Справа № 2а/2370/2680/12
Суддя: Острович С.Е.
Дата ухвалення: 2015-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2015 року м. Київ К/800/13103/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

суддівОстровича С.Е.
Степашка О.І.
Федорова М.О.

секретаря судового засідання Іванова К.Ю.,

представник позивача не з'явився

представник відповідача Замковенко О. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва Державної податкової служби на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2013 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва Державної податкової служби, третя особа - Смілянська об'єднана державна податкова інспекція Черкаської області Державної податкової служби про визнання дій і бездіяльності протиправними, визнання протиправними і скасувати рішення, зобов'язати вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 (далі - ФО-П ОСОБА_5) звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва Державної податкової служби (далі - ДПІ у Голосіївському районі), третя особа - Смілянська об'єднана державна податкова інспекція Черкаської області Державної податкової служби (далі - Смілянська ОДПІ) в якому просить визнати дії і бездіяльність протиправними, визнання протиправними і скасувати рішення, зобов'язати вчинити дії.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2012 року у задоволенні позову ФО-П ОСОБА_5 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2013 року апеляційну скаргу ФО-П ОСОБА_5 задоволено частково. Скасовано постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2012 року та прийнято нову, якою позовні вимоги ФО-П ОСОБА_5 задоволено частково. Скасоване податкове повідомлення-рішення № від 08.06.2012 року. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду апеляційної інстанції ДПІ у Голосіївському районі подала касаційну скаргу в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2013 року та залишити в силі постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2012 року.

ФО-П ОСОБА_5 подав письмові заперечення на касаційну скаргу ДПІ у Голосіївському районі.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі фактичні обставини справи.

ДПІ у Голосіївському районі було проведено планову невиїзну перевірку дотримання вимог чинного законодавства з питань оподаткування ФО-П ОСОБА_5 за період з 01.10.2009 року по 31.12.2011 року. За результатами перевірки складно акт №19/1720/НОМЕР_1 від 19.04.2012 року

Перевіркою встановлено порушення позивачем п.п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України.

На підставі акту перевірки відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення № від 08.06.2012 року, яким позивачу донараховано податок з доходів фізичних осіб на суму 3511027, 17 грн., з яких за основним платежем - 3384468,96 грн. та штрафні (фінансові) санкції - 126558,21 грн.

Щодо скасування податкового-повідомлення рішення № від 08.06.2012 року, судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

Пунктом 198.1 ст. 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 ПК України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг .

Згідно з п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (п. 201.6 ПК України).

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Судом апеляційної інстанції визначено, що формування податкового кредиту є правом платника податку щодо зменшення податкових зобов'язань звітного періоду, яке виникає виключно за наявності податкових накладних. Закон забороняє включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у складі ціни придбання товарів (робіт, послуг), якщо ці суми не підтверджені податковими накладними, та передбачає відповідальність платника податків за порушення цих вимог у вигляді фінансових санкцій.

Відповідно до п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що податкові накладні, на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит, відповідають вимогам, встановленим п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України. Тобто, виникнення права платника податку на податковий кредит є наслідком фактичного проведення господарської операції, яка є об'єктом оподаткування податком на додану вартість, за наявності первинних документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Судом апеляційної інстанції зазначено, що у позивача наявні всі первинні документи, що підтверджують реальність господарських операцій. Дані первинні документи відповідають вимогам чинного законодавства та містять всі необхідні реквізити.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що податкове повідомлення-рішення винесено податковим органом безпідставно та підлягає скасуванню.

Щодо визнання протиправною бездіяльність ДПІ у Голосіївському районі м. Києва щодо не зняття з обліку та не переведення з 01.01.2012 року до Смілянської ОДПІ та зобов'язання ДПІ у Голосіївському районі провести передачу облікових справ ФО-П ОСОБА_5 до Смілянської ОДПІ з дати набрання законної сили рішенням суду, судами попередніх інстанцій зазначено наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на момент проведення планової перевірки позивача не було зареєстровано у податковому органі за новим місцезнаходженням, зміни до плану-графіку планових податкових перевірок на перше півріччя 2012 року не вносилися, довідка форми 4-ОПП про взяття на облік в іншому податковому органі позивачем не отримувалася, то процедура зняття з податкового обліку у відповідача повинна бути продовжена до закінчення 2012 року, а позивач зобов'язаний подавати декларації, сплачувати податки та збори, надавати відповіді на запити та подавати документи на планову перевірку, нести відповідальність за невиконання цих обов'язків у податковому органі за попереднім місцезнаходженням.

Крім того, з даних облікової картки з ПДВ встановлено судами, що станом на 01.01.2012 року позивач мав податковий борг в сумі 340133,87 грн. Станом на час розгляду цього спору в суді першої інстанції заборгованість не погашено, а позивач перебуває в стані припинення, про що 14.03.2012 року внесено запис в ЄДРПОУ. Оскільки після проведення планової перевірки 19.04.2012 року було прийнято податкове повідомлення-рішення, то позивач має неузгоджену заборгованість перед відповідачем, що унеможливлює закінчення процедури зняття з податкового обліку позивача із ДПІ у Голосіївському районі м. Києва.

Щодо визнання протиправною організацію та проведення планової документальної перевірки позивача за період з 01.10.2009 року по 31.12.2011 року, а також викладення в акті перевірки висновків про нікчемність правочинів, судами попередніх інстанцій зазначено наступне.

Відповідно до п.п. 79.1, 79.2 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Судами попередніх інстанцій зроблений висновок щодо правомірності наказу про проведення документальної виїзної перевірки, що повністю відповідає порядку проведення документальних позапланових перевірок відповідно до п. 78.4 ст. 78 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.п. 86.1, 86.4 ст. 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу державної податкової служби та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що акт перевірки податкового органу було винесено відповідно до вимог чинного законодавства. Оскаржуваний акт жодним чином не порушив права та законні інтереси позивача, адже вчинені податковим органом дії щодо складання акту документальної невиїзної перевірки не породжують для платника податків настання будь-яких юридичних наслідків та не впливають на його права та обов'язки.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про часткове задоволення позовних вимог ФО-П ОСОБА_5

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, оскільки рішення суду апеляційної інстанції постановлене з додержанням норм процесуального та матеріального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновок суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва Державної податкової служби залишити без задоволення, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді С.Е. Острович
О.І. Степашко
М.О. Федоров