Справа № 817/4063/14
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2015-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/4063/14

28 січня 2015 року 10год. 53хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Комшелюк Т.О. за участю секретаря судового засідання Лукащик Ю.Ю. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник не з'явився,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_4

доДержавного нотаріуса Сарненської районної державної нотаріальної контори Соколовської Марини В'ячеславівни , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
про зобов'язання вчинення певних дій,
ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_4 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Державного нотаріуса Сарненської районної державної нотаріальної контори Соколовської Марини В'ячеславівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про зобов'язання скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину об'єкта нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 у м. Сарни Рівненської області, та здійсненні державної реєстрації такого права, оскільки право власності на дану квартиру вже зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Позивач вважає, що визнання недійсними у судовому порядку правовстановлюючих документів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на частину кватири АДРЕСА_1 Рівненської області, а саме - свідоцтв про право на спадщину, є підставою для скасування за останніми права власності на вказану квартиру.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та надав аналогічні пояснення, викладеним у позовній заяві.

Відповідач подав заперечення проти позову у яких позовні вимоги не визнав та просив повністю відмовити у їх задоволенні. На обґрунтування поданих заперечень зазначив, що скасування державної реєстрації не є нотаріальною дією, а тому, відповідно до Закону України «Про нотаріат», нотаріус не має права вносити зміни до Державного реєстру щодо скасування державної реєстрації.

У поданих суду запереченнях проти позову відповідач просив здійснити розгляд справи за його відсутності.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 проти позову заперечив з мотивів його безпідставності.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду вважається повідомленим належним чином на підставі ч. 11 ст. 35 КАС України.

Судом не визнавалася обов'язковою явка ОСОБА_3, а відтак, на підставі ч. 2 ст. 128 КАС України, проведення судового розгляду здійснюється за його відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову належить відмовити повністю, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон України №1952) визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Згідно з ст. 2 Закону України №1952 державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав (ст. 3 вказаного Закону).

Статтею 6 Закону України №1952 визначена система органів державної реєстрації прав, яку становлять: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень або відмова у їх реєстрації відноситься до повноважень органів державної реєстрації прав, що утворені Міністерством юстиції України (стаття 8 Закону України №1952).

Частина 1 ст. 9 Закону України №1952 містить норму, відповідно до якої, у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Абзац 2 пункту 9 частини 2 статті 9 Закону України №1952 встановлює, що нотаріус як спеціальний суб'єкт здійснює функції державного реєстратора, крім передбачених пунктами 4 і 6 частини другої статті 9 цього Закону.

Судом встановлено, що 28.01.2014 року Державним нотаріусом Сарненської районної державної нотаріальної контори Соколовською Мариною В'ячеславівною для ОСОБА_3 та ОСОБА_2 видано свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 (а. с. 13, 14). Право власності на даний нерухомий об'єкт було зареєстровано за останніми в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 29.05.2014 року, яке набрало законної сили 20.06.2014 року, визнано недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, видані 28 січня 2014 року державним нотаріусом Сарненської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а. с. 8).

26.11.2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою у якій повідомив останнього про прийняття Сарненським районним судом Рівненської області рішення від 29.05.2014 року, та просив видати йому свідоцтво про право на спадщину об'єкта нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 у м. Сарни Рівненської області, як спадкоємцю першої черги за законом (а. с. 30).

У відповідь на заяву позивача відповідачем надіслано лист у якому зазначено, що право власності на спірну квартиру АДРЕСА_2 вже зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 та ОСОБА_2, а тому видача свідоцтва про право на спадщину на ім'я ОСОБА_4 та реєстрація за ним права власності є неможливим (а. с. 15).

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Предметом даної адміністративної справи є зобов'язання Державного нотаріуса Сарненської районної державної нотаріальної контори Соколовську Марину Вячеславівну скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1, проведену на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом на Ѕ частину квартири, виданих 28.01.2014 року.

Пунктом 2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до за писів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 р. №3502/5, передбачено, що для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу.

Відповідно до п. 41 Порядку ведення Державного реє стру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою КМУ від 26.10.2011 р. № 1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Тотожна норма міститься в ст. 26 Закону України №1952, у якій встановлено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, діючим законодав ством прямо передбачено, що скасування за пису про реєстрацію права власності можливе лише у випадку скасування рішення про реєстрацію права власності.

Судом встановлено, що на момент розгляду даної адміністративної справи відсутнє судове рішення, що набрало законної сили, про скасування державної реєстрації права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, за ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

За таких обставин, у суду відсутні правові підстави для зобов'язання суб'єкта вчинення реєстраційних дій скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2.

Крім того, відповідно до ст. 46 Закону України «Про нотаріат» нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва має доступ та користується Державним реєстром речових прав на нерухоме майно. Користування Державним реєстром речових прав на нерухоме майно здійснюється безпосередньо нотаріусом, який вчиняє відповідну нотаріальну дію.

Однак, скасування державної реєстрації прав не є нотаріальною дією, а тому відповідно до Закону України «Про нотаріат» відповідач не має права вчиняти дії щодо скасування державної реєстрації права власності.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, позовні вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не належать до задоволення.

Відповідно до ст. 94 КАС України судові витрати на користь позивача не присуджуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 у задоволенні позову до Державного нотаріуса Сарненської районної державної нотаріальної контори Соколовської Марини В'ячеславівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про зобов'язання вчинення певних дій - відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Комшелюк Т.О.