Справа № 2а-/0370/1458/11
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 р. Справа № 62875/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Заверухи О.Б.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Первинної профспілкової організації відкритого акціонерного товариства «Луцький картонно-руберойдовий комбінат» на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 24 червня 2011 року у справі за позовом Первинної профспілкової організації відкритого акціонерного товариства «Луцький картонно-руберойдовий комбінат» до Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області про скасування вимоги про сплату недоїмки та рішення про результати розгляду заяви,-

ВСТАНОВИВ:

26.05.2011 року Первинна профспілкова організація відкритого акціонерного товариства «Луцький картонно-руберойдовий комбінат» звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області, в якому просила скасувати вимогу позивача № Ю-0422-У від 04.05.2011 року про сплату недоїмки в сумі 4475, 95 грн. нарахованих на невиплачену заробітну плату в десятиденний строк з дня одержання цієї вимоги та скасувати рішення позивача № 3392/03-26 від 20.05.2011 року про результати розгляду заяви про узгодження вимоги.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 24 червня 2011 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постанова суду першої інстанції, мотивована тим, що оскаржувана вимога про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску та рішення про результати розгляду заяви про узгодження вимоги прийняті в межах повноважень Пенсійного органу та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

Не погодившись з вищенаведеною постановою, Первинна профспілкова організація відкритого акціонерного товариства «Луцький картонно-руберойдовий комбінат» подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову якою задовольнити позов повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, оскільки суд першої інстанції порушив норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що позивач є юридичною особою, зареєстрованою в управлінні Пенсійного фонду України в м. Луцьку як платник єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове пенсійне страхування".

Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове пенсійне страхування" (далі - Закон України № 2464-VI) та Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України від 27.09.2010, № 21-5 (далі -Інструкція №21-5) визначено, що позивач, як платник єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, зобов'язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок в установлені строки та в повному обсязі.

Згідно п.2 ч.1 ст.1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Як випливає із ч.1 ст.4 згаданого Закону платниками єдиного внеску є роботодавці підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до ст.6 Закону України № 2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність до територіального органу Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом за погодженням з відповідними фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування та центральним органом виконавчої влади у галузі статистики. Пункт 1 частини 1 статті 7 Закону України № 2464-УІ єдиний внесок нараховується, зокрема, для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), 2, 3, 6, 7 і 8 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Згідно з ч.5 ст.7 Закону України № 2464-VІ єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.

Частина 12 статті 9 Закону України № 2464-VІ передбачає, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

В частині 2 та 8 статті 9 вищеназваного Закону передбачено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Базовим звітним періодом є календарний місяць.

Пунктами 4, 6 частини 2 статті 17 та частиною 6 статті 20 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що страхувальник зобов'язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду та подавати звітність органам Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом. Базовим звітним періодом для відповідача згідно цього Закону є календарний місяць.

Однак, як слідує з матеріалів справи позивачем в період з січня 2010 року по березень 2011 року до УПФ України в м. Луцьку подавались звіти про суми нарахованої заробітної плати (грошового забезпечення, доходу) застрахованих осіб та суми нарахованих внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до органів Пенсійного фонду України (а.с.16-24). З карток особових рахунків страхувальника юридичної особи ППО ВАТ "Луцький КРК" (а.с.13-14) видно, що за позивачем перед Пенсійним фондом заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 4475, 95 грн.

Таким чином, заборгованість позивача по сплаті страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування станом на 30.04.2011 року становить 4475, 95 грн., про що відповідачем 04.05.2011 року сформовано вимогу № Ю-0422-У про сплату боргу за платежем страхових внесків на загальнообов'язкове пенсійне страхування(а.с.4), яка позивачем отримана 13.05.2011 року (повідомлення про вручення поштового відправлення(а.с.15).

Відповідно до приписів ст.106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені ст.20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених ч.3 ст.20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

В частині 3 статті 106 вищеназваного Закону передбачено, що територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Згідно п.8.3 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженою постановою Правління Пенсійного фонду України №21-1 від 19 грудня 2003 року, вимога формується на підставі актів документальних перевірок та облікових даних з карток особових рахунків страхувальників за формою згідно з додатком 9 цієї Інструкції, а згідно з абзацом 3 пункту 8.2. Інструкції органи Пенсійного фонду надсилають страхувальникам вимогу про сплату недоїмки якщо страхувальник має на кінець звітного періоду борги зі сплати фінансових санкцій (штрафів) та пені.

В пункті 8.4 Інструкції передбачено, що протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобов'язаний сплатити зазначені у вимозі суми.

Страхувальник у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки, зазначеної у вимозі про сплату недоїмки, узгоджує її з органами Пенсійного фонду в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду, а в разі неузгодження вимоги із органами Пенсійного фонду має право на оскарження вимоги в судовому порядку.

У відповідності до зазначених вимог позивач 16.05.2011 року звернувся до УПФ України в м. Луцьку із заявою про узгодження вимоги №Ю-0422-У від 04.05.2011 року про сплату недоїмки(а.с.6). Дана заява відповідачем була розглянута про що 20.05.2011 року прийнято рішення за вихідним №3392/03-26, і відповідно до якого вимога про сплату боргу залишена без змін, а заява страхувальника без задоволення(а.с.5).

Отже, заява позивача про узгодження вимоги розглянута пенсійним органом згідно пунктів 2.1-2.6 Порядку розгляду органами Пенсійного фонду України скарг на рішення про накладення штрафу, нарахування пені та заяв страхувальників при узгодженні ними вимоги про сплату недоїмки із сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року №21-2 (далі - Порядок №21-2) у встановлений законодавством трьохденний строк, відтак твердження позивача про те, що заява про узгодження вимоги розглянута з порушенням термінів її розгляду пенсійним органом є безпідставне.

Також судом першої інстанції надана правильна юридична оцінка твердженню позивача про те, що строк сплати страхових внесків в сумі 4475, 95 грн. не настав із-за не виплати заробітної плати працівникам, яка тільки їм нараховувалась, але фактично не виплачена у зв'язку з відсутністю коштів на рахунку їх організації.

Пункт 5.1.4 Інструкції №21-1 передбачає, що нараховані за відповідний базовий звітний період страхові внески сплачуються платниками (крім гірничих підприємств) шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду незалежно від виплати заробітної плати (доходу), на суми яких нараховуються страхові внески. Базовим звітним періодом є календарний місяць.

Пунктом 5.1.6 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженою постановою Правління Пенсійного фонду України №21-1 від 19 грудня 2003 року, передбачено, що перерахування страхових внесків здійснюється платниками одночасно з одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі або з виручки від реалізації товарів (послуг). Остаточний розрахунок за базовий звітний період здійснюється платником страхових внесків не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду незалежно від виплати заробітної плати (доходу), на суми яких нараховуються страхові внески.

З вищенаведеного випливає, що нараховані страхові внески за відповідний базовий звітний період сплачуються (перераховуються) не пізніше ніж 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду незалежно від виплати заробітної плати та фінансового стану платника.

Вказані вище норми кореспондуються з нормами статей 17 та 20 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що страхувальник зобов'язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки страхові внески, відтак посилання апелянта на те, що перш за все слід виплатити заробітну плату працівникам, а тільки після її виплати - страхові внески, не заслуговує на увагу.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, яка викладена в постановах від 30.05.2011 року у справі № 21-54а11 та від 03.10.2011 року № 21-182а11.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Первинної профспілкової організації відкритого акціонерного товариства «Луцький картонно-руберойдовий комбінат» залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 24 червня 2011 року у справі № 2а/0370/1458/11 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.Б. Заверуха

Судді: О.М. Гінда

В.В. Ніколін