Справа № 1618/3805/12
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2015-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2015 року м. Київ К/800/66460/13

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19 серпня 2013 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Лубенської міської ради, Управління Держземагенства у Лубенському районі Полтавської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_4 звернулась з позовом до Лубенської міської ради, Управління Держземагенства у Лубенському районі Полтавської області, в якому, з урахуванням змінених позовних вимог, просила:

відновити межі, щоб площа земельної ділянки, яка знаходиться у її користуванні відповідала договору купівлі-продажу і документам;

надати їй державний акт і все узаконити;

винних притягнути до відповідальності, вважає дії незаконні: тільки їй, як власнику ділянки, за ч. 1 ст. 78 ЗК України належить право на її володіння, користування і розпорядження;

врахувати, що згідно статей 1, 212 ЗК України самовільно зайняті землі підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам і несуть відповідальність відшкодовують за час незаконного користування;

врахувати при розгляді ст. 152 ЦК України, за якою держава забезпечує рівні умови захисту прав власності на землю; п. б відновлення стану земельної ділянки, яка б відповідала договору купівлі-продажу; п. в визнати угоду приватизації Ковтуна недійсною бо видана з рядом порушень, які не відповідають закону, та не виконано рішення суду при цьому; п. відшкодування заподіяних збитків;

врахувати ст. 903 ЗК України, за якою право власності та право постійного користування землі виникає після одержання власником документів, що посвідчують право власності;

повернути їй шляхом кадастрової зйомки площу земельної ділянки 523 кв. м згідно договору купівлі-продажу. Надати їй державний акт на землю. Винних наказати по закону.

стягнути з Управління Держкомзему у Лубенському районі моральну шкоду в сумі 5000 грн.;

скасувати приватизацію Ковтуна та Куц, як незаконно оформлені;

зобов'язати Управління Держкомзему у Лубенському районі видати державний акт на землю і кадастровий номер.

Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19 серпня 2013 року в задоволені позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2013 року змінено постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19 серпня 2013 року, доповнивши її наступним: "Визнати незаконним призупинення Управлінням Держкомземагенства у м. Лубни Полтавської області процедури приватизації земельної ділянки, що перебуває у користуванні ОСОБА_4, площею 523 кв. м. Зобов'язати Управління Держземагентства у Лубенському районі Полтавської області вчинити дії щодо приведення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують права на земельну ділянку ОСОБА_4 у відповідність площі земельної ділянки - 523 кв. м". В іншій частині постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19 серпня 2013 року залишено без змін.

Не погоджуючись з рішеннями судів, позивач звернулась з касаційною скаргою, в якій просила їх скасувати в частині відмови в задоволені позову та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В запереченнях відповідачі просили залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги в межах ч. 2 ст. 220 КАС України, матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач визначила невірний спосіб захисту порушеного права.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність змінити рішення суду першої інстанції та відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України прийняв рішення у справі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції.

Із конститутивних ознак норм статей 6, 105, 162 цього Кодексу випливає, що вони гарантують право особи на звернення за захистом їх порушених прав, свобод чи інтересів суб'єктами владних повноважень і визначають підстави, форми та способи захисту цих прав.

Зокрема, у частині першій статті 6 КАС встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ст. 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин, статтями 105 та 162 цього Кодексу передбачені безпосередні способи захисту, за допомогою яких особа має захищати її порушене, невизнане або оспорюване право.

Згідно із частиною четвертою статті 105 КАС адміністративний позов може містити вимоги про: 1) скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень; 2) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю; 5) виконання зупиненої чи невчиненої дії; 6) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 7) примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності. Адміністративний позов суб'єкта владних повноважень може містити інші вимоги у випадках, встановлених законом.

За правилами частин першої, другої статті 162 КАС у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Таким чином, колегія суддів погоджується з постановою апеляційного суду, якою змінено рішення суду першої інстанції, оскільки вибраний позивачем спосіб захисту уявного порушеного права не відповідає визначеному чинним законодавством способу захисту права.

Водночас, правила частини третьої статті 105 КАС щодо зазначення позивачем у позовній заяві способу захисту судом порушених прав не виключають можливості обрання іншого способу захисту самим судом.

Зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до врахуванням приписів ч. 2 ст. 11 КАС України, яка визначає право суду вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод і інтересів сторони, про захист яких вона просить, та з урахуванням вищезазначених обставин справи, колегія суддів приходить до висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог.

Оскільки при вирішенні справи суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, то скаргу ОСОБА_4 слід залишити без задоволення.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків судів.

Відповідно до статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: