Справа № 750/12137/14
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2015-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

23 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, публічного акціонерного товариства «Сіверянка» про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулася до суду даним позовом, в якому просила суд:

- визнати дії управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові з приводу відмови в призначенні пенсії ОСОБА_2 за віком на пільгових умовах за списком № 2, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956 року, неправомірними;

- зобов'язати управління Пенсійного фонду України в місті Чернігові призначити ОСОБА_2 пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956 року, з дня звернення із заявою про призначення пенсії.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 грудня 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що позивач не має права на призначення пенсії згідно ст. 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та відповідно за списком №2, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР №1173 від 22 серпня 1956 року, оскільки дана стаття поширюється лише на осіб, які працювали з такими шкідливими умовами праці до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення», тобто до 01 січня 1992 року, а позивач продовжувала працювати в шкідливих умовах праці до 31.07.1992 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з вимогами ст. 183-2 КАС України апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач працювала на Чернігівській фабриці гумо-технічних виробів з 13.03.1981 року по 31.07.1992 року на різних посадах, що підтверджується записами трудової книжки (а.с. 11-13).

З довідки від 17.03.2013 № 10, виданої позивачу ПАТ виробничо-торгова фірма «Сіверянка» (а.с. 6), вбачається, що ОСОБА_2 в періоди з 13.03.1981 по 10.08.1981 та з 27.10.1981 по 31.12.1991 працювала повний робочий день на Чернігівській фабриці гумотехнічних виробів виконувала роботи безпосередньо у виробництві засобів хімічного захисту на посадах учениця швачки, швачка, що передбачені Списком № 2, розділ 11, підрозділ 1, пункт 4, затвердженим постановою РМ СРСР від 22.08.1956 № 1173.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, яка досягла 54 років та має стаж роботи більше 25 років, при цьому пільговий стаж становить більше як 10 років, звернулася до управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Листом №9873/05 від 30 травня 2014 року управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова повідомило позивача про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, оскільки не виконані норми для призначення пенсії згідно чинного законодавства, зокрема, в уточнюючій довідці ЗАТ виробничо-торгова фірма «Сіверянка» посилається на Список №2, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР №1173 від 22 серпня 1956 року, натомість на час роботи позивача діяв Список №2, затверджений постановою КМ СРСР №10 від 26 січня 1991 року.

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на пенсію за віком на пільгових умовах, подала документи, необхідні для нарахування їй пенсії на пільгових умовах, натомість, відповідач безпідставно відмовив у призначенні такої пенсії.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до п. 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Згідно Списку №2 виробництв, цехів, професій та посад з важкими умовами праці, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173, до такої категорії працівників віднесені, серед іншого, робітники та інженерно-технічні робітники, безпосередньо зайняті в цехах, виробництвах (на правах цехів) та окремих установках таких виробництв, серед іншого, гумового в цехах, ділянках, зокрема, засобів хімічного захисту (розділ 11, підрозділ 1, пункт 4).

У відповідності до п.«б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, чоловіки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років і 6 місяців на зазначених роботах.

При цьому, ст.100 вищенаведеного Закону передбачено, що особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах, зокрема, особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, що позивач працювала на роботах із шкідливими і важкими умовами праці до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення», при стажі роботи не менше 20 років стаж роботи позивача, який дає право на пенсію на пільгових умовах, становить більше 10 років, позивач подала документи, необхідні для нарахування пенсії на пільгових умовах, а тому відповідач зобов'язаний призначити позивачу пенсію на пільгових умовах відповідно до ст.100 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо визнання протиправною відмови відповідача у призначенні пільгової пенсії за віком з підставі не підтвердження пільгового стажу та зобов'язання відповідача призначити пенсію за віком.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення спору.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення відповідно до норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 196, 183-2, 198, 200, 205, 206, 112, 254 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 грудня 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили через п'ять днів після направлення його копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді І.О. Грибан
О.А. Губська

.

Головуючий суддя Парінов А.Б.

Судді: Грибан І.О.

Губська О.А.