Справа № 824/3315/14-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2015-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2015 року м. Чернівці Справа № 824/3315/14-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лелюка О.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Кіщук О.І.,

позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області Патєхіної Ж.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 до Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області про зобов'язання до вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 звернулись до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області про скасування рішення та зобов'язання до вчинення певних дій.

В обґрунтування своїх вимог позивачі вказували про те, що вони мають право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Однак наразі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис про обтяження прав на вказаний будинок. Заборона була накладена у 1974 році Чернівецьким машинобудівним заводом, який на сьогоднішній день ліквідований без правонаступників.

ОСОБА_2 звертався до Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області із заявою про скасування обтяження на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Проте рішенням №12777218 від 30 квітня 2014 року йому відмовлено у державній реєстрації обтяження заборони на вказане нерухоме майно у зв'язку з тим, що відсутній документ, що підтверджує припинення обтяження та згоди обтяжувача на її зняття.

Оскільки питання щодо скасування обтяження не було вирішено, посилаючись на положення Цивільного кодексу України та вказуючи, що заборона відчуження, накладена на підставі уже неіснуючого підприємства, являє собою перешкоду у реалізації законного права розпорядження власним майном, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 просили суд:

1) скасувати рішення Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області №12777218 від 30 квітня 2014 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень на нерухоме майно (припинення) на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1;

2) зобов'язати Реєстраційну службу Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області вчинити дії щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості (запис) про скасування обтяження на нерухоме майно, а саме: житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

В ході розгляду справи щодо частини позовних вимог про скасування рішення №12777218 від 30 квітня 2014 року допущено заміну первинного відповідача у даній справі Реєстраційну службу Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області на належного відповідача - державного реєстратора Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області Гаврилюк Руслану Захарівну.

Враховуючи вказану процесуальну дію, позивачі уточнили позовні вимоги та просили суд скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області Гаврилюк Р.З. №12777218 від 30 квітня 2014 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. В іншій частині позовні вимоги залишились незмінними.

В судовому засіданні 22 січня 2015 року позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 заявили суду про відмову від позовних вимог, що заявлені до державного реєстратора Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області Гаврилюк Р.З. Також вказали, що позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтримають таку часткову відмову від позову.

Ухвалою суду від 22 січня 2015 року закрито провадження в даній адміністративній справі в частині позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області Гаврилюк Руслани Захарівни №12777218 від 30 квітня 2014 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень на нерухоме майно (припинення) на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1.

Позовну вимогу про зобов'язання Реєстраційну службу Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області вчинити дії щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей (запису) про скасування обтяження на нерухоме майно, а саме: житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, позивач ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві. Просили суд задовольнити позов.

Позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засіданні не з'явились, хоча були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи. В позовній заяві вони просили суд розглядати справу без їх участі.

Відповідач - Реєстраційна служба Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області проти позову заперечував та просив суд в його задоволенні відмовити у зв'язку з тим, що вимога позивачів зобов'язати Реєстраційну службу Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області вчинити дії щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про скасування обтяження на нерухоме майно суперечить положенням статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за змістом якої втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

При цьому відповідач фактично не заперечував проти права позивачів заявляти вимогу скасувати (припинити) обтяження на нерухоме майно: житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Заслухавши пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з нижченаведеного.

Судом встановлені та сторонами не заперечувалось наступні обставини.

Згідно Свідоцтв про право на спадщину за законом від 26 травня 2011 року та Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04 грудня 2012 року ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_1 є спадкоємцями майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8

Вказаним особам належить по 13/100 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 7 - 16).

Крім цього, 61/100 частки зазначеного житлового будинку належить на праві власності ОСОБА_6 згідно договору купівлі-продажу від 20 квітня 1988 року (а.с.17-19).

При оформленні спадщини спадкоємці дізналися від державного нотаріуса про наявність заборони на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1., що була накладена у 1974 році Чернівецьким машинобудівним заводом.

У зв'язку з цим, 11 вересня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до генерального директора товариства з обмеженою відповідальністю «Машзавод» із проханням звернутися до Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області щодо зняття заборони відчуження належного йому на праві спільної часткової власності будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20).

Листом від 19 вересня 2013 року заявника повідомлено про те, що товариство з обмеженою відповідальністю «Машзавод» як самостійний суб'єкт господарювання було створено в 1998 році та не являється правонаступником підприємств-попередників, а тому не має жодного відношення до накладення заборон чи обтяжень Чернівецьким машинобудівним заводом у 1974 році.

Також в листі зазначено, що правонаступник Чернівецького машинобудівного заводу - закрите акціонерне товариство «Чернівецький машинобудівний завод» згідно рішення загальних зборів акціонерів ліквідоване в грудні 2012 року без правонаступників, що також підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 16 квітня 2014 року (а.с. 21 - 24).

21 квітня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області із заявою, в якій просив зняти заборону з будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.25).

Рішенням №12777218 від 30 квітня 2014 року ОСОБА_2 відмовлено у державній реєстрації обтяження заборони на нерухоме майно на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

В зазначеному рішенні вказано, що подані документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме: відсутній документ, що підтверджує припинення обтяження та згоди обтяжувача на її зняття (а.с. 26, 82 - 98).

Починаючи з червня місяця 2014 року, ОСОБА_2 та інші позивачі неодноразово звертались до суду в порядку цивільного судочинства з позовами до Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області з приводу припинення обтяження на нерухоме майно - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1.

Однак суди приймали рішення про повернення позовної заяви позивачу з підстав недотримання правил підсудності або рішення про відмову у відкритті провадження з тих підстав, що заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства (а.с. 55 - 58).

За указаних обставин ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_6, вказуючи, що заборона відчуження, накладена на підставі уже неіснуючого підприємства, являє собою перешкоду у реалізації законного права розпорядження власним майном, звернулись до Чернівецького окружного адміністративного суду з даним позовом за захистом своїх прав.

До встановлених обставин суд застосовує наступні положення закону та робить відповідні висновки.

Згідно статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV (далі -Закон №1952-IV).

Згідно статті 2 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав. Нерухоме майно - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення. Обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.

За змістом статті 3 Закону №1952-IV державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна (відчуження, управління, іпотека тощо) вчиняються, якщо право власності чи інше речове право на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті та статтею 41 цього Закону.

Статтею 15 Закону №1952-IV передбачений порядок проведення державної реєстрації прав та їх обмежень, а статтею 16 Закону №1952-IV визначено подання заяв про державну реєстрацію прав та їх обмежень

Зокрема, передбачено, що заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом. Державна реєстрація припинення обтяження проводиться на підставі заяви обтяжувача, яку він зобов'язаний подати протягом п'яти робочих днів з дня припинення обтяження самостійно або на письмову вимогу боржника чи іншої особи, права якої порушено через наявність таких реєстраційних записів.

Згідно частини другої статті 19 Закону №1952-IV державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: 1) встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; 2) рішень судів, що набрали законної сили; 3) ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; 4) накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; 5) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об'єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; 6) інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; 7) договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Пунктом 73 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 жовтня 2013 року №868 (далі - Порядок №868), визначено, що під час проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно заінтересованою особою є особа, якою встановлено обтяження, а також особа, в інтересах якої встановлено обтяження (обтяжувач).

У разі проведення державної реєстрації припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно заінтересованою особою є також особа, якою припинено обтяження, а також особа, в інтересах якої припинено обтяження.

Статтею 91 Цивільного кодексу України передбачено, що юридичні особи мають цивільні права та обов'язки - цивільну правоздатність, яка виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до положень статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно статті 33 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» від 15 травня 2003 року №755-IV юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам у результаті злиття, приєднання, поділу, перетворення (реорганізації) або в результаті ліквідації за рішенням, прийнятим засновниками (учасниками) юридичної особи або уповноваженим ними органом, за судовим рішенням або за рішенням державного органу, прийнятим у випадках, передбачених законом.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Відповідно до статті 609 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Як вбачається з обставин справи, юридична особа, яка наклала заборону на нерухоме майно (житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1) припинена в результаті ліквідації без правонаступників, а тому не може звернутися до органу державної реєстрації прав із заявою про припинення обтяження речових прав на вказане нерухоме майно.

Поряд з цим відповідач в ході розгляду справи вказував про те, що в даному випадку із такою заявою можуть звернутися і позивачі як заінтересовані особи відповідно до пункту 73 Порядку №868. При цьому вони повинні надати судове рішення, що набрало законної сили, про припинення обтяження, на підставі якого відповідно до пункту 2 частини другої статті 19 Закону №1952-IV можливо провести державну реєстрацію припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно.

За відсутності такого рішення суду ОСОБА_2 і було відмовлено у державній реєстрації обтяження заборони на нерухоме майно на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (рішення №12777218 від 30 квітня 2014 року).

Водночас представник позивача наголошував, що судом неодноразово відмовлялось у відкритті провадження за позовами ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 до Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області з приводу припинення обтяження на нерухоме майно - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, з тих підстав, що такий спір не належить розглядати в порядку цивільного судочинства, а є справою адміністративної юрисдикції.

Щодо пояснень відповідача представник позивача зазначив, що в пункті 2 частини другої статті 19 Закону №1952-IV не вказано про те, що підставою для державної реєстрації обтяжень є виключно рішення суду, яке набрало законної сили, в цивільній справі про припинення обтяжень.

За неодноразової відмови у відкритті провадження в цивільній справі про припинення обтяження, позивачі звернулись до адміністративного суду за захистом своїх прав.

У зв'язку з цим, суд зазначає, що згідно статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

За визначенням, наведеним у пункті 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини першої та четвертої статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов подається до адміністративного суду у формі письмової позовної заяви особисто позивачем або його представником. Позовна заява може бути надіслана до адміністративного суду поштою. Адміністративний позов може містити вимоги, зокрема, про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.

Повноваження суду при вирішенні справи передбачені статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Враховуючи наведені вище норми матеріального та процесуального права, зважаючи на те, що юридична особа, яка наклала заборону на нерухоме майно, припинена в результаті ліквідації, й, відповідно, не може звернутися до органу державної реєстрації прав із заявою про припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, та беручи до уваги обставини неодноразової відмови судом у відкритті провадження в цивільній справі про припинення обтяження, адміністративний суд, керуючись принципом верховенства права, відповідно до якого за визначенням частини першої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 про зобов'язання Реєстраційну службу Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області вчинити дії щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей (запису) про скасування (припинення) обтяження речових прав на нерухоме майно, а саме: житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

При цьому суд не погоджується з доводами відповідача про те, що заявлена позивачами до суду вимога не може бути задоволена виключно тому, що суперечить положенням статті 9 Закону №1952-IV.

Так, за змістом указаної норми правом приймати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і видавати свідоцтво про право власності на нерухоме майно наділений виключно державний реєстратор прав на нерухоме майно, до обов'язків якого належить встановлювати відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Проте, як уже зазначалось, адміністративний позов ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 містить вимогу про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії, що відповідає пункту 2 частини четвертої статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України, а до повноважень адміністративного суду при вирішенні справи у разі задоволення позову належить зобов'язання відповідача вчинити певні дії (пункт 2 частини другої статі 162 Кодексу адміністративного судочинства України).

Таким чином, у даному випадку зобов'язання Реєстраційну службу Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області вчинити дії щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей (запису) про скасування (припинення) обтяження речових прав на нерухоме майно узгоджується з норами чинного законодавства.

На переконання суду, відсутність у позивачів права вчиняти будь-які правочини відносно нерухомого майна у зв'язку з реєстрацією в Державному реєстрі прав обтяження перешкоджає їм у повній мірі реалізовувати свої права власників (право володіння, користування, розпорядження), у зв'язку з чим у даній ситуації такі права підлягають безумовному захисту шляхом зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень вчинити дії щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей (запису) про скасування (припинення) обтяження речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

З огляду на викладене та керуючись статтями 2, 8, 69, 70, 71, 86, 94, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Зобов'язати Реєстраційну службу Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області вчинити дії щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей (запису) про скасування (припинення) обтяження речових прав на нерухоме майно, а саме: житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Повернути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 73 (сімдесят три) грн 08 коп. згідно квитанції №432 від 08 грудня 2014 року

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Лелюк

Постанова у повному обсязі складена 27 січня 2015 року.