Справа № 813/4312/14
Суддя: Костів М.В.
Дата ухвалення: 2015-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року Справа № 876/9122/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.,

суддів Шавеля Р.М., Савицької Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Приватної агрофірми «Дністер» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15.09.2014 р. у справі №813/4312/14 за позовом Приватної агрофірми «Дністер» до Миколаївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області про скасування податкових повідомлень - рішень,

встановив:

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15.09.2014 р. у справі №813/4312/14 за позовом Приватної агрофірми «Дністер» до Миколаївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень № та № від 03.06.2014 р., у позові було відмовлено.

В апеляційній скарзі скаржник просить постанову суду скасувати та задовольнити позов. Апеляційна скарга мотивована документальним підтвердженням реальності здійснення господарських операцій з контрагентами. Посилається на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15.10.2013 р. у справі №820/8309/13-а, якою було задоволено позов ТзОВ «Торгові логістичні системи» до Дергачівської ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області, визнано протиправними дії ОДПІ по проведенню зустрічної звірки ТзОВ «Торгові логістичні системи» за період травень, червень 2013 р., результат якої оформлений актом від 21.08.2013 р. №24/20-11-22-02/38655942; зобов'язано Дергачівську ОДПІ поновити в автоматизованій системі «Результати співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України» відомості, які були задекларовані позивачем щодо податкових зобов'язань та податкового кредиту за відповідний період; визнано протиправною відмовою Дергачівської ОДПІ щодо неприйняття уточнюючих розрахунків податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за цей період.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, а відтак на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, апеляційний суд дійшов переконання про задоволення апеляційної скарги.

Суд першої інстанції встановив та матеріалами справи підтверджується наступне.

21.05.2014 року відповідачем проведено позапланову виїзну документальну перевірку позивача з питань повноти декларування, нарахування та своєчасності сплати в бюджет податку на додану вартість та податку на прибуток по взаємовідносинах з ТОВ «Торгові логістичні системи» за липень 2013 року. За результатами проведеної перевірки складено акт №413/22-00/03762064. Перевіркою встановлено порушення позивачем п. 198.1., п.198.2., п.198.3., ст. 198 ПК України, в результаті чого завищено суму податкового кредиту та відповідно занижено суму податку на додану вартість, який підлягає сплаті до бюджету за липень 2013 року на загальну суму 47500 грн.; п.п. 138.8.1. п. 138.8., ст. 138 та п.п. 139.1.9. п. 139.1. ст. 139 ПК України, в результаті завищено суму витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування та відповідно занижено податок на прибуток, який підлягає сплаті до бюджету за 2013 рік на загальну суму 45125 грн.

03.06.2014 року відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення № , яким згідно з п.п. 54.3.2. п. 54.3. ст. 54, п.п. 78.1.1. п. 78.1. ст. 78 ПК України на підставі акта перевірки № 413/22-00/03762064 від 21.05.2014 року встановлено порушення п. 198.1., п. 198.2., п. 198.3. ст. 198 ПК України, у зв'язку з чим позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в сумі 59375,00 грн., в тому числі за основним платежем 47500 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 11875 грн.

З цих підстав 03.06.2014 року відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення № , яким згідно з п.п. 54.3.2. п. 54.3. ст. 54, п.п. 78.1.1. п. 78.1. ст. 78 ПК України, на підставі акта перевірки № 413/22-00/03762064 від 21.05.2014 року, встановлено порушення п.п. 138.8.1. п. 138.8. ст. 138, п.п. 139.1.9. п. 139.1 ст. 139 ПК України, у зв'язку з чим позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств в сумі 56406 грн., в тому числі за основним платежем 45125 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 11281 грн.

Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив з тих підстав, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами реальність здійснених господарських операцій, тому податкові повідомлення - рішення відповідачем винесено правомірно.

Проте колегія суддів апеляційного суду з такими висновками суду першої інстанції погодитись не може, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам та суперечать нормам матеріального права.

Відповідно до пп. 14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п.138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до пп.139.1.1 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності.

Отже, до складу валових витрат можуть бути віднесені витрати, які безпосередньо пов'язані з підготовкою, організацією, веденням виробництва, реалізацією продукції (робіт, послуг).

Згідно з п. 198.1. ст. 198 цього ж Кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Відповідно до п. 198.2. ст. 198 цього Кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Датою виникнення права замовника на віднесення сум до податкового кредиту з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Згідно з п. 198.3. ст. 198 цього ж Кодексу податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього ж Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Згідно з ч. 1 ст. 9 цього ж Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

З огляду на викладене, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Факт здійснення господарських операцій ПА «Дністер» з його контрагентом - ТзОВ «Торгові логістичні системи» підтверджується договором, актами надання послуг, актами приймання виконаних робіт, податковими накладними, довідками про вартість виконаних будівельних робіт, подорожніми листами, які є належними доказами в підтвердження факту виконання таких.

Як встановлено судом першої інстанції, Приватна агрофірма «Дністер» та ТзОВ «Торгові логістичні системи» 03.07.2013 року уклали договір підряду №07/2013-03, відповідно до якого ТзОВ «Торгові логістичні системи» (Підрядник) та Приватна агрофірма «Дністер» (Замовник) доручає Підряднику виконати вскришні роботи у м. Миколаєві Львівської області.

Матеріалами справи підтверджується, що розрахунки за зазначеним договором між позивачем та його контрагентом здійснювалися у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями, на підтвердження належного виконання умов договору були оформлені акти виконаних робіт від 31.07.2013 року №818, та №819, акти приймання виконаних робіт за липень 2013 року, були оформлені податкові накладні від 31.07.2013 року №262 та №263 на відповідні суми. Суми за вищезазначеними податковими накладними були включені позивачем до податкового кредиту з податку на додану вартість.

Слід зауважити, що актом перевірки не підтверджено, що на момент здійснення господарських операцій контрагент позивача не знаходився в Єдиному державному реєстрі, а також, що у такого не було Свідоцтва про реєстрацію платником податку на додану вартість. Копії Виписки з ЄДР, Свідоцтва №200121705 про реєстрацію платника податку на додану вартість підтверджують зворотне.

Даючи узагальнюючу правову оцінку наведеним доказам колегія суддів вважає, що прямими доказами в підтвердження обставин правомірності формування податкового кредиту з ПДВ та валових витрат є надані позивачем первинні бухгалтерські документи, які відповідають вимогам чинного законодавства.

В акті перевірки відповідач вказує на недоліки в оформленні актів надання послуг, оскільки в них не зазначено обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, а саме: в якій кількості виконано вскришні роботи, на якій площі виконувалися дані роботи, в якій кількості знято вскришну породу. Окрім того, відсутня інформація щодо витрат, понесених на транспортні засоби (машини, обладнання), використані при виконанні вскришних робіт, заробітну плату.

Однак зазначені, на думку, осіб, які проводили перевірку, недоліки спростовуються матеріалами справи. Адже відповідач, а також суд першої інстанції не взяли до уваги, що окрім актів надання послуг №№ 818, 819 від 31.07.2013 року, сторони підписали й акти приймання виконаних робіт №б/н за липень 2013 року, в яких міститься вся інформація, на відсутність якої в актах надання послуг посилається відповідач. Матеріали справи містять також і довідки про вартість виконаних робіт.

Відтак, недоліки при оформленні актів виконаних робіт, на які посилається відповідач в акті перевірки, не заслуговують на увагу, оскільки матеріалами справи підтверджується протилежне, а законодавство не встановленює вимоги щодо обов'язкових реквізитів такого виду документів. Підписання актів виконаних робіт свідчить про належне виконання умов договору. Відтак, останні не можуть бути належними і допустимими доказами фіктивності господарських операцій.

Подані ж відповідачем докази (акти документальних невиїзних перевірок чи акти про неможливість проведення зустрічних звірок контрагентів позивача) не є прямими та в своїй сукупності не можуть вказувати на протиправність дій позивача при оподаткуванні згаданих господарських операцій і підтверджувати обізнаність позивача про можливе сумнівне ведення господарської діяльності його контрагента. Так, судом не можуть братися до уваги висновки акту Дергачівської ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «Торгові логістичні системи» (податковий номер 38655942) щодо документального підтвердження господарських відносин із платниками податків за період липень 2013 року» від 14.10.2013 року №56/20-11-22-02/38655942, в якому, зокрема, зроблено висновок про неможливість реального здійснення фінансово-господарських операцій ТОВ «Торгові логістичні системи» та ведення господарської діяльності у порядку, передбаченому приписами діючого законодавства.

Окрім того, сама по собі неможливість реалізації органами державної податкової служби визначеної законодавством компетенції щодо проведення зустрічних звірок господарюючого суб'єкта не може вважатись доказом вчинення порушень податкового законодавства, тим більше особою, якої така зустрічна звірка безпосередньо не стосувалася. Отже, акти про неможливість проведення зустрічної звірки не можуть розглядатися як належне підтвердження фактів порушення платником податків податкового законодавства, здобуте в ході перевірки.

Відповідно до п.3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом ДПА України №984 від 22.12.2010р. акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Згідно з п.6 даного Порядку факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

При цьому, можливі порушення податкового законодавства контрагентами позивача не породжують для нього самого негативних наслідків в силу засад індивідуалізації відповідальності. Це випливає і з рішень Європейського суду з прав людини щодо права платника ПДВ на податковий кредит/бюджетне відшкодування за операціями з несумлінними, з податкової точки зору, постачальниками: «Інтерсплав» проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і «Бізнес Супорт Центр» проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03). Приймаючи ці рішення, Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що позбавлення податковими органами права платників ПДВ на податковий кредит/бюджетне відшкодування з причин виявлення зловживань з боку їхніх постачальників є порушенням статті 1 Протоколу 1 до Конвенції. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 31 січня 2011 року справа №21-47а10.

Колегією суддів також взято до уваги, що спірні господарські операції в судовому порядку недійсними не визнавались, надавались та оплачувались протягом певного періоду часу, що дає підстави вважати, що такі мали реальний характер.

Таким чином, господарські операції, здійснювалися правоздатними юридичними особами і по своїй суті не суперечать інтересам держави.

За змістом частини 1 статті 228 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), правочин спрямований на незаконне заволодіння майном держави, вважається таким, що порушує публічний порядок, а отже, згідно з частиною 2 згаданої статті є нікчемним.

Як зазначено у частині 2 статті 215 ЦК України, визнання судами нікчемних правочинів недійсними не вимагається. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім пов'язаних з його недійсністю.

Надані суду Приватною агрофірмою «Дністер» документи на підтвердження реальності господарських операцій, складені відповідно до вимог законодавства та не порушують публічний порядок, містять обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Безпідставними вважає колегія суддів і висновок суду першої інстанції щодо "безпредметності та недолугості" зобов'язань сторін, які передбачені договором підряду 03.07.2013 року №07/2013-03, укладеним між ПА «Дністер» та ТзОВ «Торгові логістичні системи». Адже зміст зазначеного договору відповідає вимогам гл. 61 ЦК України, а підписання його сторонами свідчить про досягнення згоди по всіх істотних умовах договору. Окрім зазначеного, колегія суддів вказує на те, що предметом даного спору не є розгляд питання нікчемності договору підряду.

Аналізуючи обставини справи та вимоги чинного законодавства колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення дійшов помилкового висновку про заниження податку на прибуток на суму 45 125,00 грн. та заниження ПДВ на суму 47 500,00 грн., а тому прийняті на основі таких висновків податкові повідомлення-рішення є протиправними і підлягають скасуванню.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 94 КАС України слід стягнути з Державного бюджету України на користь Приватної агрофірми «Дністер» () судовий збір в сумі 1 389,51 грн.

В силу приписів ст.202 КАС України, яка визначає підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення: невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи; розгляд і вирішення справи неповноважним судом, колегія суддів дійшла переконання, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позов - до задоволення.

Керуючись ст.ст. 94, 160, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Приватної агрофірми «Дністер» задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15.09.2014 р. у справі №813/4312/14 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення, винесені Миколаївською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Львівській області № від 03.06.2014 року та № від 03.06.2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватної агрофірми «Дністер» () 1 389,51 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Костів М.В.

Судді Шавель Р.М.

Савицька Н.В.