Справа № 810/45/15
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2015-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2015 року 810/45/15

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Балаклицького А.І., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві адміністративну справу

за позовомфізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доПереяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області
провизнання протиправними та скасування Акту перевірки, податкового повідомлення-рішення, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій,

в с т а н о в и в:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправними та скасування Акту перевірки від 10.10.2014 №407/1700/НОМЕР_1, податкового повідомлення-рішення від 29.10.2014 №, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 29.10.2014 №Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій від 29.10.2014 №.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що висновки відповідача, викладені в Акті перевірки, не відповідають дійсності, є надуманими, не підтверджуються доказами та зроблені без дослідження первинних документів. Вказав на порушення порядку проведення документальної позапланової виїзної перевірки, зокрема щодо наявності підстав для проведення такої перевірки та порядку проведення виїзної перевірки, оскільки на адресу позивача обов'язковий запит про надання письмових пояснень та їх документальних підтверджень відповідачем не надсилався та виїзна перевірка була проведена не за місцем здійснення позивачем господарської діяльності, як це визначено абз. 4 п.п.75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України. Звертав увагу на наявність у нього усіх необхідних оформлених первинних і бухгалтерських документів, які взагалі не були досліджені податковим органом у ході перевірки, оскільки такі документи податковим органом не витребовувались. Також, позивач звертав увагу суду, що ним правомірно та на законних підставах сформовано витрати за перевіряємий період та, відповідно, правильно нараховані та сплачені до Бюджету грошові зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб та з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Ці факти підтверджуються документально, господарські операції належним чином відображені у податковому обліку і податковій звітності. Тому, на думку позивача, рішення податкового органу є незаконними.

Відповідач позов не визнав, надав суду письмові заперечення, в яких просив суд у задоволенні позову відмовити з тих підстав, що виявлені у ході перевірки порушення належним чином відображені в Акті і є достатньою підставою для прийняття оскаржуваних рішень. Наполягав на правомірності дій посадових осіб відповідача під час проведення перевірки позивача, оскільки відповідачем було направлено позивачу письмовий запит від 10.10.2014 №131/10/10-17-17 про надання пояснень та їх документальних підтверджень, однак позивач відмовив у наданні документів зазначених у вказаному запиті.

У судове засідання, призначене на 19.01.2015, з'явились позивач та його представник.

До початку розгляду справи по суті позивачем подано до суду заяву про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений про дату, час та місце судового засідання належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Згідно ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Крім того, частиною шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідачем не надано суду доказів поважності причин неможливості забезпечення явки представника відповідача на судове засідання, а тому суд на підставі ч. 4 та ч. 6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за можливим розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрований 23.06.2000 як суб'єкт підприємницької діяльності Яготинською районною державною адміністрацією Київської області. Перебуває на податковому обліку в Яготинському відділенні Переяслав-Хмельницької ОДПІ з 23.06.2000.

Основним видом діяльності позивача є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

У період з 01.12.2011 по 31.12.2013 позивач здійснював підприємницьку діяльність на загальній системі оподаткування та був платником податку на доходи від підприємницької діяльності.

Судом встановлено, що 25.09.2014 в.о. начальника Переяслав-Хмельницької ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області видано наказ №524 "Про проведення планової перевірки".

Згідно даного наказу посадовій особі податкового органу доручено з 29.09.2014 по 03.10.2014 провести позапланову виїзну документальну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2013.

Зі змісту вказаного наказу вбачається, що його прийнято на підставі ст. 20, п.п.78.1.1, п.п.78.1.13 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України.

В період з 29.09.2014 по 03.10.2014 посадовою особою Переяслав-Хмельницької ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області на підставі зазначеного наказу та згідно ст. 20, п.п.78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України проведена документальна позапланова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, за наслідками якої складено Акт від 10.10.2014 № 407/1700/НОМЕР_1.

За висновками цього Акта, на переконання посадових осіб ДПІ, позивачем порушено вимоги податкового законодавства, а саме:

- п.п.16.1.2 п. 16.1 ст. 16, п. 135.1 ст. 135, п. 137.1 ст. 137, абз. "а" п. 176.1 ст. 176 та ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження валових доходів за 2012-2013 роки на загальну суму 8804,95 грн., в т.ч. за 2012 рік в сумі 4604,55 грн., за 2013 рік в сумі 4200,40 грн.;

- п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177, п.п.16.1.2 п. 16.1 ст. 16, абз. "а" п. 176.1 ст. 176 та п. 1, п. 5 ст. 203, п. 1, п. 2 ст. 215, п. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, в результаті чого встановлено заниження податку з доходів фізичних осіб за результатами річного декларування в сумі 42500,76 грн., в т.ч. за 2011 рік в сумі 5256,45 грн., за 2012 рік в сумі 26517,60 грн., за 2013 рік в сумі 10726,71 грн.;

- в порушення п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" позивачем за 2011-2013 роки занижено базу для нарахування єдиного соціального внеску для фізичних осіб-підприємців, які обрали загальну систему оподаткування, на суму 240638,95 грн., в результаті чого підприємцю донараховано за 2011-2013 роки єдиний внесок в сумі 83502,70 грн., в т.ч. за 2011 рік в сумі 8828,72 грн., за 2012 рік в сумі 54438,93 грн., за 2013 рік в сумі 20234,05 грн.

Висновки посадової особи податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства ґрунтуються на тому, що встановити правильність визначення валового доходу, відображеного в декларації про доходи за 2011-2013 роки не має можливості у зв'язку з тим, що для проведення перевірки не були надані документи, що підтверджують факт отримання валових доходів та документально підтверджені валові витрати пов'язані з господарською діяльністю, чим занижено валовий дохід за 2012-2013 роки на загальну суму 8804,95 грн.

Перевіркою правильності визначення витрат, відображених у деклараціях про доходи, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу та документально підтверджених з даними про суми витрат, визначеними в ході перевірки, встановлено завищення загальної суми валових витрат за період з 01.01.2011 по 31.12.2013 в сумі 231834,00 грн., оскільки такі витрати не підтверджено документально у зв'язку з відсутністю бухгалтерських та податкових документів.

Наведене призвело до заниження позивачем сукупного оподатковуваного доходу та, як наслідок, до заниження зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб та зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

За результатами перевірки відповідачем прийняті наступні рішення:

- податкове повідомлення-рішення від 29.10.2014 №, згідно з яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на доходів фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в сумі 42500,76 грн. та застосовано штрафну санкцію в розмірі 10625,19 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 29.10.2014 № Ф-, згідно з якою позивачу нараховано єдиний соціальний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 83501,70 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій від 29.10.2014 №, згідно з яким до позивача застосовано штрафну санкцію в розмірі 7779,90 грн.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та вимогу про сплату боргу (недоїмки) неправомірними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Статтею 20 Податкового кодексу України (далі - ПК України) передбачено права контролюючих органів, до яких відноситься, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків.

Відповідно до вимог статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Відповідно до підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються можливі порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Таким чином, податковий орган, виявивши факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, має право ініціювати проведення позапланової виїзної перевірки виключно після закінчення 10-денного терміну, який обчислюється з дня отримання таким платником обов'язкового письмового запиту органу державної податкової служби та у разі невиконання особою обов'язку подання такої інформації у цей строк.

Відповідно до пункту 78.2 статті 78 ПК України обмеження у підставах проведення перевірок платників податків, визначені цим Кодексом, не поширюються на перевірки, що проводяться на звернення такого платника податків, або перевірки, що проводяться у межах кримінального провадження.

Під час розгляду справи судом встановлено, що прийняття податковим органом рішення про проведення позапланової виїзної перевірки позивача, оформленого наказом від 25.09.2014 №524, не пов'язано з веденням оперативно-розшукових справ або розслідуванням кримінальних справ, жодних звернень від позивача на адресу податкового органу також не надходило.

Разом з тим, з вказаного наказу вбачається, що ініціювання податковим органом позапланової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 є підстава, визначена підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України.

Проте, суд не погоджується із даною підставою ініціювання перевірки позивача, з огляду на наступне.

Як вже зазначалось судом вище, чинним податковим законодавством України надано право податковому органу приймати рішення про призначення перевірки за наявності підстав для її проведення.

У свою чергу, посадові особи контролюючих органів в силу приписів статті 21 Податкового кодексу України зобов'язані не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Так, податковий орган має право ініціювати проведення позапланової виїзної перевірки на підставі приписів підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України виключно після закінчення 10-денного терміну, який обчислюється з дня отримання таким платником обов'язкового письмового запиту контролюючого органу та у випадку невиконання особою обов'язку подання такої інформації у цей строк.

З метою встановлення обставин у справі, суд зобов'язував відповідача у справі надати суду письмові заперечення проти позову та всі матеріали, що були або мали бути взяті ним до уваги при прийнятті рішення та вчиненні дій, з приводу яких подано позов.

Так, відповідач в обґрунтування правомірності своїх дій зазначає, що ним було направлено позивачу письмовий запит від 10.10.2014 №131/10/10-17-17 про надання пояснень та їх документальних підтверджень, однак позивач відмовив у наданні документів зазначених у вказаному запиті.

Проте, відповідачем не надано суду будь-яких доказів направлення позивачу запиту від 10.10.2014 №131/10/10-17-17 про надання пояснень та їх документальних підтверджень, а також доказів отримання позивачем такого запиту.

За таких обставин суд вважає, що податковим органом не було вчинено всіх належних дій щодо вручення позивачу запиту про надання інформації, який повинен передувати наказу про проведення перевірки, що свідчить про недотримання відповідачем основних засад податкового контролю та порушення порядку проведення перевірки, що дає підстави вважати висновки такої перевірки передчасними.

В той же час, досліджуючи правомірність висновків Акту перевірки, суд зазначає наступне.

Так, пунктом 177.1 статті 177 ПК України визначено, що доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця (п. 177.2 ст. 177 цього Кодексу).

В силу норм підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України під "витратами" розуміється сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 ст. 14 ПК України визначає "господарську діяльність" як діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У відповідності до пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності включають, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку (пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 цього Кодексу).

Згідно пункту 138.8 статті 138 ПК України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Відповідно до пункту 177.4 статті 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

При цьому згідно абз. 1 пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до статті 139 ПК України не включаються до складу витрат, зокрема, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-ХІV (далі - Закон № 996-ХІV), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством (частина 1 статті 2 Закону № 996-ХІV).

Згідно положень частини 3 статті 2 цього ж Закону суб'єкти підприємницької діяльності, яким відповідно до законодавства надано дозвіл на ведення спрощеного обліку доходів і витрат, ведуть бухгалтерський облік і подають фінансову звітність у порядку, встановленому законодавством про спрощену систему обліку і звітності.

В розумінні Закону № 996-ХІV первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно із частиною 1 статті 9 Закону № 996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 статті 9 Закону № 996-ХІV).

Крім того, за приписами статей Господарського кодексу України громадянин-підприємець зобов'язаний вести облік результатів своєї підприємницької діяльності відповідно до вимог законодавства; своєчасно надавати податковим органам декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію), інші необхідні відомості для нарахування податків та інших обов'язкових платежів; сплачувати податки та інші обов'язкові платежі в порядку і в розмірах, встановлених законом (ч. 1 ст. 128 ГК України).

Як вбачається з Акта перевірки, висновки посадової особи податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства ґрунтуються на тому, що перевіркою не підтверджено правильність визначення позивачем валового доходу, валових витрат та оподатковуваного доходу у зв'язку з відсутністю бухгалтерських та податкових документів.

Позивач проти твердження податкового органу про відсутність документально підтвердження витрат за 2011-2013 року на придбання товарів (робіт, послуг) заперечував.

На підтвердження зазначеного позивачем долучено до матеріалів справи оригінали первинних документів, які підтверджують правомірність формування позивачем витрат за рахунок коштів, сплачених ним за отримані товари (роботи, послуги), за 2011-2013 роки, до яких належать:

- витрати на придбання товарів в розмірі 105379,78 грн., що підтверджується видатковими накладними, податковими накладними, товарними чеками, транспортними накладними;

- витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату в розмірі 44308,00 грн., що підтверджується відомостями про нарахування та виплату заробітної плати;

- витрати на оплату послуг з газопостачання в розмірі 22683,64 грн., що підтверджується відповідними квитанціями та рахунками-фактурами;

- витрати на оплату послуг постачання електроенергії в розмірі 33615,73 грн., що підтверджується відповідними квитанціями;

- витрати на ремонт приміщень в розмірі 26147,00 грн., що підтверджується товарними чеками на придбання будівельних матеріалів.

Наведене свідчить, що позивачем правомірно визначено валовий доход, сформовано валові витрати та визначено оподатковуваний доход за 2011-2013 роки.

За таких обставин, враховуючи той факт, що відповідачем не надано доказів на спростування доводів позивача, суд дійшов висновку про безпідставність тверджень податкового органу про заниження позивачем оподатковуваного доходу за 2011-2013 роки.

Це означає, що податкове повідомлення-рішення від 29.10.2014 № прийняте відповідачем безпідставно та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 29.10.2014 №Ф-, рішення про застосування штрафних санкцій від 29.10.2014 №, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, прийняття зазначених рішень стало наслідком висновку податкового органу про заниження позивачем оподатковуваного доходу за 2011-2013 роки (занижено дохід - не сплачено єдиний внесок з не задекларованого доходу).

У той же час, оскільки судом встановлено безпідставність такого висновку податкового органу, то і висновок відповідача про заниження позивачем єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування є помилковим.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 29.10.2014 №Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій від 29.10.2014 № є також протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо позовної вимоги позивача про скасування акту перевірки від 10.10.2014 №407/1700/НОМЕР_1, то вона не може бути предметом розгляду адміністративного судочинства, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Викладення висновків суб'єктом владних повноважень є способом реалізації наданої суб'єкту владних повноважень компетенції. Надання висновку являє собою процес реалізації наданих законом функцій суб'єкту владних повноважень. Самі по собі висновки не тягнуть за собою будь-яких правових наслідків для особи. Правові наслідки для позивача у даному випадку несе акт індивідуальної дії - податкове повідомлення-рішення, оскільки має вплив на його права та обов'язки.

Виходячи із завдань Кодексу адміністративного судочинства України, як то захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, судовий захист права може бути здійснений лише за умови наявності порушення для фізичної чи юридичної особи прав (чи інтересів). З огляду на зазначене, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню через відсутність порушення прав висновками відповідача, а обраний позивачем спосіб захисту в цій частині не відповідає об'єкту порушеного права.

Акти перевірки не є рішеннями суб'єкта владних повноважень, не спричиняють виникнення будь-яких прав і обов'язків осіб чи суб'єктів владних повноважень, а, отже, не породжують правовідносин, що можуть бути предметом спору. Висновки Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області під час проведення планової перевірки самі по собі не породжують відносини, які можуть бути предметом оскарження.

Відповідно до частини другої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Отже, суди розглядають виключно спори, які виникають між учасниками певних правовідносин.

Виходячи з наведеного, відсутність правовідносин у висновках, викладених в Акті перевірки від 10.10.2014 №407/1700/НОМЕР_1, виключає можливість розгляду адміністративної справи в цій частині позовних вимог, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту, а, отже, суд не повинен розглядати справу в цій частині позовних вимог.

Таким чином, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, провадження у справі в частині скасування акту перевірки від 10.10.2014 №407/1700/НОМЕР_1, - підлягає закриттю, оскільки справу (в цій частині) не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткову правомірність заявлених позовних вимог і, відповідно, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Згідно зі статтею 97 Кодексу адміністративного судочинства України суд за клопотанням однієї зі сторін визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути їй компенсовані.

Оскільки позивачем вимоги про відшкодування понесених ним судових витрат не заявлялись, а відповідачем не надано суду доказів понесення ним витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з бюджету не підлягають.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 11, 14, 69-71, 86, 97, 128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області від 29.10.2014 №.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 29.10.2014 №Ф-.

Визнати протиправним та скасувати рішення Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про застосування штрафних санкцій від 29.10.2014 №.

У решті позовних вимог, - провадження закрити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини постанови або прийняття постанови у письмовому провадженні - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Балаклицький А. І.