Справа № 2а/0470/13763/12
Суддя: Маслій В.І.
Дата ухвалення: 2015-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" січня 2015 р. м. Київ К/800/55027/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого: Маслія В.І.

суддів: Розваляєвої Т.С., Черпіцької Л.Т.,

розглянувши в письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2014 року у справі за позовом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2, про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2, про зобов'язання знести за власний рахунок самочинно збудовану нею споруду сараю.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.02.2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2014 року, позовні вимоги задоволено: зобов'язано ОСОБА_1 знести за власний рахунок самочинно збудовану нею споруду сараю, розташовану на межі у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, не погоджуючись з даними рішеннями, посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 09.08.2012 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області проведена позапланова перевірка дотримання ОСОБА_1 вимог законодавства у сфері містобудівельної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, за адресою: АДРЕСА_1.

За результатами перевірки складено протокол про адміністративне правопорушення від 09.08.2012 року, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.96 КУпАП та акт від 09.08.2012 року, в якому зафіксовано, що відповідачем у 2000 році збудовані сарай та теплиця без відповідних дозвільних документів, які дають право виконувати такі роботи, що є порушенням ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а сарай збудований на межі, що є порушенням п. 3.25 ДБН 360-92**.

За результатами розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення т.в.о. начальника інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області Садовим І.Д. прийнята постанова №1029 від 20.08.2012 року, якою відповідача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.96 КУпАП та накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. Зазначений штраф сплачено відповідачем у повному обсязі.

На підставі акту перевірки Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області сформовано припис від 09.08.2012 року, яким ОСОБА_1 зобов'язано у термін до 31.12.2012 року подати декларацію про готовність об'єкта до експлуатації відповідно до наказу № 91 від 24.06.2011 року (теплиця); відповідно до ст. 38 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» усунути порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил (п. 3.25 ДБН 360-92**) у термін до 01.09.2012 року.

У зв'язку із невиконанням відповідачем вимог припису у встановлений строк, позивач на підставі положень статті 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" звернувся до суду з позовом про зобов'язання ОСОБА_1 знести за власний рахунок самочинно збудовану споруду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з наявності підстав для задоволення позову.

Однак колегія суддів вважає такий висновок судів передчасним та таким, що не ґрунтується на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності визначено Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.

Частиною 1 статті 376 Цивільного кодексу України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до частин 1, 2 статті 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

За рішенням суду самочинно збудований об'єкт підлягає знесенню в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, з компенсацією витрат, пов'язаних із знесенням об'єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво.

Замовником робіт із знесення зазначеного об'єкта є орган державного архітектурно-будівельного контролю, за позовом якого прийнято відповідне рішення суду.

Виконання рішення суду, що набрало законної сили, щодо знесення самочинно збудованого об'єкта здійснюється відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно із частинами 4, 7 статті 376 Цивільного Кодексу України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що в законодавстві розмежовано повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю (його територіальних органів) з винесення припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності та з приводу звернення до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта.

Отже, звернення контролюючого органу до суду із позовом про знесення самочинного будівництва можливе лише за наявності певних обставин як крайній захід, коли використано всі передбачені законодавством України заходи, наявні істотні порушення будівельних норм і правил або наявна шкода суспільним інтересам чи інтересам інших осіб, за умови неможливості перебудови. Разом з цим, позивачем не доведено, що вичерпані всі заходи для приведення об'єкта будівництва в належний стан, так як і не доведено нанесення шкоди суспільним інтересам чи інтересам інших осіб даним будівництвом.

Проте, вказані обставини судами не досліджувались.

Тільки після встановлення цих обставин можливо зробити висновок щодо обґрунтованості позовних вимог.

Згідно зі статтею 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

У відповідності до вимог частини 2 статті 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

З врахуванням того, що у справі необхідно досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені у судовому рішенні, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку про їх скасування та направлення справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи судам необхідно повно та всебічно з'ясувати всі обставини справи, вірно застосувати норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2014 року - скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: