Справа № 802/3015/13-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2015-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

20 січня 2015 р. Справа № 802/3015/13-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дончика Віталія Володимировича,

за участю:

секретаря судового засідання: Медвідь І.О.,

представника відповідача: Гореша В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону, Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

в с т а н о в и в:

В липні 2013 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону (далі відповідач 1), Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач 2) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , у зв`язку із необхідністю виконанням функціональних обов`язків, йому вищим командуванням не було надано у повному обсязі відпустку за 2006 та 2008 роки. В зв`язку з цим, позивач звернувся до начальника Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону з рапортом про виплату йому грошової компенсації замість невикористаної частини щорічної відпустки за 2006 рік 22 календарні дні, за 2008 рік 12 календарних днів. Однак, листом начальника Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону від 29.05.2013 року відмовлено у задоволенні рапорту ОСОБА_1 .

За вказаних обставин, позивач вважає, що у зв`язку з невиплатою грошової компенсації за невикористану ним відпустку, відповідачі не мали права виключати його зі списку особового складу Військової частини НОМЕР_1 та знімати його із усіх видів забезпечення, а тому звернувся з адміністративним позовом до суду, в якому просить:

- поновити строк звернення з адміністративним позовом до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону, Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій щодо виключення командира військової частини НОМЕР_1 підполковника медичної служби ОСОБА_1 із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та зняття командира військової частини НОМЕР_1 підполковника медичної служби ОСОБА_1 із всіх видів забезпечення;

- до прийняття судового рішення по справі зупинити дію пункту 1 наказу начальника Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону (по строковій частині) від 24.05.2013 року № 96 щодо виключення командира військової частини НОМЕР_1 підполковника медичної служби ОСОБА_1 із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та зняття командира військової частини НОМЕР_1 підполковника медичної служби ОСОБА_1 із всіх видів забезпечення;

- до прийняття судового рішення по справі зупинити дію пункту 1 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по строковій частині) від 24.05.2013 року № 95 щодо виключення командира військової частини НОМЕР_1 підполковника медичної служби ОСОБА_1 із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та зняття командира військової частини НОМЕР_1 підполковника медичної служби ОСОБА_1 із всіх видів забезпечення;

- визнати протиправними дії Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону щодо виключення командира військової частини НОМЕР_1 підполковника медичної служби ОСОБА_1 із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та зняття командира військової частини НОМЕР_1 підполковника медичної служби ОСОБА_1 із всіх видів забезпечення;

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо виключення командира військової частини НОМЕР_1 підполковника медичної служби ОСОБА_1 із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та зняття командира військової частини НОМЕР_1 підполковника медичної служби ОСОБА_1 із всіх видів забезпечення;

- зобов`язати Військово-медичний клінічний центр Центрального регіону скасувати пункт 1 наказу начальника Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону (по строковій частині) від 24.05.2013 року № 96;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату підполковнику медичної служби ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2006 рік 22 календарні дні, за 2008 рік 12 календарних днів.

Позивач в судове засідання не з`явився. 23.12.2014 року до суду надійшла заява позивача від 15.12.2014р. (Вхід. № 26630) про підтримання вимог свого адміністративного позову та розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні не погодився із заявленими позовними вимогами з підстав, викладених у свої письмових запереченнях від 18.11.2014р. № 4912 (Вхід. № 24166 від 18.11.2014р.), в яких зазначено, що відсутні підстави для відшкодування позивачу грошової компенсації за невикористанні дні основної відпустки, а тому адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Представник відповідача 2 в судове засідання не з`явився, хоча, як видно із матеріалів справи, судом вживались заходи для його повідомлення про час, дату та місце проведення судового засідання (а.с. 75).

Заслухавши пояснення представника відповідача 1, оцінивши надані у справу докази, надавши їм юридичну оцінку, суд прийшов до висновку, що позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що наказом першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 29.04.2013 року № 55, підполковника медичної служби ОСОБА_1 , начальника 1314 медичного складу Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону звільнено з військової служби у відставку за п. "б" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (за станом здоров`я) з правом носіння військової форми одягу.

24.05.2013 року начальником Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону прийнято наказ № 96. Пунктом 1 даного наказу визначено, підполковника м/с ОСОБА_1 , командира військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 29.04.2013 року № 55 з військової служби у відставку за пунктом "б" (за станом здоров`я) з правом носіння військової форми одягу, відповідно до частини 6 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", вважати таким, що 23 травня 2013 року справи та посаду здав. З 24 травня по 09 липня 2013 року надано йому 45 календарних днів щорічної основної відпустки за 2013 рік. Виплачено грошову допомогу на оздоровлення за 2013 рік. З 09 липня 2013 року виключено із списків особового складу частини, знято зі всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Барсько-Муровано-Куриловецького ОРВК.

