Справа № 490/9364/14-а
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2015-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2015 р.м.ОдесаСправа № 490/9364/14-а

Категорія: 3.3 Головуючий в 1 інстанції: Чулуп О.С.
Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федусик А.Г.,

суддів - Скрипченко В.О. та Зуєвої Л.Є.,

при секретарі - Пальоній І.М.,

за участю: позивача - ОСОБА_1, перекладача - ОСОБА_2 та представників відповідача - Кондратєнко Руслана Михайловича і Антоненко Ірини Вікторівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Центрального районного суду м.Миколаєва від 23 грудня 2014 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби в Миколаївській області про визнання рішення протиправним та його скасування,-

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби в Миколаївській області (далі УДМСУ) про скасування рішення №3 від 27 червня 2014 року про примусове повернення з України громадянина Пакистану ОСОБА_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що в 2010 році він в'їхав на територію України та з тих пір проживає в Україні. Також, було зазначено, що позивач звертався до відповідача із клопотанням про продовження терміну перебування на території України, проте йому було відмовлено, хоча ним були виконані всі необхідні заходи щодо продовження терміну перебування в Україні.

Постановою Центрального районного суду м.Миколаєва від 23 грудня 2014 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначається, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач в 2012 році звернувся до УДМСУ в Херсонській області з заявою про надання статусу біженця.

17 лютого 2012 року УДМСУ в Херсонській області було видано позивачу Довідку про звернення за захистом в Україні, яка засвідчує законність перебування особи на території України.

Згідно листа УДМСУ №4677 від 22 квітня 2014 року позивачу відмовлено у продовженні строку перебування на території України.

Пізніше, рішенням №3 від 27 червня 2014 року УДМСУ громадянина Пакистану ОСОБА_1 в термін до 26 липня 2014 року зобов'язано самостійно покинути територію України.

Винесення вказаного рішення відповідача від 27 червня 2014 року №3 і стало підставою для звернення ОСОБА_1 з позовом до суду.

Вирішуючи справу та відмовляючи в задоволенні вимог суд першої інстанції виходив з того, що за весь час перебування на території України позивач не вчинив достатніх дій для набуття законних підстав для перебування на території України чи визначення свого статуту як біженця чи особи, яка потребує тимчасового захисту в Україні. Також судом не було встановлено обставин того, що позивачу надано статус біженця чи статус особи, якій надано тимчасовий захист в Україні, позивач не має посвідки на постійне чи тимчасове проживання на території України, не встановлено обставин того, що позивач має статус особи, яка постраждала від торгівлі людьми.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх помилковими з огляду на наступне.

Згідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, а також розгляд заяв, оформлення документів передбачено Законом України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" (далі Закон) та "Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту", затвердженими наказом МВС України від 07 вересня 2011 року №649 (далі Правила).

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

Положеннями ч.1 ст.8 Закону передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п'ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

З додатку №38 до правил вбачається, що довідка про звернення за захистом в Україні це документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов'язків, передбачених Законом України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України.

У разі прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, продовжує строк дії довідки про звернення за захистом в Україні (ч.5 ст.8 Закону).

Також, згідно до ч.11 ст.9 Закону після вивчення документів, перевірки фактів, повідомлених особою, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, готує письмовий висновок щодо визнання або відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до ч.1 та 5 ст.10 Закону рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у тому числі стосовно перебуваючих з ним на території України неповнолітніх дітей (членів сім'ї заявника або таких, які знаходяться під його опікою чи піклуванням), внесених до анкети заявника, на визнання яких біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, є письмова згода заявника, висловлена в анкеті чи заяві, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом місяця з дня отримання особової справи заявника та письмового висновку. Строк прийняття рішення може бути продовжено керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, але не більш як до трьох місяців.

За результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач в лютому 2012 року звернувся до УДМСУ в Херсонській області з заявою про надання статусу біженця. На виконання вимог Закону УДМСУ в Херсонській області було видано позивачу Довідку про звернення за захистом в Україні, яка засвідчує законність перебування особи на території України.

З аналізу наведених положень Закону вбачається, що факту надання статусу біженця передує певна процедура, складовими частинами якої, зокрема, є вирішення питання щодо прийняття заяви про визнання біженцем, оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем, розгляд заяви після прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем, прийняття рішення за заявою про визнання біженцем, тощо.

Разом з тим, з матеріалів справи, зокрема, листа УДМСУ в Херсонській області від 12 листопада 2012 року, надісланого на адресу суду першої інстанції, вбачається та сторонами підтверджено, що рішення про набуття статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту відносно позивача не приймалось. Тобто, жодного рішення, в тому числі, про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання; про визнання біженцем або про відмову у визнанні біженцем, винесено не було.

Таким чином, враховуючи відсутність рішення щодо питання визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та приймаючи до уваги факт звернення ОСОБА_1 до УДМСУ в Херсонській області з заявою від 01 лютого 2012 року про набуття статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, колегія суддів приходить до висновку, що починаючи з дати звернення ОСОБА_1 з заявою про надання відповідного статусу та станом на час розгляду судом справи, останній перебував на території України на законних підставах, підґрунтя для примусового повернення позивача з України - відсутнє, а, відповідно, рішення відповідача № 3 від 27 червня 2014 року про примусове повернення з України громадянина Пакистану ОСОБА_1 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

При цьому суд не приймає до уваги посилання представників відповідача на те, що на момент прийняття спірного рішення УДМСУ не було відомо про звернення позивача до УДМСУ в Херсонській області з заявою від 01 лютого 2012 року про набуття статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, та про відсутність рішення за вказаною заявою, оскільки вказані обставини не спростовують висновків суду щодо наявності у позивача передбаченого положеннями Закону права на перебування в Україні до остаточного визначення його статусу за результатами розгляду міграційними органами вказаної заяви чи залишення ним території України.

Враховуючи наведені положення діючого законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при ухвалені постанови припустився порушень норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим судове рішення підлягає скасуванню з постановленням по справі нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -задовольнити.

Постанову Центрального районного суду м.Миколаєва від 23 грудня 2014 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби в Миколаївській області про визнання рішення незаконним та його скасування - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби в Миколаївській області № 3 від 27 червня 2014 року про примусове повернення з України громадянина Пакистану ОСОБА_1.

Постанова апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: А.Г. Федусик
Суддя: Суддя: Л.Є. Зуєва В.О. Скрипченко