: подія порушення (час, місце, спосіб, інші обставини); наявність вини працівника органів внутрішніх справ у скоєнні порушення, мета та мотиви порушення; обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності порушника як ті, що пом'якшують чи обтяжують його відповідальність; характеристика особи, яка скоїла порушення (ставлення до служби, поведінка до порушення); причини та умови, що сприяли скоєнню порушення; характер і розмір нанесених порушенням збитків.

Колегія суддів погоджується з висновками судів про те, що матеріалами службового розслідування доведено факт порушення позивачем положень Дисциплінарного статуту, Законів України «Про міліцію», «Про оперативно-розшукову діяльність», функціональних обов'язків, недотримання норм професійної та службової дисципліни, що призвело до підриву авторитету правоохоронних органів, дискредитації звання працівників ОВС, а тому суб'єкт владних повноважень, вирішуючи питання про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, діяв у межах повноважень та у передбачений законодавством спосіб.

Посилання позивача на відсутність обвинувального вироку щодо нього як на доказ відсутності його вини, обґрунтовано залишено судами поза увагою, оскільки ця обставина не свідчить про відсутність ознак дисциплінарного проступку (невиконання чи неналежне виконання позивачем службової дисципліни) в його діях.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують. Оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, а тому підстави для їх зміни чи скасування відсутні.

Відповідно до вимог частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За таких обставин, оскаржувані судові рішення постановлені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк В.В. Тракало