Справа № П/811/2855/14
Суддя: Т.М. Кармазина
Дата ухвалення: 2015-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2015 року Справа № П/811/2855/14

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі

головуючого: судді Кармазиної Т.М.,

суддів: Жук Р.В., Момонт Г.М.,

за участю секретаря - Сириці І.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представників: позивача - ОСОБА_2,

відповідача -1 - Стрекалової О.Г., Амеліної Л.В.,

відповідача - 2 - Даниленка Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кіровограді справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області, Державного агентства земельних ресурсів України про визнання незаконним та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ голови Державного агентства земельних ресурсів України від 01 серпня 2014 року № 373-кт/а про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу Держземагентства у Гайворонському районі Кіровоградської області за згодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України,;

- визнати незаконним та скасувати наказ першого заступника начальника Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області від 01 серпня 2014 року № 102-к про оголошення наказу голови Державного агентства земельних ресурсів України від 01.08.2014 р. № 373-кт/а про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу Держземагентства у Гайворонському районі Кіровоградської області за згодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України;

- поновити ОСОБА_1 на роботі - на посаді начальника відділу Держземагентства у Гайворонському районі Кіровоградської області;

- стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 5000 грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в період з 21.07.2014 р. по 31.07.2014 р. включно перебувала на лікарняному. Лікування проводилось в режимі стаціонару Гайворонської ЦРЛ, що підтверджується листком непрацездатності від 31.07.2014 р. серії АГЖ №231031. Відповідно до запису в листку непрацездатності позивач мала стати до роботи 01.08.2014 року. Водночас, враховуючи погіршення стану здоров'я через раптовий гіпертонічний криз, лікування було подовжено, що підтверджується листом непрацездатності від 01.08.2014 р. АГН .№282866. Натомість, як зазначає позивач, під час перебування на лікарняному їй зателефонував співробітник відділу Держземагенства у Гайворонському районі та повідомив, що 01.08.2014 р. засобами факсимільного зв'язку було отримано копію Наказу Державного агентства земельних ресурсів України (Держземагентство України) від 01 серпня 2014 року №373-кт/а про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу Держземагентства у Гайворонському районі Кіровоградської області та копію Наказу Головного Управління Держземагентства у Кіровоградській області від 01 серпня 2014 року № 102-к про оголошення вищезазначеного наказу та про те, що датою звільнення ОСОБА_6 із займаної посади слід вважати 01.08.2014 року. Так, згідно з текстом Наказу Держземагентства України від 01.08.2014 року № 373-кт/а трудові відносини припинено за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України) на підставі заяви ОСОБА_1 та листа Головного Управління Держземагентства у Кіровоградській області від 30.07.2014 р. №21-11-0.1-5092/2-14. В той же час, як зазначила позивач, жодних заяв, в тому числі про звільнення із займаної посади, до Головного Управління Держземагентства у Кіровоградській області або Держземагентства України не подавала, а лист від 30.07.2014 р. №21-11-0.1-5092/2-14 Головного Управління Держземагентства у Кіровоградській області не отримувала, з його змістом не ознайомлена, що вказує на незаконність її звільнення, у зв'язку з чим звертається до суду за захистом порушених прав.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити з підстав, зазначених в позові.

Відповідач - Головне управління Держземагентства у Кіровоградській області (надалі - відповідач-1), позовні вимоги не визнав, надав суду заперечення проти позову згідно змісту якого зазначив, що Головним управлінням Держземагентства у Кіровоградській області правомірно вчинено всі дії відносно позивача, а останньою не надано належних доказів та посилань щодо незаконності спірних наказів (а.с.135-136).

Відповідач - Державне агентство земельних ресурсів України (надалі - відповідач-2), також не визнав позовні вимоги та згідно поданих до суду заперечень посилався на те, що позивача було звільнено на підставі пункту 1 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України - за угодою сторін. При цьому, ініціатива щодо припинення трудового договору виходила саме від працівника - позивача ОСОБА_1 Заява про звільнення надійшла до Держземагентства України 31.07.2014 р. з листом Головного управління від 30.07.2014 р. № 21-11-0.1-5092/2-14, що підтверджується однаковим реєстраційним номером на листі та заяві (№22-20583/0/1-14). Погодившись з умовами заяви позивача, головою Держземагентства України видано наказ від 01.08.14 р. №373-кт/а про звільнення ОСОБА_1. Таким чином, спірний наказ від 01.08.14 р. №373-кт/а виданий з дотриманням вимог чинного законодавства, відповідає всім встановленим вимогам, та не підлягає скасуванню (а.с.153-154).

У судовому засіданні представники відповідачів також підтримали подані заперечення, просили суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами п.1, 3, 9 частини 3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, в тому числі: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Предметом спору в даній справі є наказ голови Державного агентства земельних ресурсів України від 01.08.2014 року №373-кт/а про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу Держземагентства у Гайворонському районі Кіровоградської області, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України, за згодою сторін та наказ першого заступника начальника Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області від 01.08.2014 року № 102-к про оголошення наказу голови Державного агентства земельних ресурсів України від 01.08.2014 р. № 373-кт/а про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу Держземагентства у Гайворонському районі Кіровоградської області, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України, за згодою сторін.

Так, при вирішенні даного спору, суд встановив наступне.

ОСОБА_1, на підставі особистої заяви від 25.07.2008 року (а.с.62), наказом Держкомзему України від 04.08.2008 р. № 343-кт (а.с.63) призначена 04 серпня 2008 року на посаду начальника відділу Держкомзему у Гайворонському районі Кіровоградської області, в порядку переведення із відділу земельних ресурсів у Гайворонському районі Кіровоградської області.

В подальшому, на підставі особистої заяви (а.с.93) позивача, наказом Держземагентства України від 01.11.2012 р. № 687-кт/а (а.с.94) призначено на посаду начальника відділу Держземагентства у Гайворонському районі Кіровоградської області.

01.08.2014 р. головою Державного агентства земельних ресурсів України видано наказ №373-кт/а про звільнення позивача з посади начальника відділу Держземагентства у Гайворонському районі Кіровоградської області за згодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України. Підстава: заява ОСОБА_1, лист Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області від 30.07.2014 р. №21-11-0.1-5092/2-14 (а.с.109).

В матеріалах справи наявна копія заяви ОСОБА_1 (а.с.108) про звільнення із посади начальника відділу Держземагентства у Гайворонському районі Кіровоградської області за угодою сторін згідно з п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України. Як вбачається з даної заяви, в ній відсутня дата її написання та дата, з якої ОСОБА_1 за угодою сторін, підлягала б звільненню із займаної посади, а є лише резолюція "згоден" та підпис без зазначення прізвища та ініціалів особи, що поставила дану резолюцію. Оригінал даної заяви судом оглянуто в судовому засіданні.

30.07.2014 р. першим заступником начальника Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області на адресу голови Держземагентства України направлено вказану заяву ОСОБА_1 про звільнення із займаної посади листом за №21-11-0.1-5092/2-14 (а.с.107), а 01.08.2014 р. видано наказ №102-к про оголошення наказу голови Державного агентства земельних ресурсів України від 01.08.14 №373-кт/а про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу Держземагентства у Гайворонському районі Кіровоградської області, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України, за згодою сторін. Датою звільнення вважати 01.08.2014 р. (а.с.141).

Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України "Про державну службу" підстави припинення державної служби можуть бути загальними, тобто передбаченими Кодексом законів про працю України, та спеціальними, які наведені в цьому Законі.

Отже, при звільненні особи з публічної служби за загальними підставами, визначеними КЗпП України, на цю особу поширюються гарантії, передбачені саме цим Кодексом, якщо інше прямо не визначено спеціальним законом.

Так, відповідно до ст.5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За приписами ж п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін.

Таким чином, угода про припинення трудового договору у відповідності до п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України укладається між сторонами трудового договору, якими є працівник і власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган та є самостійною підставою для розірвання трудового договору, що відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи власника або з ініціативи працівника.

Згідно з п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за п.1 ст.36 КзпП, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (ст.38 КЗпП).

Таким чином, основними умовами угоди про припинення трудового договору за п.1 ч.1 ст.36 Кодексу законів про працю України, щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди, є підстава припинення трудового договору та строк, з якого договір припиняється. Визначення ж дати звільнення за згодою сторін є обов'язковою умовою такого звільнення, оскільки сприяє свідомому волевиявленню працівника щодо звільнення з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.36 Кодексу законів про працю України.

Відсутність належного волевиявлення не дає підстав вважати наявність наміру працівника звільнитись саме за згодою сторін, а сама по собі проста згода роботодавця задовольнити прохання працівника про звільнення також не означає наявність угоди про припинення трудового договору за п.1 ч.1 ст.36 КЗпП (за угодою сторін).

Відтак, працівник не може бути звільнений за п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін, якщо у однієї із сторін відсутня воля (спрямованість дій) та бажання припиняти трудові правовідносини, вона не дає згоди на припинення трудового договору за цим пунктом та не було досягнуто домовленості про дату звільнення.

Як зазначалось судом, підставою для винесення спірних наказів та звільнення позивача із займаної посади стала заява ОСОБА_1 про таке звільнення.

Відповідно до Порядку ведення особових справ державних службовців в органах виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998р. № 731 заяви про призначення, переміщення на іншу посаду, продовження терміну перебування на державній службі (для державних службовців, які займають посади першої категорії), звільнення з посади оформляються власноручно і підписуються із зазначенням дати. За змістом заяви керівником органу виконавчої влади приймається відповідне рішення, на підставі якого кадрова служба готує наказ (розпорядження).

Державне агентство земельних ресурсів України, заперечуючи проти позову, зазначало, що ініціатива щодо припинення трудового договору виходила саме від позивача, що в свою чергу підтверджено її заявою про звільнення, що надійшла до Держземагентства України 31.07.2014 р. з листом Головного управління від 30.07.2014 р. № 21-11-0.1-5092/2-14.

У судовому засіданні представники відповідачів також посилались на дані обставини, як підставу винесення спірних наказів та звільнення позивача із займаної посади.

До того ж, представник відповідача-1 в судовому засіданні пояснила, що особисті заяви працівників приймаються до Управління та реєструються не в загальному порядку, а посадовими особами кадрового забезпечення або керівництвом Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області.

При цьому, представник відповідача-1 в ході розгляду справи не зміг пояснити хто приймав заяву ОСОБА_1 про її звільнення та передавав керівнику Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області для прийняття рішення-погодження.

Водночас, як зазначено в позові та про що наголошувала у судовому засіданні позивач, жодних заяв, в тому числі про своє звільнення, до Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області або Держземагентства України не підписувала та не подавала, а в цей час знаходилась на лікарняному.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.81 КАС України, для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд може призначити експертизу.

Статтею 1 Закону України "Про судову експертизу" визначено, що судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Так, згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи №1915, складеного 10 грудня 2014 року експертом Кіровоградського відділення Одеського НДІСЕ, встановлено, що рукописний текст у заяві ОСОБА_1 про звільнення на ім'я голови Державного агентства земельних ресурсів України виконаний не самою ОСОБА_1, а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_1 у заяві про звільнення на ім'я голови Державного агентства земельних ресурсів України виконаний не самою ОСОБА_1, а іншою особою з наслідуванням підписів ОСОБА_1 (а.с.169-172).

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи відповідачів в частині того, що ініціатива про припинення трудового договору виходила саме від позивача є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки спростовані наявними в справі доказами.

Отже, враховуючи встановленим факт не написання позивачем заяви про звільнення, а відтак, і відсутності її волі та бажання припиняти трудові правовідносини, не надання нею згоди на припинення трудового договору, звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу Держземагентства у Гайворонському районі Кіровоградської області у відповідності з п.1 ст.36 КЗпП України, за згодою сторін, є протиправним, а спірні накази Держземагентства України від 01 серпня 2014 року № 373-кт/а та Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області від 01 серпня 2014 року №102-к такими, що винесені не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Окрім цього, відповідачами при прийнятті спірних наказів також не враховані приписи Основного Закону України, де передбачено, що Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені (статті 64 Конституції України).

При цьому, Конституцією України чітко визначено, що громадяни користуються рівним правом доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування. Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності та захист від незаконного звільнення (статті 38 Конституції України).

В даному випадку, відповідачами при звільненні позивача було грубо порушено вказані Конституційні положення.

Згідно ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

За правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 21 травня 2014 р. (справа №6-33цс14), яка в силу ст. 244-2 КАС України є обов'язковою для всіх судів України, звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині 1 статті 235 та статті 240-1 КЗпП України, а відтак, встановивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов'язаний поновити працівника на попередній роботі.

Таким чином, на підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку, що відповідачі необґрунтовано та неправомірно звільнили ОСОБА_1 із займаної посади, а тому спірні накази від 01.08.2014 р. №373-кт/а та №102-к є протиправними та підлягають скасуванню, а позивача слід поновити з 01.08.2014 року на посаді, з якої вона незаконно звільнена - на посаді начальника відділу Держземагентства у Гайворонському районі Кіровоградської області.

Крім того, колегія суддів також дійшла висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної школи з огляду на таке.

Стаття 56 Конституції України передбачає право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За приписами ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст.237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Враховуючи наведені вище норми чинного законодавства і фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що проведеним звільненням позивачу заподіяно моральну шкоду, оскільки вона без законних підстав шляхом підроблення документів була позбавлена можливості працювати, отримувати винагороду за працю, змушена докладати додаткових зусиль для відновлення своїх трудових прав. Також суд враховує, що звільнення ОСОБА_1 відбулося у період її перебування на лікарняному, при цьому позивач пережила сильний емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, приниженої гідності, образи, та як наслідок значне погіршення стану здоров'я, що підтверджується записами в листках непрацездатності (а.с.25-26, 119-126).

Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю, а моральна шкода в сумі 5000 грн. підлягає стягненню з ГУ Держземагентства у Кіровоградській області, яким було спрямовано підроблену заяву до Держземагенства України.

Отже, на підставі аналізу встановлених обставин та правовідносин, що їм відповідають, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Також, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів солідарно на користь ОСОБА_1 судові витрати у загальному розмірі 1845 грн..

Так, позивачем сплачено вартість проведення почеркознавчої експертизи у розмірі 2214,00 грн., що підтверджено актом №1915 від 10.12.2014 р. здачі-приймання висновку спеціаліста № 1915 та актом №1915 від 03.11.2014 р. попереднього розрахунку вартості висновку спеціаліста №1915 (а.с.173, 173-зв.).

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Згідно до ч.1 ст.92 КАС України витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз, несе сторона, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучення спеціаліста, перекладача та проведення судової експертизи.

За приписами ч.5 ст.92 КАС України граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Додатком до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006р. №590 встановлено, що витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, не можуть перевищувати нормативну вартість проведення відповідних видів судової експертизи у науково-дослідних установах Мін'юсту.

Згідно Інструкції про порядок і розміри компенсації (відшкодування) витрат та виплати винагороди особам, що викликаються до органів досудового розслідування, прокуратури, суду або до органів, у провадженні яких перебувають справи про адміністративні правопорушення, та виплати державним спеціалізованим установам судової експертизи за виконання їх працівниками функцій експертів і спеціалістів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 01.07.96р. №710, вартість проведення експертиз визначається відповідно до нормативної вартості однієї експертогодини.

Наказом Міністерства юстиції України "Про встановлення нормативної вартості однієї експертогодини у 2014 році" від 12.02.2014 р. №325/5 установлено, що з урахуванням індексу споживчих цін за 2013 рік нормативна вартість однієї експертогодини у 2014 році становить: експертиза середньої складності - 61,50 грн.

Таким чином, граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних з проведенням судової експертизи становить 1845 грн. (61,50 грн. х 30 год.), яка підлягає стягненню на користь позивача.

Керуючись ст.ст.86, 94, 159-163, 167, 256 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державного агентства земельних ресурсів України від 01.08.2014 р. №373-кт/а "Про звільнення ОСОБА_1", яким ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу Держземагентства у Гайворонському районі Кіровоградської області за згодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області від 01.08.2014 р. №102-к "Про звільнення ОСОБА_1", яким оголошено наказ Державного агентства земельних ресурсів України від 01.08.2014 р. №373-кт/а.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу Держземагентства у Гайворонському районі Кіровоградської області.

Стягнути з Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_1) моральну шкоду в сумі 5000 грн..

Стягнути з Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області та Державного агентства земельних ресурсів України солідарно на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 1845 грн..

Постанова суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді підлягає негайному виконанню.

Постанова суду набирає законної сили в порядку встановленому ст.254 КАС України.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, копія якої одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова у повному обсязі складена 26 січня 2015 року.

Головуючий суддя підпис Т.М.Кармазина

Судді підпис Р.В.Жук

підпис Г.М.Момонт

З оригіналом згідно:

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду Т.М. Кармазина