Справа № 819/16/15-а
Суддя: Осташ А. В.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/16/15-a

29 січня 2015 р.м. Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі головуючого судді Осташа А.В. при секретарі судового засідання Костецькій Н.Т.

за участю: представника позивача - Курила В.І.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду місті Тернополі адміністративну справу за позовом приватного підприємства «Козацька смакота» до Головного управління Державної фіскальної служби в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Козацька смакота" (далі по тексту - ПП "Козацька смакота" або позивач) звернулося до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в Тернопільській області (надалі по тексту - ГУ ДФС в Тернопільській області, податковий орган або відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу №210 від 25 грудня 2014 року "Про проведення фактичної перевірки ПП «Козацька смакота» та визнання протиправними дій Головного управління ДФС у Тернопільській області.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та пояснив, що оспорюваний наказ є незаконним в силу того, що в ньому не зазначено, яка саме інформація була отримана податковим органом від державних органів або органів місцевого самоврядування, що свідчить про можливі порушення позивачем податкового та іншого законодавства. На думку представника позивача, для проведення такої перевірки мають існувати в кожному випадку конкретні фактичні підстави і передумови, що дозволяють податковому органу керуватись відповідною нормою Закону. Підпункти 8.2.2 ПК України містять лише загальну диспозицію для невизначеного кола осіб, але не являються фабулою фактичних обставин (обов'язкових передумов) для такої перевірки відносно конкретно визначеного платника податку.

З врахуванням викладеного, представник ПП «Козацька смакота» просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча відповідач двічі належним чином був повідомлений про день та час слухання справи. За таких обставин, суд вирішив відповідно до ст..128 КАС України здійснювати розгляд справи за відсутності представників відповідача.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представника позивача, дослідивши подані суду письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 грудня 2014 року начальником Головного управління ДФС у Тернопільській області видано наказ «Про проведення фактичної перевірки ПП «Козацька смакота».

Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, 26 грудня 2014 року в приміщення ПП «Козацька смакота», що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Живова, 11, із наміром провести фактичну перевірку прибули головні державні ревізори-інспектори Головного управління ДФС у Тернопільській області, які надали для ознайомлення направлення на перевірку та наказ про призначення фактичної перевірки на ПП «Козацька смакота». Представники ПП «Козацька смакота» ознайомившись із змістом наданих представниками ДФС документів дійшли до висновку про не можливість допуску представників ДФС до перевірки, оскільки вважали, що винесений Наказ про призначення перевірки не відповідав вимогам законодавства.

Проаналізувавши оспорюваний наказ, суд прийшов до переконання, що він в повній мірі не відповідає вимогам чинного законодавства, виходячи з наступного:

Абзацом 1 пункту 81.1. статті 81 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Відповідно до пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється органом державної податкової служби щодо дотримання норм законодавства з питань обігу готівки, порядку здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у т. ч. про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Вимоги щодо порядку, організації та проведення фактичних перевірок передбачені нормами статті 80 ПК України.

Так, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника органу податкової служби, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктом 80.2 статті 80 ПК України.

У оскарженому наказі № 210 від 25.12.2014 р. правовою підставою для проведення фактичної перевірки позивача податковим органом вказано п.п.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України.

Згідно п.п.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України, фактична перевірка може проводитись у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на органи державної податкової служби, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на органи державної податкової служби, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Із змісту наведених вище правових норм видно, що обов'язковими обставинами (передумовами) для проведення фактичної перевірки згідно п.п.80.2.2 ПК України є отримання в установленому законодавством порядку від державних органів або органів місцевого самоврядування інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на органи державної податкової служби.

Тобто, для проведення фактичної перевірки не достатньо лише існування у Податковому кодексі України відповідних підпунктів пункту 80.2 ст.80, а мають існувати вказані вище фактичні обставини та передумови, які дозволяють податковому органу керуватись вказаною правовою нормою при призначенні (проведенні) такої перевірки.

Всупереч вищенаведеному, у оскаржуваному Наказі № 210 від 25.12.2014 р. не зазначено, яка саме інформація була отримана податковим органом від державних органів або органів місцевого самоврядування.

Суд вважає, що підпункти 8.2.2 ПК України містять лише загальну диспозицію для невизначеного кола осіб, але не являються фабулою фактичних обставин (обов'язкових передумов) для такої перевірки відносно конкретно визначеного платника податку.

Відповідно до абзацу 2 пункту 81.1. статті 81 ПК України не пред'явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивач не допустивши посадових осіб Головного управління ДЕС. у Тернопільській області діяв правомірно, у відповідності до вищезазначених норм ПК України, а наказ № 210 від 25.12.2014 р., як одна із підстав для проведення фактичних перевірок не відповідав вимогам чинного податкового законодавства, а тому і не надавав права посадовим особам контролюючого органу приступити до такого роду перевірок.

Незважаючи на встановлення факту протиправності оспорюваного наказу, суд приходить до переконання про відмову в задоволенні позову виходячи з наступного:

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Захист прав, свобод та інтересів слід відрізняти від їх охорони. Охорона прав та інтересів має на меті запобігти їх порушенню. Охорона здійснюється шляхом встановлення відповідних норм права, правових стимулів, заборон тощо. Натомість, захист прав здійснюється у разі їх порушення.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб'єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає. Звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

З аналізу ч.1 ст.2 та п.1 ч.1 ст.3 КАС України можна прийти до висновку, що завданням адміністративного судочинства є вирішення публічно-правового спору між сторонами. Рішення суду усуває спірність і в цей спосіб досягається захист прав та інтересів особи. Отже, захист прав - це наслідок вирішення спору, а не завдання суду.

При дослідженні обставин розглядуваної адміністративної справи встановлено, що оскаржуваний наказ є актом одноразового застосування та вичерпує свою дію фактом його виконання або невиконання.

Як зазначалося вище, позивач скористався своїм правом на недопуск посадових осіб податкового органу до проведення перевірки. Станом на час розгляду справи, наказ № 210 від 25.12.2014 р. втратив свою чинність, оскільки строк проведення перевірки визначений у п.2 Наказу завершився, а сама перевірка не була проведена.

Таким чином, правовідносини між позивачем та відповідачем завершилися недопуском посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки. Тому в даному випадку відсутній публічно-правовий спір, у зв'язку з чим суд приходить до переконання що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову приватного підприємства "Козацька смакота" до головного управління Державної фіскальної служби в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування наказу №210 від 25 грудня 2014 року "Про проведення фактичної перевірки ПП "Козацька смакота" та визнання протиправними дій, відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 31 січня 2015 року.

Головуючий суддя Осташ А. В.

копія вірна

Суддя Осташ А. В.