Справа № 808/5109/14
Суддя: Недашківська Катерина Михайлівна
Дата ухвалення: 2015-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2015 року 14 год. 15 хв. Справа № 808/5109/14 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Василівського районного управління юстиції Запорізької області Малюги Юлії Анатоліївни та Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Василівського районного управління юстиції Запорізької області ОСОБА_4, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - ОСОБА_6, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі іменується - позивач 1) та ОСОБА_2 (далі іменується - позивач 2) до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Василівського районного управління юстиції Запорізької області Малюги Юлії Анатоліївни (далі іменується - відповідач 1) та Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Василівського районного управління юстиції Запорізької області ОСОБА_4 (далі іменується - відповідач 2), в якому позивачі просять суд:

визнати протиправними дії відповідача 1 щодо внесення 16.05.2014 запису про реєстрацію за ОСОБА_6 права власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 та запису про арешт 1/4 частки квартири АДРЕСА_1;

зобов'язати відповідача 1 вилучити запис про реєстрацію за ОСОБА_6 права власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 та запису про арешт 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 від 16.05.2014;

визнати протиправною відмову відповідача 2 від 05.06.2014 у реєстрації права власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1, на підставі рішення Василівського районного суду Запорізької області від 18.03.2014;

зобов'язати відповідача 2 здійснити реєстрацію права власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1, на підставі рішення Василівського районного суду Запорізької області від 18.03.2014.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачами протиправно не здійснено державну реєстрацію за позивачем 1 права власності на 1/4 частку квартири відповідно до рішення суду, яке набрало законної сили. Натомість, внаслідок вчинення відповідачами протиправних дій, позивача 1 взагалі позбавлено можливості зареєструвати таке право.

Ухвалою судді від 11.08.2014 відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивачі, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання, призначене на 15.01.2015, не прибули, проте подали до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання також не прибули, проте подали до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів, належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибула та не повідомила суд про причини неприбуття.

Керуючись частиною 4 статті 122 та частиною 6 статті 128 КАС України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження за відсутності представників сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, зміст і обсяг яких достатній для вирішення спору по суті.

Відповідно до вимог частини 6 статті 12 та статті 41 КАС України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

За приписами статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з'ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 23.05.2005 (а.с. 10 том 1) визнано право власності за ОСОБА_2 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.

У порядку спадкування ОСОБА_1 володіє 1/4 часткою квартири АДРЕСА_1. Також, рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 18.03.2014 (а.с. 8 том 1) за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1. Тобто, позивач 1 володіє 1/2 часткою квартири.

Позивач 1 звернувся до відповідача 1 із заявою про реєстрацію прав власності (реєстраційний номер 6637032) на квартиру що перебуває у частковій власності за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач 1 зазначає, що відомості про право власності за ОСОБА_6 на 1/4 частки квартири за адресою АДРЕСА_1 містилися у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, який формувався до 01.01.2013 БТІ, тобто державна реєстрація права власності на вказаний об'єкт проводилась реєстратором районного комунального підприємства «Василівське бюро технічної інвентаризації».

Право власності за ОСОБА_6 на 1/4 частку квартири за адресою АДРЕСА_1 виникло 13.06.2007 на підставі договору дарування №90 від 07.02.2004 та зареєстровані реєстратором БТІ.

До заяви від 16.05.2014 були додані копії паспорта та картки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1, оригінал та копія заочного рішення Василівського районного суду по справі №2/311/15/2014 від 18.03.2014, яке набрало законної сили 22.04.2014, технічний НОМЕР_1 від 04.06.2007.

Відповідач 1 зазначає, що вказане рішення суду містило відомості щодо припинення права власності ОСОБА_7 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, та визнання за позивачем 1 права власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1.

Позивач 1 пояснив, що відповідачем 1 в усній формі повідомлено про неможливість виконання рішення суду через відсутність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію за третьою особою права власності на 1/4 частку квартири. У зв'язку з цим, відповідач 1 запропонував подати заяву від імені позивача 1 для здійснення державної реєстрації права власності за ОСОБА_7.

Відповідач 1 вказав, що дана необхідність перенесення відомостей до Реєстру визначена пунктом 35 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі іменується - Порядок №868), відповідно до якого під час проведення державної реєстрації речових прав заінтересованою особою є власник, інший правонабувач або сторона правочину, відповідно до якого виникли речові права. Така ж за змістом норма міститься у частині 7 статті 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV (далі іменується - Закон України №1952-IV).

Як зазначає позивач 1, через юридичну необізнаність ним було подано до реєстраційного органу відповідну заяву та документи для здійснення таких реєстраційних дій.

З 01 січня 2013 року набрав чинності Наказ Міністерства юстиції України від 14.12.2012 №1844/5 «Про затвердження Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна» (далі іменується - Порядок №1844/5).

Згідно з частиною 2 пункту 4 даного Порядку №1844/5 було забезпечено вільний доступ державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам як спеціальним суб'єктам, на яких покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, до даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та користування даними зазначених реєстрів.

Відповідно до пунктів 6,7 Порядку №1844/5, перенесення записів з Реєстрів до державного реєстру прав здійснюється державним реєстратором прав у разі, коли наявні у Реєстрах записи є чинними та ідентифікують об'єкт нерухомого майна або суб'єкта речових прав, їх обтяжень. Державний реєстратор переносить до відповідного розділу Державного реєстру прав, відкритого на об'єкт нерухомого майна, відомості записів, наявні у Реєстрах, у частині, що стосується такого об'єкта.

Тобто, після перенесення до Реєстру відомостей щодо права власності за третьою особою на 1/4 частку квартири, також було перенесено записи щодо наявних обтяжень. Так, згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна був наявний арешт нерухомого майна - реєстраційний номер 9613755, об'єкт обтяження 1/4 квартири АДРЕСА_1, власник - ОСОБА_8, підстава - виконавчий документ. Тобто, арешт нерухомого майна виник та зареєстрований 13.03.2010 реєстратором - Запорізька філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.03.2010 ВДВС Василівського РУЮ.

Відповідач 1 зазначає, що для виконання рішення суду необхідно було перенести запис про реєстрацію права власності на 1/4 квартири за ОСОБА_8, а після цього вже здійснити реєстрацію права власності за позивачем 1.

Суд критично оцінює такі доводи відповідач 1 та зазначає, що рішення суду повинно було бути виконано реєстраційним органом лише в частині реєстрації права власності на 1/4 частку квартири за позивачем 1.

Відповідно до статті 19 Закону України №1952-IV, державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили.

Після перенесення відомостей до Реєстру щодо реєстрації права власності за третьою особою на 1/4 частку квартири, відповідачем 1 фактично здійснено таку реєстрацію за ОСОБА_8. Натомість, реалізація права позивача 1 на реєстрацію 1/4 частки квартири за рішенням суду, яке набрало законної сили, стала неможливою, оскільки до Реєстру були перенесені відомості щодо обтяження 1/4 частики кварти, що існувало до прийняття судом рішення, та стосувалось третьої особи, а не позивача 1.

Відповідно до пункту 20 Порядку №868, за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації.

Пунктом 28 Порядку №868 передбачено, що Державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За приписами статті 24 Закону України №1952-IV, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна, розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

У зв'язку з наявністю в Реєстрі запису щодо арешту 1/4 частики квартири, позивачу 1 було відмовлено відповідачем 2 в проведенні державної реєстрації права власності на 1/4 частку, відповідно до рішення від 06.06.2014 №13600473 (а.с. 96 том 1).

Позивачі були змушені звертатись до суду із позовом про скасування наявного раніше арешту 1/4 частки квартири, що стосувався третьої особи.

Провадження в адміністративній справі №808/5109/14 зупинялось до набрання законної сили рішенням по справі №311/3748/14-ц.

Так, рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 19.11.2014 звільнено з-під арешту 1/4 частку квартири АДРЕСА_1.

Тобто, відповідачем 1 протиправно здійснено реєстрацію права власності за третьою особою на 1/4 частку квартири, що позбавило можливості позивача 1 зареєструвати право власності на таку частку відповідно до рішення суду, яке набрало законної сили. Такі дії відповідача 1 стали підставою для відмови відповідачем 2 позивачу 1 в проведенні реєстрації права власності на належну частку нерухомого майна.

Відповідно до статті 55 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

За приписами статті 41 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 8 Закону України №1952-IV, орган державної реєстрації прав: 1) проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації; 2) забезпечує ведення Державного реєстру прав; 3) надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом; 4) забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна; 5) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Суд зазначає, що орган державної реєстрації прав (державний реєстратор як державний службовець (абзац 2 частини 1 статті 9 Закону України №1952-IV)) є органом (особою), який здійснює офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20.03.1952, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача 2 здійснити реєстрацію права власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1, на підставі рішення Василівського районного суду Запорізької області від 18.03.2014, за позивачами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України №1952-IV, заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом.

За правилами статті 15 Закону України №1952-IV, орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобов'язані надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

У випадках, передбачених законодавством України, державна реєстрація прав проводиться після технічної інвентаризації об'єкта нерухомого майна, права стосовно якого підлягають державній реєстрації.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Державна реєстрація прав (надання відмови в ній) проводиться у строк, що не перевищує п'яти робочих днів (крім випадків, установлених частиною сьомою цієї статті) з дня надходження до органу державної реєстрації прав заяви про таку реєстрацію і передбачених цим Законом та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до нього, документів, необхідних для її проведення.

Тобто, державна реєстрація прав є дискреційною функцією реєстраційного органу (державного реєстратора) - сукупністю прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Суд не може перебирати на себе дискреційні повноваження іншого суб'єкта владних повноважень, а відтак позовна вимога щодо зобов'язання відповідача 2 здійснити реєстрацію права власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1, на підставі рішення Василівського районного суду Запорізької області від 18.03.2014, за позивачами, не підлягає задоволенню.

Разом з тим, для повного захисту та відновлення прав позивача 1, з урахуванням попереднього висновку суду про протиправність дій та рішень державних реєстраторів і необхідність їх скасування, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача 1 повторно розглянути подану позивачем 1 заяву на проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно відповідно до рішення суду, з урахуванням висновків, викладених судом у даному рішенні.

Такий висновок ґрунтується на тому, що після скасування рішення відповідача, заява позивача вважається нерозглянутою (відсутнє рішення державного реєстратора з приводу цієї заяви).

За правилами частини 2 статті 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд, оцінивши докази по справі у їх сукупності, дійшов висновку, що відповідачами, в порядку статті 71 КАС України, не доведено правомірності їх дій та рішень, а відтак позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

За приписами частини 3 статті 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 4, 7 - 12, 14, 86, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Василівського районного управління юстиції Запорізької області Малюги Юлії Анатоліївни щодо внесення запису про реєстрацію за ОСОБА_9 права власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Василівського районного управління юстиції Запорізької області Малюги Юлії Анатоліївни щодо реєстрації за ОСОБА_9 права власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язати Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Василівського районного управління юстиції Запорізької області Малюгу Юлію Анатоліївну вилучити з Реєстру запис щодо реєстрації за ОСОБА_9 права власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1, та запис про арешт 1/4 частки квартири АДРЕСА_1.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Василівського районного управління юстиції Запорізької області ОСОБА_4 від 05 червня 2014 року №13600473 про відмову у державній реєстрації права власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1.

Зобов'язати Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Василівського районного управління юстиції Запорізької області Малюгу Юлію Анатоліївну повторно розглянути подану ОСОБА_1 заяву на проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно відповідно до рішення суду, з урахуванням висновків, викладених судом у даному рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) суму судового збору у розмірі 54 (п'ятдесят чотири) грн. 81 (вісімдесят одна) коп.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.М. Недашківська