Справа № 826/18541/14
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2015-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 січня 2015 року 16:40 № 826/18541/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шулежка В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали адміністративної справи за позовом публічного акціонерного товариства «Інтеграл-Банк» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось публічне акціонерне товариство «Інтеграл-Банк» (далі - позивач, ПАТ «Інтеграл-Банк») до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі - відповідач, ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 17.11.2014 р. про зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 15 454 918,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем в порушення норм податкового законодавства України, прийнято протиправне податкове повідомлення-рішення, що ґрунтується на викладених в акті перевірки хибних висновках, що не відповідають фактичним обставинам справи, яким позивачу неправомірно зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток, що призвело до порушення його прав та законних інтересів.

Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити.

Відповідач проти позову заперечував, вважаючи оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, винесеним на підставі та на виконання норм податкового законодавства за результатами перевірки позивача, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

У судове засідання, призначене на 12.01.2015 року, представник відповідача не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на наведене та з урахуванням вимог ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про доцільність розгляду справу у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи та подані сторонами документи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Акціонерний комерційний банк «Інтеграл» зареєстрований Шевченківською районного в м. Києві державною адміністрацією 30.09.1994 року. Згідно з рішенням позачергових Загальних зборів акціонерів від 20.07.2010 року (протокол № 46) та з метою приведення статуту банку у відповідність до вимог Закону України «Про акціонерні товариства», банк змінив своє найменування з акціонерного комерційного банку «Інтеграл» на Публічне акціонерне товариство «Інтеграл-банк».

У зв'язку зі зміною найменування юридичної особи було оновлено свідоцтво про державну реєстрацію серії А01 № 726033 від 17.08.2010 року. ПАТ «Інтеграл-Банк» зареєстрований 30.09.1994 року Національним банком України за № 250.

Код банківської установи за .

ПАТ «Інтеграл-Банк» взято на податковий облік в органах державної податкової служби за № 41225 від 21.12.1994 року та перебуває на обліку в ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві.

Згідно свідоцтва №100328210 від 16.03.2011 року позивач є платником податку на додану вартість, індивідуальний податковий номер платника ПДВ 58.

ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві на підставі плану-графіку проведення планових виїзних перевірок, наказу від 01.09.2014 року № 1057, згідно з п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.77.1 ст.77 Податкового кодексу України, проведено документальну планову виїзну перевірку ПАТ «Інтеграл-Банк» () з питань дотримання вимог податкового , валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, за результатами якої складено акт від 30.10.2014 року №1586/2207/22932856.

Перевіркою встановлені порушення:

- п.п.135.4.2 п.135.4 ст.135 Податкового кодексу України завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування на загальну суму 15 454 918,00 грн., в тому числі по періодах: 2013 рік у сумі -15 454 918,00 грн.;

- п.160.2. ст.160 Податкового кодексу України, а саме, занижено податок на прибуток іноземних юридичних осіб за 2013 рік у розмірі 38 482,00 грн.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 17.11.2014 року, яким завищено ПАТ «Інтеграл-банк» суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 15 454 918,00 грн.

Позивач не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням, що на його думку, прийняте з порушенням норм чинного податкового законодавства, звернувся з відповідним позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та норми закону, які діяли на момент виникнення правовідносин між сторонами, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Як встановлено судом, підставою для визначення податковим органом податкових зобов'язань у спірному податковому повідомленні-рішенні стало, на його думку, завищення позивачем від'ємного значення об'єкта оподаткування за 2013 рік.

Перевіркою правильності визначення валового доходу за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року податковим органом встановлено його заниження на загальну суму 15 454 918,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ «Інтеграл-Банк» (Банк) та ТОВ «Центрреконструкція» (Позичальник) укладено кредитний договір № 906 від 20.09.2011 р., згідно умов якого ПАТ «Інтеграл-банк» відкрив ТОВ «Центрреконструкція» відкличну кредитну лінію заборгованістю по позичковому рахунку у розмірі 15 000 000 грн. строком по 02 квітня 2012 року зі сплатою 18,5 процентів річних, а Позичальник зобов'язався використати отримані в рамках кредитної лінії кошти відповідно умов цього Договору, вчасно їх повернути та сплатити проценти й інші платежі, які передбачені Договором.

На забезпечення виконання Позичальником зобов'язань за Кредитним договором між ПАТ «Інтеграл-банк» та ТОВ «Центрреконструкція» укладено Договір іпотеки від 29.09.2011 р., № 16311 (із змінами від 13.10.2011 p., реєстр. № 16922 та від 03.02.2012 p., реєстр. № 999), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1

Однак, в подальшому, ПАТ «Інтеграл-банк» укладено договір про відступлення права вимоги № 906-І від 31.07.2012 року з ТОВ «Астор-П», згідно умов якого Первісний кредитор передає Новому кредиторові, а Новий кредитор приймає право вимагати сплати зазначених грошових коштів, що належить Первісному кредиторові на підставі кредитного договору № 906 від 20.09.2011 року (основний договір), договору іпотеки від 29.09.2011 pоку, № 16311, укладених між ПАТ «Інтеграл-Банк» та ТОВ «Центрреконструкція».

Станом на 31.07.2012 року у зв'язку із невиконанням ТОВ «Центрреконструкція» зобов'язань за Кредитним договором утворилася заборгованість в сумі 15 454 918,04 грн., з яких заборгованість за кредитом становить 15 000 000 грн., заборгованість по сплаті процентів - 454 918,04 грн.

Вказана сума зобов'язань була зафіксована та підтверджена ПАТ «Інтеграл-банк» та ТОВ «Центрреконструкція» у повідомленні-оферті від 31.07.2012 року до Кредитного договору № 906 від 20.09.2011 pоку, що є його невід'ємною частиною.

Окрім того, сторони узгодили незастосування Банком до Позичальника вимог п.п. 4.5, 7.1., 7.4. Кредитного договору (нарахування та вимоги сплати пені та штрафних санкцій), а також, враховуючи прийняття Банком рішення про відступлення права вимоги за Кредитним договором в сумі 15 454 918,04 грн., сторони дійшли згоди, що з дати укладення Банком відповідного договору відступлення права вимоги нарахування процентів за Договором припиняється.

Таким чином, з дати укладення договору про відступлення права вимоги - 31.07.2012 р. - сума заборгованості становить в розмірі 15 454 918,04 грн.

Відповідно до п. 3.1 Договору про відступлення права вимоги, перехід права вимоги за цим Договором від Первісного кредитора до Нового кредитора підтверджується підписаним актом приймання-передачі прав вимоги, що є додатком до Договору від 31.07.2012 року.

Згідно з п. 5.2. Договору про відступлення права вимоги, між ПАТ «Інтеграл-Банк» та ТОВ «Астор-П» укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором № 8592, із змінами, внесеними правочином від 07.09.2012 pоку, № 8950, відповідно до якого відступлення майнового права здійснено за суму 15 454 918,04 грн.

ТОВ «Астор-П» на виконання Договору відступлення права вимоги від 31.07.2012 року № 906-І здійснило на користь ПАТ «Інтеграл-банк» перерахування грошових коштів на загальну суму 15 454 918,04 грн., що визначено пунктом 2.1 Договору.

Перерахування вказаних коштів підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками.

Водночас, відповідачем в акті зроблено висновок, що Банком не дотримано обов'язкової вимоги до договору переуступки права вимоги, який є первинним документом, та в подальшому передано грошову вимогу по акту прийому-передачі юридичній особі, яка згідно ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» не має права на здійснення вищевказаних операцій, а тому Банком порушено вимоги п.п.135.4.2 п.135.4 ст.135 Податкового кодексу України в частині заниження інших доходів отриманих банком за суму 15 454 918,04 грн.

Правовідносини, що виникають у зв'язку з визначенням та формуванням платником податків витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 р. №2755-VІ.

Господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.п.14.1.255 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, відступлення права вимоги - операція з переуступки кредитором прав вимоги боргу третьої особи новому кредитору з попередньою або наступною компенсацією вартості такого боргу кредитору або без такої компенсації.

Статтею 512 Цивільного кодексу України визначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. 514 Цивільного кодексу України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 513 Цивільного кодексу України встановлює, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Суд не погоджується з твердженнями контролюючого органу про те, що позивачем не дотримано обов'язкової вимоги до договору відступлення права вимоги та в подальшому передано грошову вимогу по акту прийому-передачі юридичній особі, яка не є професійним учасником ринку фінансових послуг.

Необхідно звернути увагу, що відступлення права вимоги, за Цивільним кодексом України, виступає способом зміни кредитора у зобов'язанні (загальне).

Відповідно до п.14.1.255 Податкового кодексу України, договір відступлення права вимоги є різновидом договору купівлі-продажу, за яким кредитором відбувається продаж права вимоги боргу третьої особи новому кредитору з попередньою або наступною компенсацією усієї або частини вартості такого боргу кредитору або без такої компенсації. Тобто, відбувається лише заміна кредитора (ст. 215 Цивільного кодексу України).

Крім того, суд зазначає, що у договорах відступлення права вимоги відсутні будь-які умови щодо виплати Первісним кредитором будь-якої винагороди, а Новим кредитором не надано та не взято на себе зобов'язання здійснити фінансування під забезпечення прав вимоги, а здійснило лише відшкодування договірної вартості таких прав вимоги.

З наведених правових норм та встановлених обставин справи, вбачається, що за всіма ознаками, договір, що укладений між позивачем та ТОВ «Астор-П» договір відступлення права вимоги, за яким передбачено передачу (відступлення) права вимоги до боржників, що виникло на підставі кредитних договорів, умови цього договору відповідають вимогам Цивільного кодексу України.

При цьому, відповідачем в акті перевірки зазначено, що ним не встановлено фактів нікчемності правочинів, зокрема, угод, які мають на меті порушення інтересів держави і суспільства, а також не виявлено взаємовідносин із суб'єктами господарювання, які припинили діяльність на підставі рішення суду, або договори, первинні та інші документи яких визнано судом недійсними (знаходяться в розшуку, визнані банкрутами, не звітують, не знаходяться за юридичною та фактичною адресами, продовжують здійснення діяльності після припинення або анулювання ліцензій за порушення вимог чинного законодавства).

Операції з відступлення права вимоги вирізняються поряд із іншими операціями з продажу товарів, оскільки законодавчо передбачено різні порядки формування витрат і доходів для визначення об'єкту оподаткування податком на прибуток.

Так, за загальним правилом витрати та доходи від операцій з продажу товарів регулюються правилами статей 136-139 Податкового кодексу України.

Водночас, доходи та витрати за операціями з продажу такого різновиду товару, як право вимоги визначаються згідно з приписами пункту 153.5 статті 153 Податкового кодексу України.

Як передбачено пунктом 153.5 статті 153 Податкового кодексу України з метою оподаткування платник податку веде облік фінансових результатів операцій від проведення операцій з продажу (передачі) або придбання права вимоги зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари, виконані роботи чи надані послуги третьої особи, зобов'язань за фінансовими кредитами, а також за іншими цивільно-правовими договорами.

Згідно норм Податкового кодексу України така операція в розумінні пункту 153.5 статті 153 Податкового кодексу України є різновидом операції з продажу товарів. Причому продавцем відповідних товарів є особа, що відступає право вимоги за компенсацію.

Окрім того, відповідні норми не містять вимог щодо суб'єктного складу учасників операцій з відступлення права вимоги. Отже, незалежно від того, чи є учасники відповідних операцій професійними учасниками ринку фінансових послуг, оподаткування таких операцій здійснюється за однаковими правилами.

Відповідно, відсутність або наявність ліцензій не впливає на визначення правомірності відображення наслідків відповідних операцій у податковому обліку.

Вказана правова позиція також висвітлена у постанові Вищого адміністративного суду України від 19.11.2013 року у справі № К/800/17433/13.

Крім того, відповідно до п.135.1, п.135.2, п.135.3 ст. 135 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з:

доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті;

інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Суми, відображені у складі доходів платника податку, не підлягають повторному включенню до складу його доходів.

Відповідно до п.п.135.4.2 п. 135.4 ст. 135 цього Кодексу, передбачено, що до доходу банківських установ включаються, зокрема, доходи від відступлення права вимоги боргу третьої особи або виконання вимоги боржником (факторингу) згідно з пунктом 153.5 статті 153 цього Кодексу.

Пунктами 137.1, 137.4 ст. 137 Податкового кодексу України передбачено, що дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар. Датою отримання доходів, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, є звітний період, у якому такі доходи визнаються згідно з цією статтею, незалежно від фактичного надходження коштів (метод нарахувань), визначений з урахуванням норм цього пункту та статті 159 цього Кодексу.

Як встановлено судом, ТОВ «Астор-П» на виконання умов договору відступлення права вимоги від 31.07.2012 року № 906-І здійснило у 2013 році в період з 19.03.2013 року по 11.04.2013 року на користь ПАТ «Інтеграл-банк» перерахування грошових коштів на загальну суму 15 454 918,04 грн.

Тобто, фактичне надходження коштів позивачеві у розмірі 15 454 918,04 грн. за договором відступлення права вимоги відбулося у 2013 році.

Однак, як зазначив позивач, вказана сума вже була врахована для визначення об'єкта оподаткування у складі доходів позивача у 2012 році, тобто за датою переходу права вимоги.

Таким чином, з огляду на викладене є безпідставним визначення позивачу грошових зобов'язань з податку на прибуток та завищення від'ємного значення об'єкту оподаткування з податку на прибуток за операціями з відступлення права вимоги особі, що не має статусу професійного учасника ринку фінансових послуг, що свідчить про протиправність винесення відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № від 17.11.2014 року.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1, 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваного рішення.

Натомість, позивачем надано достатньо належних та допустимих доказів на обґрунтування позовних вимог та доведено протиправність прийнятого відносно нього податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи вищевикладене, системно проаналізувавши приписи законодавства, що діяли на момент виникнення спірних взаємовідносин, оцінивши докази, які наявні в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов публічного акціонерного товариства «Інтеграл-Банк» задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 17.11.2014 р. Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві.

Присудити з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань на користь публічного акціонерного товариства «Інтеграл-Банк» () понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко