Справа № 2а-4059/11/2070
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2015 року м. Київ К/9991/54114/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2011

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.08.2011

у справі № 2а-4059/11/2070

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2011, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.08.2011, позов задоволено повністю. Скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова від 04.04.2011 № та № .

ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права: п.п. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7, п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР, ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 № 13-92.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова проведено планову виїзну перевірку щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період: з 01.01.2008 по 31.12.2010, за результатами якої складено акт від 15.03.2011 № 672/1702/НОМЕР_1.

Вказаним актом перевірки від 15.03.2011 № 672/1702/НОМЕР_1 зафіксовано порушення:

- п.п. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7, п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР, що слугувало підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення від 04.04.2011 № про визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальній сумі 18753,58 грн., в т.ч. 15002,86 грн. основного платежу та 3750,72 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 № 13-92, що слугувало підставою для прийняття рішення від 04.04.2011 № про визначення грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у загальній сумі 14065,18 грн., в т.ч. 11252 грн. основного платежу та 2813,04 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Зазначені порушення полягали у неправомірному віднесенні до складу податкового кредиту за вересень, грудень 2010 року та до складу валових витрат за 2010 рік податку на додану вартість та витрат, відповідно, за операціями з придбання у ТОВ «Промспец консалтинг» за договором від 03.09.2010 № 1/09 запасних частин до автобусів та вантажних автомобілів, які не мали реального характеру і були спрямовані на мінімізацію позивачем податкових зобов'язань. Така позиція відповідачем обґрунтована тим, що ТОВ «Промспец консалтинг» не знаходиться за юридичною адресою та не має умов ведення господарської діяльності, трудових та матеріальних ресурсів, основних засобів.

Порядок оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю на час виникнення спірних відносин регулювався розділом IV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 № 13-92. Згідно з цим розділом Декрету оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об'єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету.

Відповідно до ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 № 13-92 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Підпункт 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР забороняв віднесення до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Таким чином, у податковому обліку понесені витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та реальність понесених витрат.

Порядок та підстави формування платником податку податкового кредиту регламентується приписами п. 7.4, п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», яких платник податків зобов'язаний дотримуватися, і за умови порушення яких, формування податкового кредиту є неправомірним.

Відповідно до п.п. 7.2.6. п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» підставою для нарахування податкового кредиту є податкова накладна, яка видається платником податку, який поставляє товари (послуги).

Пункт 7.4.5. п. 7.4 ст. 7 вказаного Закону забороняє включати до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними.

Таким чином, виходячи з положень вищевказаних норм законів, відсутність первинних бухгалтерських документів, якими підтверджується реальність здійснення господарської операції, в тому числі відсутність податкової накладної, яка підтверджує здійснення господарської операції та посвідчує право на отримання податкового кредиту, безспірно позбавляє платника податку права на включення понесених витрат до складу валових витрат, а сплаченого (нарахованого) податку на додану вартість - до податкового кредиту.

Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товарів (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема обґрунтовуватись лише відсутністю постачальника таких товарів за місцезнаходженням.

Судами попередніх інстанцій досліджено питання щодо фактичного вчинення господарських операцій з придбання запасних частин до автобусів та вантажних автомобілів, в результаті чого встановлено, що такі операції мали реальний характер, підтверджені відповідними первинними документами (договір про купівлю-продаж, податкові накладні, видаткові накладні), обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

За наявності достатніх доказів, що містять відомості про господарську операцію, розкривають її зміст, посилання на відсутність у юридичної особи основних засобів не свідчить про нереальне здійснення господарської операції.

Враховуючи наведене, касаційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова залишити без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2011 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.08.2011 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою, поданою через Вищий адміністративний суд України у порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун