Справа № 2а-33/11
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2015-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

"21" січня 2015 р. м. Київ К/800/16751/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Сороки М.О.,
Смоковича М.І.,
Васильченко Н.В.,

секретаря судового засідання: Носенко Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Черкаської міської ради, треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, управління Держкомзему в місті Черкаси та Черкаській області про визнання рішення недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2013 року,-

в с т а н о в и в:

У травні 2010 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, у якому просила визнати недійсним пункт 37 рішення Черкаської міської ради «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування» № 714 від 18.08.1998 в частині передачі у приватну власність ОСОБА_7 земельної ділянки розміром 591,0 м2 по АДРЕСА_1.

Постановою Соснівського районного суду міста Черкаси від 5 листопада 2012 року позов задоволено. Визнано недійсним пункт 37 рішення Черкаської міської ради «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування» № 714 від 18.08.1998 в частині передачі у приватну власність ОСОБА_7 земельної ділянки розміром 591,0 м2 по АДРЕСА_1.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2013 року постанову суду першої інстанції скасовано, провадження у справі закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті 157 КАС України, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

У запереченні на касаційну скаргу Черкаська міська рада, посилаючись на законність судового рішення суду апеляційної інстанції, просить залишити його без змін.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у касаційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та закриваючи провадження у справі, апеляційний суд виходив з того, що між сторонами виник спір про право власності на земельну ділянку, що виключає його розгляд в порядку адміністративного судочинства.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 КАС України, у редакції на час спірних правовідносин, справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У пункті 7 частини 1 вказаної статті визначено поняття суб'єкту владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. (пункт 1 частини 2 статті 17 КАС України).

Таким чином, нормами КАС України, без зазначення будь-яких виключень, передбачено, що до компетенції адміністративних судів, належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Тобто, справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) суб'єктами стосовно їх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, в яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

Частиною 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території (частина 1 статті 144 Конституції України).

Посилаючись на те, що спірне рішення прийнято Черкаською міською радою в якості власника земельної ділянки, і в даному випадку відповідач не виконував владні управлінські функції, апеляційний суд прийшов до висновку, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Проте, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає цей висновок таким, що зроблений на неповно з'ясованих обставинах справи з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 4 Земельного кодексу України 1990 року, чинного на час прийняття спірного рішення, суб'єктами права державної власності на землю виступають, зокрема, обласні, районні, міські, селищні, сільські Ради народних депутатів - на землі в межах їх територій, за винятком земель, що перебувають в загальнодержавній власності.

Однак, судом апеляційної інстанції приписи вказаної статті не були взяті до уваги, а відтак зроблено передчасний висновок про те, що міська рада у вказаних правовідносинах не є суб'єктом владних повноважень, а виступає власником земельної ділянки, що виключає розгляд справи в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з вимогами частини 3 статті 3 Земельного кодексу України 1990 року повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування.

У пункті 9 частини 1 статті 3 КАС України визначено, що у публічно-правовому спору відповідачем є суб'єкт владних повноважень, а у випадках, передбачених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Відповідачем у вказаних правовідносинах позивач зазначив Черкаську міську раду. Проте, як вбачається з наявної у матеріалах справи копії спірного рішення «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування» № 714 від 18.08.1998, воно було прийнято її виконавчим комітетом.

За змістом частини 1 статті 52 цього ж Кодексу суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Всупереч вказаним вимогам судами не досліджувалось питання чи є Черкаська міська рада належним відповідачем у справі, яка повинні відповідати за цим адміністративним позовом.

Крім того, судами не досліджувалось питання дотримання ОСОБА_4 строку звернення до суду з цим позовом.

Так, частиною 2 статті 99 КАС України, у редакції на час спірних правовідносин, передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 100 КАС України, у редакції на час спірних правовідносин, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Однак, судами не надано належної оцінки доводам третіх осіб у справі - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом, встановленим статтею 99 КАС України.

У судовому засіданні представник Черкаської міської ради повідомив про наявність судового рішення за аналогічним позовом про закриття провадження у справі з тих підстав, що вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З'ясування цього питання є важливим для вирішення справи з метою недопущення перешкоди в доступі до правосуддя.

Згідно зі статтею 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

У відповідності до вимог частин 2,4 статті 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

З врахуванням того, що у справі необхідно досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені у судовому рішенні, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку про їх скасування та направлення справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи судам необхідно повно та всебічно з'ясувати всі обставини справи, вірно застосувати норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 227, 230, 231 КАС України, суд, -

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Постанову Соснівського районного суду міста Черкаси від 5 листопада 2012 року і

ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2013 року - скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

Ухвала набирає законної з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: