Справа № 804/14332/14
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

29 січня 2015 рокусправа № 804/14332/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового засідання: Новошицької О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2014 року по справі № 804/14332/14 за товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Аква-Холдинг» до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м,Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и В:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2014 року задоволено позов товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Аква-Холдинг», а саме визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 21.05.2014 № ( форми "Р").

Постанова суду, зокрема, мотивована необґрунтованими висновками податкової служби, які полягають у неправомірності формування платником податків податкового кредиту по збитковим операціям.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, Державна податкова інспекція у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Апеляційна скарга фактично обгрунтована доводами та висновками, які викладено в акті перевірки, що став підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

Перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалам справи, що повноважними особами ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Торговий будинок «Аква-Холдинг» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, за результатами якої складений акт від 29.04.2014 року №1004/04-62-22-1-9/32713652.

В акті перевірки зроблено висновки про порушення підприємством вимог п. 14.1.36, п.п. 14.1 ст. 14, п. 198.1 та 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, ч. 1 ст. 203, ч. 1 та 2 ст. 215 ЦК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього у сумі 782063,00 грн., в тому числі: за серпень 2013 року у сумі 78744,00 грн., за вересень 2013 року у сумі 442508,00 грн. та за листопад 2013 року у сумі 260811,00 грн.

Такі висновки ДПІ, з огляду на акт перевірки, обґрунтовані наступним.

Проведеною перевіркою встановлено, що у перевіреному періоді між ТОВ « Торговий будинок «Аква-Холдинг» та ТОВ «Перечинський лісохімічний комбінат» 29.09.2010 року укладено договір від № 201-424-FE10 та додаткові угоди до нього від 29.12.2012 року № 7, від 01.07.2013 № 10; від 01.10.2013 № 11. Відповідно до вказаного договору ТОВ «Торговий будинок «Аква-Холдинг» придбав товар: деревне вугілля та брикети з деревного вугілля у липні 2013 року на суму 3127514,08 грн. (у т.ч. ПДВ - 521252,06 грн.) та у листопаді 2013 року на суму 1564864,69 грн. (у т. ч. ПДВ - 260810,78 грн.).

В подальшому товар було реалізовано на експорт відповідно до договорів які було укладено ТОВ «Торговий будинок «Аква-Холдинг» з фірмою «CARRBRIDGE DEVELOPMENTS LIMITED» (Великобританія) від 01.12.2010 року № 101-469-ЕВ10 та з фірмою «ASHMOND EXPRESS L.P.» (Великобританія) від 04.02.2013 року № 101-082-ЕВ13. Відповідно до пунктів 1 зазначених контрактів (від 01.12.2010 № 101-469-ЕВ10 та від 04.02.2013 № 101-082-ЕВ13) ТОВ «ТБ «Аква-Холдинг» (продавець) зобов'язався продати, а покупець прийняти та здійснити оплату деревинного вугілля (ТУ У 24.1.00274105.015-2003; ТУ У 20.1.00274105.023-2012) та деревовугільних брикетів (ТУ У 24.1.00274105.014 - 2003; ТУ У 20.1.00274105.024-2012) для грилей та камінів (далі - продукції), фасованих у мішки в обсягах та за цінами у відповідності з інвойсами, які є невід'ємними частинами цих контрактів.

В акті перевірки відображено, що операції з реалізації на експорт у липні та листопаді 2013 року товарно-матеріальних цінностей були для ТОВ «Торговий будинок «Аква-Холдинг» завідомо збитковими. При порівнянні вартості реалізованої продукції у липні та листопаді 2013 року на адресу фірми «CARRBRIDGE DEVELOPMENTS LIMITED» та фірми «ASHMOND EXPRESS L.P.» із сукупною вартістю придбання (з ПДВ), фінансовий результат від проведених операцій на експорт є збиток. Так, в акті перевірки відображено, що загальна вартість придбаного товару складає 1564864,679грн. у т.ч.ПДВ 260810,78грн., а загальна сумма реалізації товару на експорт складає 1314885,60грн.

З цих підстав, ДПІ робить висновок про те, що реалізація продукції без врахування в ціні продажу понесених витрат дають можливість стверджувати, що купівля продукції та її подальша реалізація на експорт згідно за ціною, нижчою від ціни придбання, не була зумовлена характером виробничої або іншої діяльності перевіряємого підприємства, оскільки не мала на меті отримання доходу від цих операцій, а отже не пов'язана з його господарською діяльністю. За наведених обставин наявність у товариства належно оформлених документів, які відповідно до ПКУ необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема, виданих податкових накладних, не є підставою для формування податкового кредиту, оскільки платником не доведено об'єктивність та поважність причин продажу товарів за ціною, нижчою від ціни придбання.

Тобто, позиція ДПІ полягає у тому, що у разі здійснення неприбуткових операцій платник податків позбавлений правових підстав для формування податкового кредиту за наслідками таких операцій.

Будь-яких інших обставин, з якими б ДПІ пов'язувала порушення ТОВ «Торговий будинок «Аква-Холдинг» вимог податкового законодавства, Акт перевірки від 29.04.2014 року №1004/04-62-22-1-9/32713652 не містить.

На підставі акта перевірки ДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 21.05.2014р. №, яким підприємству збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 1173094,50грн., з яких 782063,00 грн. - за основним платежем, 391031,50 грн. - за штрафними санкціями.

Правомірність та обґрунтованість вказаного податкового повідомлення-рішення є предметом спору, який передано вирішення суду.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскаржене рішення відповідача прийнято не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується з наступних підстав.

Відповідно до пп. 14.1.181 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно із п. 198.1. ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) в необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, наведеними нормами матеріального права визначено підстави для формування платником податкового кредиту і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, наслідком якої є поставка товару (робіт, послуг), сплата (нарахування) ПДВ, у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використання придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Як вбачається з Акту перевірки ДПІ не заперечувалась реальність господарських операцій, за наслідками яких позивачем сформовано податковий кредит (операції з придбання продукції), не заперечувався факт сплати ПДВ у вартості придбаного товару, що підтверджено належним чином оформленими первинними документами, не заперечувався факт використання придбаного товару у власній господарській діяльності (реалізація товару на експорт).

Натомість, позиція ДПІ полягає у тому, що реалізація товару за ціною нижче його придбання не узгоджується з поняттям «господарської діяльності», метою якої є одержання доходу, що виключає можливість віднесення сум ПДВ, сплачених у вартості придбаного товару, до складу податкового кредиту.

Під господарською діяльністю, згідно пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, розуміється - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договором комісії. Доручення та агентськими договорами.

Правовий аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що приписи Податкового кодексу України, не ставляють в залежність право платника податків на формування податкового кредиту від наявності чи відсутності доходу по окремим господарським операціям, оскільки вказане не може свідчити про відсутність можливості отримання доходу з усієї господарської діяльності.

Отже, Податковий кодекс України не встановлює жодних інших вимог, крім вказаних вище, щодо формування податкового кредиту. При цьому, порядок формування податкового кредиту не має зв'язку з фінансовим результатом звітного періоду.

Крім цього, з Акту перевірки не вбачається на якій стадії позивачем допущено порушення вимог Податкового кодексу України, що стало підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення про збільшення податкових зобов'язань. Якщо на стадії формування податкового кредиту за наслідками господарської операцій щодо придбавання товару, який використовувався позивачем у власній господарській діяльності, то ДПІ не вказано в чому полягають такі порушення. При цьому, як зазначено вище ДПІ не заперечувалась реальність господарських операцій, за наслідками яких позивачем сформовано податковий кредит, не заперечувався факт сплати ПДВ у вартості придбаних товарів, що використані позивачем у власній господарській діяльності. Якщо на стадії визначення позивачем податкових зобов'язань (від'ємного значення), то податковою службою не враховано, що Податковим кодексом України не передбачено обов'язок платника коригувати податковий кредит у разі продажу товару за цінами нижчими його придбання.

З огляду на викладені обставини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірне рішення відповідача прийнято не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України.

Крім цього, колегія суддів не може погодитись з розрахунками ДПІ отриманих позивачем збитків, зокрема з тих підстав, що розрахунки таких збитків, як вбачається з акту перевірки, зроблені враховуючи загальну суму придбання товару (складова суми витрат), до якої включено суми ПДВ. Між тим, відповідно до пп..139.1.6 п.139.1 ст.139 ПК України до складу витрат не включаються суми податку на додану вартість, включеного до ціни товару (роботи, послуги), що придбаваються платником податку. Таким чином, віднесення ДПІ до розрахунку розміру витрат сплачених сум ПДВ є необґрунтованим.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції в достатньому обсязі з'ясовано обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв'язку з чим підстав для його скасування, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст..ст.200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2014 року по справі № 804/14332/14 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з часу її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому ст..212 КАС України.

(Ухвалу виготовлено у повному обсязі 30.01.2015 р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк