Справа № 815/440/14
Суддя: Милосердний М.М.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

27 січня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/440/14

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Левчук О. А.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого - Милосердного М.М.,

суддів - Лук'янчук О.В. та Ступакової І.Г.,

при секретарі - Тропанець О.В.,

за участю: представника прокуратури - Вербовщука Сергія Григоровича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2014 року по справі за адміністративним позовом заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора до Реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, третя особа - ОСОБА_2, про скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2014 року заступник Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора звернувся до суду із адміністративним позовом до реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області про скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно 22 лютого 2013 року щодо реєстрації за ОСОБА_2 права власності на об'єкт нерухомого майна: будівлю за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень прийнято на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 10.01.2013 року, яким визнано право власності на нерухоме майно. В подальшому, рішенням апеляційного суду дане рішення суду першої інстанції скасовано, у зв'язку з чим реєстрація права власності на нерухоме майно підлягає скасуванню на підставі п.5 ч.1 статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно".

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2014 року позов задоволено. Суд скасував рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно 22.02.2013 року щодо реєстрації за ОСОБА_2 права власності на об'єкт нерухомого майна: будівлю за адресою: АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з постановою суду, представником ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подана апеляційна скарга, в якій зазначається, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, тому постанова підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 січня 2013 року визнано право власності за ОСОБА_2 на будівлю літ. "6Ц", літ. "6Ч" - човновий гараж, літ. № 1, № 2, № 3, № 4, № 5, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

На виконання даного рішення суду, 22 лютого 2013 року реєстраційною службою Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області проведено державну реєстрацію права власності на вищезазначену будівлю.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 12 грудня 2013 року скасовано рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 січня 2013 року.

Вирішуючи справу та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішення про державну реєстрацію права на нерухоме майно підлягає скасуванню у зв'язку з скасуванням судового рішення, яке було підставою для його прийняття.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Згідно до ч. 4 ст. 15 та ч. 7 ст. 16 Закону, державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 19 Закону визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Також, статтею 26 Закону встановлено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до п. 2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 грудня 2011 року № 3502/5, для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу.

Судом першої інстанції було встановлено, а також підтверджено матеріалами справи, що рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 січня 2013 року, на підставі якого проведено державну реєстрацію права власності на спірну будівлю за ОСОБА_2, скасовано рішенням апеляційного суду Одеської області від 12 грудня 2013 року.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог є правильним та обґрунтованим.

Колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що заступник Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора не може бути належним позивачем в даній справі в розумінні п. 8 ч. 1 ст. 3 та ст. 50 КАС України, та зазначає наступне.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 3 КАС України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Згідно до ч. 2 ст. 50 КАС України позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб'єкти владних повноважень.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 60 КАС України, з метою представництва інтересів громадянина або держави в адміністративному суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з адміністративним позовом (поданням), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження в якій відкрито за адміністративним позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду: подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами для представництва інтересів громадянина або держави.

Прокурор, який звертається до адміністративного суду в інтересах держави, в позовній заяві (поданні) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до адміністративного суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Відповідно до ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

За наявності підстав, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, з метою представництва громадянина або держави прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом звертатися до суду з позовами (заявами, поданнями).

Відповідно до статті 56 Закону України "Про прокуратуру" прокурором в адміністративному судочинстві є: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції.

Таким чином, як було встановлено, заступником Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора зазначений адміністративний позов пред'явлено в порядку ст. 60 КАС України, ст. 36-1 Закону України " Про прокуратуру", у зв'язку з чим посилання апелянта на необхідність перед пред'явленням позову обов'язково проведення перевірки, в поряду ст.ст. 20, 21, 23 Закону України "Про прокуратуру" є помилковими.

Крім того, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України від 03 лютого 2014 року, оскільки даною ухвалою було лише зупинено виконання рішення апеляційного суду Одеської області від 12 грудня 2013 року. При цьому, колегія суддів враховує ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 квітня 2014 року, якою рішення апеляційного суду Одеської області від 12 грудня 2013 року - залишено без змін.

Приймаючи до уваги все викладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та надана правова оцінка.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 29 січня 2015 року.

Головуючий: М.М. Милосердний

Судді: О.В.Лук'янчук

І.Г.Ступакова