Справа № 816/3785/14
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2015-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2015 р.Справа № 816/3785/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бегунца А.О.

Суддів: Старостіна В.В. , Зеленського В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 30.10.2014р. по справі № 816/3785/14

за позовом Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області

до Державного підприємства "Підприємство Кременчуцької виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Полтавській області(№69)"

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Кременчуцька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Полтавській області (далі за текстом - Кременчуцька ОДПІ, позивач) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державного підприємства «Підприємство Кременчуцької виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Полтавській області (№ 69)» (далі за текстом - відповідач), в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просила суд стягнути з розрахункових рахунків відповідача заборгованість зі сплати податку на додану вартість у розмірі 966605,64 грн.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 30.10.2014 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме: п. 59.5 ст. 59, п. 89.7 ст. 87 Податкового кодексу України, ст.ст. 6, 7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Кременчуцька ОДПІ зазначає, що відповідачем не сплачені самостійно задекларовані суми податкових зобов'язань, визначених в податкових деклараціях з податку на додану вартість за період з 30.09.2011 року по 30.09.2014 року, внаслідок чого за останнім обліковується податковий борг у сумі 966605,64 грн.

Представники сторін у судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

На підставі п.2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Відповідач надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на обґрунтованість та об'єктивність рішення суду першої інстанції, просив залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ДП «Підприємство Кременчуцької виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Полтавській області (№ 69)» перебуває на обліку Кременчуцької ОДПІ та є платником податку на додану вартість з 19.09.1997 року.

Відповідачем до Кременчуцької ОДПІ у період з вересня 2011 року по вересень 2014 року подавались податкові декларації з ПДВ за серпень 2011 року - серпень 2014 року, в яких самостійно визначався податок на додану вартість, що підлягає сплаті, на загальну суму 1175886,0 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з ненадання позивачем доказів щодо наявності у відповідача податкового боргу станом на 30.09.2011 року, на погашення якого зараховувались кошти, сплачені відповідачем у період з 30.09.2011 року по 30.09.2014 року, а також недотримання відповідачем порядку здійснення заходів щодо погашення податкового боргу шляхом стягнення коштів, зокрема не надіслання відповідачу податкової вимоги.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з наступних підстав.

Відповідно п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами у справі, що відповідачем за дотриманням строків визначених вказаним Кодексом, сплачувались поточні грошові зобов'язання з податку на додану вартість за період серпень 2011 року - серпень 2014 року на загальну суму 1181948,41 грн., що також підтверджується копіями платіжних доручень, долучених до матеріалів справи.

Вказані поточні зобов'язання податковим органом, на підставі приписів п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (до 01.01.2011 року) та п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України (з 01.01.2011 року) спрямовувались в рахунок погашення податкового боргу, який виник раніше. У зв'язку з цим у відповідача утворився податковий борг зі сплати податку на додану вартість за період з вересня 2011 року по вересень 2014 року на загальну суму 966605,64 грн.

Згідно з п. 59.1 ст. 59 ПКУ у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (п. 95.2 ст. 95 вказаного Кодексу).

Контролюючий орган вказує на дотримання наведеного порядку стягнення коштів з позивача, оскільки податкові вимоги були складені ще в 2001 році.

Порядок направлення та вручення податкових вимог в 2001 році визначався п.п. 6.2.3 п. 6.2 ст. 6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», зокрема, податкові вимоги надсилаються: а) перша податкова вимога - не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання. Перша податкова вимога містить повідомлення про факт узгодження податкового зобов'язання та виникнення права податкової застави на активи платника податків. обов'язок погасити суму податкового боргу та можливі наслідки непогашення його у строк; б) друга податкова вимога - не раніше тридцятого календарного дня від дня направлення (вручення) першої податкової вимоги, у разі непогашення платником податків суми податкового боргу у встановлені строки. Друга податкова вимога додатково до відомостей, викладених у першій податковій вимозі, може містити повідомлення про дату та час проведення опису активів платника податків, що перебувають у податковій заставі, а також про дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Так, внаслідок наявності податкового боргу у 2001 році Кременчуцькою ОДПІ відповідачу вручено податкові вимоги, а саме першу вимогу № 1/54 від 08.10.2001 року на суму 5599,33 та другу вимогу №2/941 від 26.11.2001 року на суму 28991,92 грн.

Позивач зазначає, що з огляду на надіслання вказаних податкових вимог та не переривання податкового боргу підприємства з податку на додану вартість до подачі позову, нові вимоги не вписуються і не надсилаються відповідно до положень п. 59.5 ст. 59 Податкового Кодексу України де визначено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення, а нова податкова вимога не виноситься.

Між тим, колегія суддів не погоджується з доводами Кременчуцької ОДПІ про відсутність необхідності надіслання податкових вимог, окрім надісланих в 2001 році з огляду на наступне.

Відповідно ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2010 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.03.2012 року, винесених у справі № 2-а-10990/09/1670, скасовано постанову Харківського окружного адміністративного суду від за позовом Кременчуцької ОДПІ до ДП «Підприємство Кременчуцької виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Полтавській області (№ 69)» про стягнення податкової заборгованості.

Наведеними судовими рішеннями встановлено наявність у відповідача станом на 31.12.2004 року податкового боргу в сумі 311024,02 грн., який відповідно до постанови Господарського суду Харківської області від 24.12.2009 року був визнаний безнадійним станом на 01.01.2008 року. Також вказаною постановою від 24.12.2009 року було зобов'язано Кременчуцьку ОДПІ списати відповідно до ст. 18 Закону України «Про порядок погашення податкових зобов'язань перед бюджетами та державними цільовими фондами» залишок податкового боргу позивача в сумі 311024,02 грн.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що відповідачем не враховані положення Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», зокрема п.п. «г» п.п. 6.4.1 п. 6.4 ст. 6, який встановлює, що податкове повідомлення або податкові вимоги вважаються відкликаними, якщо податковий борг визнається безнадійним.

Враховуючи викладене, податкові вимоги № 1/54 від 08.10.2001 року на суму 5599,33 грн. та № 2/941 від 26.11.2001 року є відкликаними, а тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність необхідності надіслання відповідачу податкової вимоги, тобто дотримання порядку здійснення заходів щодо погашення податкового боргу шляхом стягнення коштів.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», який застосовувався позивачем до 01.01.2011 року, податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях.

Однак, як встановлено в судових рішеннях, винесених у справі № 2-а-10990/09/1670, застосування положень п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» у разі зазначення платником у платіжному документі періоду, за який сплачується податкове зобов'язання є неправомірним, тобто неврахування позивачем призначення платежів зі сплати ПДВ, визначених підприємством у платіжних дорученнях є протиправним.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, з моменту виникнення у відповідача в 2001 році податкового боргу, до набрання чинності Податкового кодексу України 01.01.2011 року, позивачем протиправно спрямовувались кошти сплачені відповідачем на погашення поточних податкових зобов'язань з податку на додану вартість в рахунок погашення податкового боргу, в порядку черговості.

Наведені протиправні дії (спрямування контролюючим органом поточних платежів в погашення податкового боргу позивача, що виник раніше) призвели до несвоєчасності сплати поточних зобов'язань платника податків та, відповідно, неправомірне нарахування останньому штрафних (фінансових) санкцій та пені за такі порушення.

Колегія суддів зазначає, що з наявних в матеріалах справи, облікових карток з податку на додану вартість та розрахунків податкового боргу наданих позивачем вбачається своєчасність оплати задекларованих податкових зобов'язань, тобто відсутність податкового боргу станом на 31.12.2010 року.

Крім того, зі змісту облікової картки платника податку колегією суддів встановлено, що відповідачем в строки, визначені п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, сплачено податкові зобов'язання з податку на додану вартість за період серпень 2011 року - серпень 2014 року на загальну суму 1181948,41 грн., що також підтверджується копіями платіжних доручень, наявних в матеріалах справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що протиправне неврахування Кременчуцькою ОДПІ призначення платежів зі сплати ПДВ, визначених відповідачем у платіжних дорученнях, в період дії Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», призвело до штучного виникнення станом на вересень 2011 року боргу, на погашення якого і були спрямовані, вже в період дії Податкового кодексу України, сплачені суми ПДВ згідно поданих декларацій за серпень 2011 року - серпень 2014 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано доказів наявності у відповідача податкового боргу станом на 30.09.2011 року, на погашення якого зараховувались кошти, сплачені відповідачем у період з 30.09.2011 року по 30.09.2014 року і, як наслідок, наявності податкового боргу з податку на додану вартість станом на час подання позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладені обставини та досліджені докази, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що Кременчуцькою ОДПІ не доведено наявність податкового боргу у відповідача, дотримання процедури здійснення заходів щодо погашення податкового боргу шляхом стягнення коштів і, як наслідок, правомірність своїх позовних вимог.

Таким чином, переглянувши постанову суду першої інстанції, колегія суддів підтверджує, що при її прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлених обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, п. 1 ч. 1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 30.10.2014р. по справі № 816/3785/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Бегунц А.О.
Судді(підпис) (підпис) Старостін В.В. Зеленський В.В.