Також, 24.05.2013 року командиром Військової частини НОМЕР_1 (по строкові частині) прийнято наказ № 95 пунктом 1 якого визначено, підполковника м/с ОСОБА_1 , командира військової частини НОМЕР_2 , звільненого наказом першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 29.04.2013 року № 55 з військової служби у відставку за пунктом "б" (за станом здоров`я) з правом носіння військової форми одягу, відповідно до частини 6 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", вважати таким, що 23 травня 2013 року справи та посаду здав. З 24 травня по 09 липня 2013 року надано йому 45 календарних днів щорічної основної відпустки за 2013 рік. Виплачено грошову допомогу на оздоровлення за 2013 рік. З 09 липня 2013 року виключено із списків особового складу частини, знято зі всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Барсько-Муровано-Куриловецького ОРВК.

Разом з тим, 20 травня 2013 року ОСОБА_1 звернувся з рапортом до начальника Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону, в якому, посилаючись на норми ст. 24 Закону України «Про відпустки», просив виплатити йому грошову компенсацію замість невикористаної частини щорічної відпустки за 2006 рік 22 календарні дні, за 2008 рік 12 календарних днів.

Однак, листом ТВО начальника Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону № 1606 від 29.05.2013 року, ОСОБА_1 повідомлено про відсутність законних підстав для виплати такої компенсації.

Позивач вважає, що невиплата грошової компенсації за невикористану ним відпустку у 2006, 2008 роках позбавляє права відповідачів на виключення його зі списку особового складу Військової частини НОМЕР_1 та зняття його із усіх видів забезпечення, а тому звернувся з адміністративним позовом до суду.

Визначаючись щодо заявленого позову суд виходив з наступного.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року N 2011-XII (далі Закон № 2011).

Право військовослужбовців на відпустки, а також порядок надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них закріплені нормами ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно із ч. 2 ст. 10-1 Закону № 2011, щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу прямого начальника, уповноваженого Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, керівниками правоохоронних органів та керівниками розвідувальних органів України, щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано.

З аналізу даної норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» слідує, що основна відпустка військовослужбовцям надається протягом календарного року і лише в особливих випадках щорічна основна відпустка за минулий рік може бути надана в першому кварталі наступного року.

В той же час, наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008р. № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.07.2008р. за № 638/15329, затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, яка визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби (далі Інструкція).

Підпунктом 37.9 даної Інструкції визначено, що особам офіцерського складу та особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які щорічну основну відпустку за поточний рік не використали, у разі, якщо їм не надавалася відпустка з подальшим виключенням зі списків особового складу, виплачується грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки.

Тобто, Інструкцією, яка застосовується при виплаті грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України встановлено, що грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки виплачується лише особам офіцерського складу звільненим з військової служби за станом здоров`я які не використали щорічну основну відпустку за поточний рік, тобто за рік у якому вони підлягають звільненні, і лише у тому разі, коли їм не надавалася відпустка з подальшим виключенням зі списків особового складу.

Отже, в даному випадку, відмовляючи в задоволенні рапорту ОСОБА_1 про виплату йому грошової компенсації замість невикористаної частини щорічної відпустки за 2006, 2008 роки, ТВО начальника Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону (по строковій частині) діяв правомірно, оскільки в нього не було правових підстав для такої компенсації.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що як слідує з наказу начальника Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону (по строковій частині) від 24.05.2013 року № 96 та наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по строковій частині) від 24.05.2013 року № 95, з 24 травня по 09 липня 2013 року позивачу надавалось 45 календарних днів щорічної основної відпустки за 2013 рік, тобто за рік звільнення, з подальшим виключенням зі списків особового складу.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату підполковнику медичної служби ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2006, 2008 роки задоволенню не підлягають, оскільки таке відшкодування грошової компенсації не передбачено жодним нормативно-правовим актом, які регулюють подібні питання.

Щодо вимог позивача, викладених в пунктах 2, 3 позовної заяви та заяви від 15 грудня 2014 року, то слід зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 117 КАС України суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

В матеріалах справи відсутні будь які клопотання позивача з даного питання. Крім того, в тексті позовної заяви позивачем не наведено жодної обставини, яка б свідчила про наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам, або обставин, які б унеможливили захист цих прав, свобод та інтересів без вжиття таких заходів, або щодо їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. Суд також не вбачає наявності зазначених вище обставин та, як наслідок, підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

За таких обставин суд оцінює пункти 2 та 3 позовної заяви, в яких позивач просить зупинити дію пункту 1 наказу начальника Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону (по строковій частині) від 24.05.2013 року № 96 та дію пункту 1 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по строковій частині) від 24.05.2013 року № 95, як позовні вимоги.

В той же час, частиною другої статті 162 КАС України визначено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов`язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов`язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень.

Тобто, звертаючись до суду з позовними вимогами про зупинення дії пункту 1 наказу начальника Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону (по строковій частині) від 24.05.2013 року № 96 та дії пункту 1 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по строковій частині) від 24.05.2013 року № 95, позивачем не враховано того факту, що у разі задоволення адміністративного позову суд приймає постанову про визнання протиправним та скасування рішень суб`єктів владних повноважень, якими в даному випадку є наказ начальника Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону (по строковій частині) від 24.05.2013 року № 96 та наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по строковій частині) від 24.05.2013 року № 95.

А, оскільки такі рішення, з прийняттям постанови про їх скасування, автоматично втрачають свою силу, відсутні підстави для прийняття рішення про зупинення їх дії, з врахуванням того, що однією із позовним вимог позивача є вимога про їх скасування.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону та Військової частини НОМЕР_1 щодо виключення командира військової частини НОМЕР_1 підполковника медичної служби ОСОБА_1 із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та зняття командира військової частини НОМЕР_1 підполковника медичної служби ОСОБА_1 із всіх видів забезпечення, то вони також не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Так, про виключення командира військової частини НОМЕР_1 підполковника медичної служби ОСОБА_1 із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та зняття командира військової частини НОМЕР_1 підполковника медичної служби ОСОБА_1 із всіх видів забезпечення, відповідачами прийнято накази від 24.05.2013 року № 96 та № 95 відповідно.

Як слідує з текстів даних наказів, останні прийняті на підставі наказу першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 29.04.2013 року № 55 про звільнення підполковника медичної служби, начальника 1314 медичного складу Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону ОСОБА_1 з військової служби у відставку за п. "б" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (за станом здоров`я) з правом носіння військової форми одягу.

Відповідно до п. "б" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби.

При цьому, ч. 9 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008р. № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України, яким визначається порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі (далі Положення).

Крім того, дане Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Так, п.п. 4 п. 225 Положення передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби на підставах, передбачених частинами шостою і сьомою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", здійснюється у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами, крім звільнення осіб офіцерського складу через службову невідповідність, - першим заступником Міністра оборони України, начальником Генерального штабу Збройних Сил України, командиром військової частини НОМЕР_3 .

Пунктом 242 Положення визначено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Під час судового розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та знято його із всіх видів забезпечення на підставі наказу начальника Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону (по строковій частині) від 24.05.2013 року № 96 та наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по строковій частині) від 24.05.2013 року № 95, які в свою чергу були прийнятті після надходження наказу заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 29.04.2013 року № 55.

Тобто, виключення позивача із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та зняття його із всіх видів забезпечення здійснено відповідачами в порядку, передбаченому Положення про проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України, затвердженим указом Президента України від 10.12.2008р. № 1153/2008, що повністю відповідає встановленим нормам Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

За вказаних обставин, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Крім того, враховуючи вище встановлені обставини, суд приходить до висновку, що також не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобов`язання Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону скасувати пункт 1 наказу начальника Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону (по строковій частині) від 24.05.2013 року № 96, оскільки, на думку суду, він прийнятий правомірно.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову суд також керувався наступним.

Частина друга статті 19 Конституції України зобов`язує органи державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до положень, закріплених статтею 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто, протягом розумного строку.

В судовому засіданні встановлено, що всі рішення та дії відповідачів, пов`язані з предметом даного позову, відповідають критеріям щодо правомірності в контексті статті 2 КАС України, а тому підстав для задоволення позову в суду не має.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб`єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Зважаючи на відсутність в матеріалах справи документів на підтвердження відповідних судових витрат, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

п о с т а н о в и в:

В задоволені адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.
Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя /підпис/ Дончик Віталій Володимирович
Копія вірна:
Суддя:
Секретар: