Справа № 2а/0270/697/11
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2015-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

19 січня 2015 року м. Київ В/800/103/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

судді-доповідача Стрелець Т.Г.,

суддів Голяшкіна О.В.,

Зайця В.С.,

Леонтович К.Г.,

Донця О.Є.,

розглянувши заяву ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13

про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 09 грудня 2014 року у справі №2а/0270/697/11 (касаційне провадження К/9991/45515/11)

за позовом ОСОБА_13, ОСОБА_6,

ОСОБА_11, ОСОБА_9,

ОСОБА_5, ОСОБА_12,

ОСОБА_7, ОСОБА_8,

ОСОБА_10, ОСОБА_14

до Немирівської районної державної адміністрації

Вінницької області,

третя особа Фермерське господарство "Обрій" ОСОБА_15,

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити

дії, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2011 року ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_14, ОСОБА_12, ОСОБА_13 звернулись до Немирівської районної державної адміністрації Вінницької області з позовами про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 24 травня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2011 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 грудня 2014 року у справі №2а/0270/697/11 (касаційне провадження К/9991/45515/11) постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 24 травня 2011 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2011 року залишено без змін.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою касаційного суду, позивачі подали заяву про її перегляд Верховним Судом України.

В обґрунтування заяви зазначають, що в спірних правовідносинах судами неоднаково застосовані положення статті 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», статті 118 Земельного кодексу України, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах. В якості прикладів приводить правову позицію колегії суддів, викладену в постанові Вищого адміністративного суду України від 27 листопада 2012 року (касаційне провадження К/9991/48459/11), ухвалі Вищого адміністративного суду України від 25 січня 2011 року (касаційне провадження К-11266/08), ухвалі Вищого адміністративного суду України від 19 жовтня 2011 року (касаційне провадження К-31983/10).

Згідно статті 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України заява про перегляд судових рішень подається до Верховного Суду України через Вищий адміністративний суд України, який за правилами статей 239-2 та 240 Кодексу адміністративного судочинства України перевіряє відповідність заяви вимогам цього Кодексу та вирішує питання про допуск справи до провадження.

Відповідно до статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України заява про перегляд судових рішень в адміністративних справах може бути подана виключно з мотивів:

1) неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах;

2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом;

3) порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення Вищим адміністративним судом України незаконного судового рішення з питань, передбачених статтею 171-1 цього Кодексу.

В основу висновків ухвали Вищого адміністративного суду України від 09 грудня 2014 року у справі №2а/0270/697/11 (касаційне провадження К/9991/45515/11), про перегляд якої заявник порушує питання, покладена наступна правова позиція.

Для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 ЗК органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Листом №01-30-393 від 02.04.2010 року Немирівською районною державною адміністрацією було рекомендовано відповідно до вимог ст. 118 ЗК України надати графічні матеріали, на яких було зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погоджене землекористувачем. Позивачі повідомлялись про недоліки у поданих документах та їм рекомендувалось подати графічні матеріали та погодження землекористувача ФГ "Обрій".

В даній справі застосування статті 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» не відбулось.

В постанові Вищого адміністративного суду України від 27 листопада 2012 року (касаційне провадження К/9991/48459/11) суд касаційної інстанції послався на норми статті 6 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" та вказав, що голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники управлінь, відділів та інших структурних підрозділів -накази. Вказаний Закон не містить застережень про лист голови або його заступника чи керівника структурних підрозділів, як на документ, який приймається за результатами розгляду заяви, клопотання чи по питанню, віднесеному до повноважень місцевої державної адміністрації.

Тобто, за результатами розгляду заяви ТОВ "Глобус-СВ-Плюс" про надання згоди на виготовлення проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки в оренду Білогірська районна адміністрація повинна була видати розпорядження.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із висновком судів про обов'язок райдержадміністрації, як це зазначено в рішеннях суду, надати згоду на виготовлення такого проекту , оскільки ст. 123 Земельного кодексу України, на яку послались суди не містить такої вимоги.

Отже, наведені заявником приклади застосування різних правових норм для регулювання одних і тих самих відносин не відповідають вимогам вищезазначених норм, оскільки відсутня обов'язкова одночасна наявність таких складових як тотожність суб'єктного складу учасників відносин, об'єкта та предмета правового регулювання, умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).

Крім того, судова колегія касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25 січня 2011 року (касаційне провадження К-11266/08) та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 жовтня 2011 року (касаційне провадження К-31983/10) рішення судів попередніх інстанцій скасовані та справи направлено на новий розгляд, а отже застосування судами касаційних інстанцій норм матеріального права у вказаних справах не відбулось.

Отже, наведені заявником приклади застосування різних правових норм для регулювання одних і тих самих відносин не відповідають вимогам Кодексу адміністративного судочинства України.

За вказаних обставин підстави для допуску справи до провадження для перегляду судового рішення Верховним Судом України у даній адміністративній справі відсутні.

Керуючись статтями 236-240 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Відмовити ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 в задоволенні заяви про допуск справи №2а/0270/697/11 до провадження для перегляду Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 09 грудня 2014 року (касаційне провадження К/9991/45515/11).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: