Справа № 2а-2875/1970/11
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2015-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2015 року Справа № 9104/2143/12

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі, Головного управління Державного казначейства України в Тернопільській області про стягнення зайво сплаченого збору,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд першої інстанції з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі, Головного управління Державного казначейства України в Тернопільській області в якому просила визнати незаконною відмову УПФУ в м. Тернополі щодо повернення збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна та зобов'язати УПФУ в м. Тернополі видати довідку, а Головне управління ДКУ в Тернопільській області повернути кошти сплачені в якості збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в сумі 3673,04 грн.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2011 року позов задоволено частково, зобов'язано управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі повернути з Державного бюджету України через Головне управління Державного казначейства України в Тернопільській області ОСОБА_1, сплачений 03 серпня 2011 року збір з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в сумі 3673,04 грн., в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі оскаржило його в апеляційному порядку, вражає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що згідно п. 8 ст. 2 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону України від 15.07.99р. № 967-14 передбачено, що об'єктом для нарахування збору при здійсненні операцій з придбання нерухомого майна є вартість майна, яка зазначена в договорі купівлі-продажу.

Відповідно до п. 9 ст. 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» платниками цього різновиду збору є : підприємства, установи, організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за виключенням : державних підприємств, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ і організацій іноземних держав, що користуються імунітетом і привілеями відповідно до законів і міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на отримання житла або придбавають житло вперше.

Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об'єкт, що підпадає під визначення першої групи основних фондів згідно із вимогами Податкового кодексу України.

Згідно п. 15-2 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.11.1998р. № 1740 «Про затвердження Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій» збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна не сплачується, якщо: а) покупцем нерухомого майна є сільськогосподарський товаровиробник, який сплачує фіксований сільськогосподарський податок відповідно до Закону України «Про фіксований сільськогосподарський податок» і згідно із Загальним класифікатором галузей народного господарства ЗКГНГ має код : сільськогосподарське підприємство, включаючи селянське (фермерське господарство, -21000-21260; 22300; рибне господарство, риболовецький колгосп-21271-21273; цукровий завод (комбінат)-18111; б) право власності на житло, отримане фізичною особою в результаті його приватизації, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Апелянт зазначає, що у зазначеному Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій викладений вичерпний перелік випадків, коли збір не сплачується, тому дана сплата позивачем проведена відповідно до закону та зарахована до Державного бюджету України.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» встановлено, що джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України на 2011 рік у частині доходів є збори на обов'язкове державне пенсійне страхування, що відповідно до закону сплачуються з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Відповідно до ст. 48 Бюджетного кодексу в Україні застосовується казначейська форма обслуговування державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України розрахунково-касового обслуговування розпорядників бюджетних коштів.

Апелянт вважає, що оскільки не володіє інформацією стосовно прав власності на нерухоме майно, тому відмова від 01.09.2011р. № 19116/02 повернути збір обов'язкове державне пенсійне страхування в сумі 3673,04 грн. є правомірною. Кошти в сумі 3673,04 грн. поступили на рахунок Державного бюджету Головного управління Державного казначейства у Тернопільській області, оскільки суми збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачуються платниками цього збору на рахунки з обліку коштів спеціального фонду державного бюджету, відкриті в управліннях державного казначейства в областях, за місцем реєстрації нерухомості.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004р. № 671 з метою забезпечення реалізації фізичними і юридичними особами права на визнання державою правочинів, щодо яких передбачена державна реєстрація, до прийняття Верховною Радою згідно із статтею 210 Цивільного. Кодексу України відповідного закону затверджено Тимчасовий порядок державної реєстрації правочинів. Даний Тимчасовий порядок державної реєстрації правочинів запроваджений тільки з 2004 року.

Прикінцевими положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» передбачено створення єдиної системи органів державної реєстрації прав, а також формування Державного реєстру прав у складі державного земельного кадастру та на основі інформації комунальних підприємств бюро технічної інвентаризації.

Таким чином, Реєстр прав на нерухоме майно в Україні на сьогоднішній день не створений.

На підставі наведеного просить скасувати постанову суду першої інстанції та винести рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Особи, що беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступало, а тому колегія суддів, у відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 серпня 2011 року між ОСОБА_1 та приватним підприємством «Виробничо-будівельна фірма «Аріадна» укладено договір купівлі - продажу квартири, за адресою АДРЕСА_1, який посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_2, та зареєстрований в реєстрі за № 5407. Відповідно до умов договору ціна придбаної квартири становила 367304,00 грн. При цьому ОСОБА_1 сплатила збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу майна у розмірі 1% від вартості придбаного житла - 3673,04 грн. 18.08.2011 року ОСОБА_1 звернулась до управління Пенсійного фонду України у м. Тернополі із заявою про повернення сплаченого нею збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу майна. 01.09.2011 року управління Пенсійного фонду України у м. Тернополі листом за вих. № 19116 повідомило ОСОБА_1 про те, що підстави для повернення сплаченого нею збору немає, через відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно.

Розглядаючи спір судом першої інстанції вірно враховано, що відповідно до п. 9 ст. 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Згідно з ч. 1 п. 15-1 «Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 року №1740 збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Також суд першої інстанції вірно зазначив, що на час придбання позивачем нерухомості в Україні відсутній механізм перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість, зокрема, в Україні не існує єдиної бази, за допомогою якої можна визначити первинне придбання нерухомого майна особою, а також не існує органу, компетентного видавати довідки на підтвердження обставин первинного придбання житла, інформацією щодо прав власності на нерухоме майно - не володіє також і Пенсійний фонд України. Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень можливості встановити придбання житла конкретною особою вперше, не може ставитись в провину особі, оскільки невизначення порядку виконання законодавчо закріплених норм - не може впливати на порушення прав громадян, які наділені такими правами. Тому суд вірно вважав, що органи Пенсійного фонду України зобов'язані довести, що особа, яка порушує питання про повернення помилково сплаченого нею збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій з купівлі-продажу, - придбаває житло не вперше.

Судом першої інстанції з'ясовано, що відповідно до довідки № 8569 від 10.11.2011 року за ОСОБА_1 зареєстровано квартиру, за адресою АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу ОСОБА_2, 03.08.2011 року за реєстром № 5407, іншого нерухомого майна за ОСОБА_1 до 2004 року не зареєстровано. Відповідно до Витягу з Державного реєстру правочинів № 10610170 від 07.11.2011 року, за параметрами запиту: «ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, фізична особа» - в Державному реєстрі правочинів знайдено 2 записи, а саме: реєстрація договору купівлі - продажу будинку за адресою АДРЕСА_2 за яким позивач продала зазначений будинок; реєстрація договору купівлі-продажу квартири, за адресою АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу ОСОБА_2 Тому суд вірно вважав, що наданий витяг із Державного реєстру правочинів підтверджує те, що позивач зазначене житло придбавала вперше.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до п. 16 Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих господарських операцій, затвердженого Постановою КМ України №1740 від 03.11.1998 року (в редакції чинній на 28.12.2010 року - дата сплати збору позивачкою) суми збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що сплачуються платниками з операцій з купівлі-продажу безготівкової іноземної валюти за гривню, торгівлі ювелірними виробами із золота (крім обручок), платини і дорогоцінного каміння та з відчуження легкових автомобілів, з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, з надання послуг стільникового рухомого зв'язку (додаткові збори на виплату пенсій), зараховуються в установленому порядку до спеціального фонду державного бюджету і використовуються згідно із Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік.

Згідно з Додатком 8 до Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік», Пенсійний фонд України зазначено в переліку органів, за якими закріплений контроль за справлянням (стягненням) платежів до бюджету.

Відповідно до положень Порядку виконання державного бюджету за доходами, затвердженого наказом Державного казначейства України від 19 грудня 2000 року №131, повернення надмірно та/або помилково сплачених платежів, які надійшли до спеціального фонду державного бюджету, здійснюється органами Державного казначейства на підставі висновків органів, що контролюють справляння надходжень до бюджету та за рішеннями судових органів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що збір на обов'язкове державне пенсійне страхування в розмірі 1% від вартості придбаного житла ОСОБА_1 сплачено помилково - за відсутності обов'язку здійснювати такий платіж, в зв'язку з чим кошти в сумі 3673,04 грн., сплачені при нотаріальному оформленні договору купівлі-продажу вперше придбаного житла, які були зараховані до спеціального фонду Державного бюджету України (на рахунки з обліку цих коштів, відкриті в Головному управлінні Державного казначейства України в області), а не до Пенсійного Фонду України, підлягають поверненню з Державного бюджету України.

Відповідно до п. 5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Державного казначейства України від 10 грудня 2002 р. № 226 (у редакції наказу Державного казначейства України від 29 травня 2008 р. № 181 Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Подання надається до органу Державного казначейства України за формою, передбаченою відповідними спільними нормативно-правовими актами Державного казначейства України та органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи, за підписом керівника установи або його заступників відповідно до їх компетенції з обов'язковим зазначенням такої інформації: обгрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування (П. І. Б.) платника, ідентифікаційного коду за ЄДРПОУ або реєстраційного номера облікової картки платника податків з ДРФО, або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті), суми платежу, що підлягає поверненню, дати та номера розрахункового документа, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

Вірним є висновок суду про безпідставність позовних вимог в частині зобов'язання головного управління Державного казначейства України в Тернопільській області повернути сплачений збір на обов'язкове державне пенсійне страхування при купівлі нерухомого майна, оскільки позивач не зверталася до головного управління Державного казначейства України в Тернопільській області про повернення коштів, відмови у такому поверненні від органів Державного казначейства не надходило, а також те, що управлінням не вчинялося жодних дій чи бездіяльності, які порушують права позивача.

З огляду на це суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а постанова відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду в м. Тернополі - залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2011 року по справі № 2-а/1970/2875/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин