Справа № 826/17682/14
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2015-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 лютого 2015 року письмове провадження № 826/17682/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О. вирішив адміністративну справу

За позовомДержавної архітектурно-будівельної інспекції України
до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві
проскасування постанови

Державна архітектурно-будівельна інспекція України (далі - позивач) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві (далі - ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві, відповідач) про скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) від 09.09.2014 ВП № 44678573 винесену головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Макаренко С.В. та скасувати постанову винесену начальником Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Вольф О.Л. від 13.10.2014 про відмову в задоволенні скарги в.о. начальника Інспекції Шевченко С.В. щодо скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 09.09.2014 ВП № 44678573.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що постанова Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності № 20/14/7/26-64/1701/03 від 17.01.2014, відповідно до якої на Обслуговуючий кооператив автостоянки «Дружба» за вчинення правопорушення, передбаченого абз. 2 п. 1 ч. 6 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», накладено штраф у сумі 12 180 грн., і є в розумінні вказаного закону та Закону України «Про виконавче провадження» виконавчим документом і підлягає примусовому виконанню державною виконавчою службою.

Позивач вказує на те, що строк пред'явлення виконавчого документа до виконання визначено ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», а саме - протягом року, а згідно ст.4 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» вбачається, що строк пред'явлення постанови про правопорушення у сфері містобудівної діяльності два роки з дня її винесення та керуючись вказаною вище нормою, Інспекцією на адресу відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві було надіслано заяву про примусове виконання постанови Інспекції, вих. № 7/26-33/2208/05 від 22.08.2014, разом з оригіналом постанови № 20/14/7/26-64/1701/03 від 17.01.2014.

А тому, на переконання позивача, строк на пред'явлення виконавчого документа до виконання ним не пропущений.

Однак, як зазначає позивач, головний державний виконавець Макаренко С.В. виніс постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа) за виконавчим провадженням ВП № 44678573 від 09.09.2014, що свідчить, на переконання позивача, про протиправність та необґрунтованість вказаної постанови.

Крім того, позивач керуючись приписами Закону України «Про виконавче провадження», звернувся на ім'я начальника ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві зі скаргою на постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 09.09.2014, постановою від 13.10.2014 в задоволенні якої скаржнику відмовлено.

Як наслідок, позивач вважає постанову начальника ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві від 13.10.2014 також необґрунтованою та за вказаних вище обставин за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів звернувся з вимогами про їх скасування до суду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги повністю підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач правами, передбаченими ст. 49 Кодексу адміністративного судочинства України, не скористався, письмових пояснень та/або заперечень не надав. 01.12.2014 надійшло клопотання від представника відповідача про розгляд справи без його участі.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, в зв'язку з неявкою в судове засідання 27.11.2014 р. представників відповідача та третьої особи, суд дійшов висновку про розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані особами, які беруть участь у справі документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, встановив.

17.01.2014 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві прийнято постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності № 20/14/7/26-64/1701/03, якою Обслуговуючий кооператив автостоянки «Дружба», визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого абз. 2 п. 1 ч. 6 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф у сумі 12 180 грн.

Згідно приписів даної постанови, остання може бути оскаржена до суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її винесення з повідомленням про таке оскарження у той самий строк органу, який виніс постанову.

Штраф підлягає сплаті у п'ятнадцятиденний строк з дня вручення або надсилання постанови рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

У разі несплати штрафу в зазначений строк другий примірник постанови надсилається органу державної виконавчої служби для виконання у примусовому порядку.

Строк пред'явлення постанови до виконання два роки з дня її винесення.

Також, в постанові значиться, що вона набрала законної сили після закінчення строку на її оскарження, а саме: 31.01.2014.

Супровідним листом «Про примусове виконання постанови Інспекції» № 7/26-33/2208/05 від 22.08.2014 оригінал постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності № 20/14/7/26-64/1701/03 від 17.01.2014 було направлено до ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві.

09.09.2014 головним державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві Макаренком винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) на підставі ст.ст. 22, 24, п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження».

Вказану постанову на адресу Інспекції було направлено супровідним листом від № 1351/12 від 09.09.2014, яка надійшла 23.09.2014.

Не погодившись з вказаною постановою, Інспекцією на ім'я начальника ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві було подано скаргу № 7/26-32/3009/05 від 30.09.2014, в якій скаржник просив скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа), винесену 09.09.2014 головним державним виконавцем за виконавчим провадженням ВП № 44678573.

Розглянувши скаргу Інспекції, начальник ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві 13.10.2014 виніс постанову, якою відмовив в задоволенні скарги в.о. начальника Інспекції Ліхунова К. щодо скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП № 44678573 від 09.09.2014.

Вказану постанову на адресу Інспекції було направлено супровідним листом № 4110 від 13.10.2014, яка надійшла 03.11.2014

Незгода з оскаржуваними постановами обумовила позивача на звернення з адміністративним позовом до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані особами, які беруть участь у справі докази та пояснення представника позивача, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд погоджується з доводами Державної архітектурно-будівельної інспекції України, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІV (далі - Закон № 606-ХІV) та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 11 Закону № 606-ХІV встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому, державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом (абз. другий ч. 2 ст. 11 Закону № 606-ХІV).

У відповідності до ч. 1 ст. 17 Закону № 606-ХІV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Приписами пункту восьмого частини другої ст. 17 Закону № 606-ХІV визначено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу.

Згідно з пунктом першим ч. 1 ст. 19 Закону № 606-ХІV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Разом з тим, за приписами частини першої статті 22 Закону № 606-ХІV виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, по заяві Інспекції про примусове виконання своєї постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності № 20/14/7/26-64/1701/03 від 17.01.2014, яка надійшла на виконання, головним державним виконавцем було винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого документа (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) з підстав передбачених статтями 22, 24, п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження».

В подальшому, на зазначену постанову позивачем було подано скаргу № 7/26-32/3009/05 від 30.09.2014, в задоволенні якої було відмовлено постановою начальника ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві 13.10.2014, в якій зазначив, що скаржником було пропущено строк пред'явлення постанови до виконання, оскільки відповідно до вимог п.1 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» постанови органів (посадових осіб) уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення можуть бути пред'явлені до виконання протягом трьох місяців.

Вирішуючи справу, суд зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» від 14.10.1994 № 208/94-ВР правопорушеннями у сфері містобудівної діяльності є протиправні діяння (дії чи бездіяльність) суб'єктів містобудування - юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, державними стандартами і правилами. Вчинення суб'єктами містобудування правопорушень у сфері містобудівної діяльності тягне за собою відповідальність, передбачену цим та іншими законами України.

Адміністративним правопорушенням (проступком) у відповідності до ч. 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

З аналізу вказаних вище приписів норм чинного законодавства слідує, що правопорушення у сфері містобудівної діяльності не є адміністративним правопорушенням, а накладення штрафу на підставі Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» не є адміністративним стягненням.

Аналогічна правова позиція стосовно того, що накладення штрафу на підставі Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» не є адміністративним стягненням викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України по справі № К/800/37241/13 за позовом ОСОБА_5 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві про визнання незаконними та скасування припису та постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

За вказаних вище обставин та враховуючи те, що заяву № 7/26-33/2208/05 від 22.08.2014 про примусове виконання постанови Інспекції було подано в термін, що визначений п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону № 606-ХІV, тобто протягом року, оскаржувана постанова від 09.09.2014 ВП № 44678573 не ґрунтується на нормах права, а тому така постанова державного виконавця має бути визнана протиправною та скасована.

Також, постанова начальника ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві винесена за наслідками розгляду скарги позивача щодо скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа), в якій начальник відділу дійшов висновку про відсутність в діях державного виконавця порушень вимог Закону № 606-ХІV при прийнятті останнім оскаржуваної постанови від 09.09.2014 ВП № 44678573, є, на переконання суду, необґрунтованою, оскільки накладення штрафу на підставі Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» неправомірно віднесено до адміністративного стягнення та помилково застосовано приписи п. 1 ч. 1 ст. 22 Закону № 606-ХІV.

За вказаних вище обставин, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова від 13.10.2014 також не ґрунтується на нормах права, а тому така постанова начальника ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві має бути визнана протиправною та скасована.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 69, 70 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності своїх рішень.

Оцінюючи подані особами, які беруть участь у справі документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до переконання про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. 128, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 181, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Державної архітектурно-будівельної інспекції України задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) від 09.09.2014 ВП № 44678573 винесену головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Макаренко С.В.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову начальника відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Вольф О.Л. від 13.10.2014 про відмову в задоволенні скарги в.о. начальника Інспекції Шевченко С.В. щодо скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 09.09.2014 ВП № 44678573.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій