Справа № 826/16418/14
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 січня 2015 року 08:30 № 826/16418/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18.09.2014 р. № ,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18.09.2014 р. № .

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 жовтня 2014 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Державною податковою інспекцією у Оболонському районі м. Києва на підставі необґрунтованих висновків акта перевірки від 01.08.2014 р. № 848/26-54-17-01-17- щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства прийнято податкове повідомлення-рішення від 18.09.2014 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 59 620,43грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що позивачу не було повідомлено належним чином про анулювання заборгованості по кредитним договорам, та про необхідність декларування таких сум як додаткового блага.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив та просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі з огляду на те, що перевіркою встановлено отримання позивачем у перевіряємий період доходу, що позивачем не задекларований та відповідно з якого не нараховано та не сплачено зобов'язань.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 12.01.2015 р. сторони заявили клопотання про подальший розгляд справи за відсутності представників сторін в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету платником податків фізичною особою ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 за період з 01.01.2011р. по 31.12.2012р.

Перевіркою встановлено порушення ОСОБА_1 :

- 164.2.17 ст. 164, п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України, в результаті чого ОСОБА_1 донараховано зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за період що перевірявся на загальну сум 59 450,43грн., в тому числі за 2011р. - 26 982,24грн. за 2012р. - 32 468,19грн., та порушення пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України.

За результатами перевірки складено акт від 01.08.2014 р. № 848/26-54-17-01-17- та прийнято податкове повідомлення-рішення від 18.09.2014 р. № , яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на загальну суму 59 620,43грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 59 450,43грн., та штрафні (фінансові) санкції у розмірі 170,00грн.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Як вбачається із змісту акту перевірки, підставою для винесення спірного податкового повідомлення-рішення слугувало встановлення податковим органом не здійснення позивачем декларування та відповідно сплати зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб з отриманого позивачем прибутку в розмірі 342 667,79грн., у вигляді додаткового блага, у 2011р. та 2012 роках.

Податковим кодексом України визначено вичерпний перелік податків і зборів, що справляються в Україні та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Зокрема, ст. 16 Податкового кодексу України (далі - ПК України) зобов'язує платника податків подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів (пп.16.1.3 п. 16.1), сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (пп. 16.1.4 п. 16.1 цього Кодексу).

Пунктом 162.1 ст. 162 ПК України до платників податку з доходів фізичних осіб віднесено: фізичних осіб - резидентів, які отримують доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізичних осіб - нерезидентів, які отримують доходи з джерела їх походження в Україні; податкових агентів.

За змістом п. 164.1 ст. 164 зазначеного Кодексу базою оподаткування за вказаним податком є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до норми п. 163.1 ст. 163 ПК України об'єктами оподаткування резидента є, серед іншого, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

В розумінні норми пп. 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 ПК України "доходи" - це загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

При цьому нормою ст. 1054 Цивільного кодексу України визначено, що проценти є платою позичальника за користування отриманими кредитними коштами. З моменту укладання кредитного договору та отримання коштів у боржника виникає обов'язок повернути на умовах, передбачених договором, як суму отриманого кредиту (тіло кредиту), так і суму нарахованих процентів.

Згідно із пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 цього Кодексу "додаткові блага" - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

В свою чергу, згідно з п. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається, зокрема, дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

При цьому вказане положення містить застереження, згідно з яким якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

З аналізу наведених законодавчих положень у їх системному зв'язку, суд приходить до висновку, що обов'язок щодо самостійної сплати податку на доходи фізичних осіб внаслідок анулювання кредитором суми боргу виникає у платника податку за наявності таких умов:

- отримання платником податку доходу у вигляді суми боргу такого платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням;

- надіслання (вручення) платнику податку кредитором повідомлення про анулювання боргу або укладення з платником відповідного договору;

- включення кредитором суми анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь платника податку, за підсумками звітного періоду.

Як вбачається із наявних матеріалів справи, 26 червня 2006 року між позивачем та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» укладено ряд договорів про надання споживчого кредиту, а саме Договір № та № 0, за умовами яких Банк зобов'язувався надати Позичальнику (ОСОБА_1В.) кредитні послуги - надання кредитних коштів в іноземній валюті (дол. США), а Позичальник, в свою чергу, - прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит (проценти) в порядку та на умовах, визначених у даному Договорі.

Факт отримання кредитних коштів в іноземній валюті за вказаними кредитними договорами не заперечується позивачем, а порядок і розмір нарахованих Банком відсотків за користування кредитними коштами позивачем не оспорюються.

В подальшому банком прийнято рішення про анулювання кредитної заборгованості позивача в розмірі 17 261,78 доларів США що складає 137 919,90грн. по курсу НБУ станом на 13.12.11р. та 12 496,20грн. штрафних санкцій по кредитному договору № 0, а також 22 470,03 доларів США що складає 179 779,36грн. по курсу НБУ станом на 06.04.2012р. та 12 772,33грн. штрафних санкцій по кредитному договору № 0, про що позивачу повідомлено у письмовій формі.

Вказані обставини також підтверджуються листом ПАТ "УкрСиббанк" від 28.10.2013р. № 10-23/33588 до ДПІ лист (у відповідь на запити від 02.10.13р. № 8808/10 та від 09.10.13р. № 9609/10) та відомостями з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України, відповідно до змісту яких позивачу у 2011 та 2012 роках ПАТ "УкрСиббанк" виплачено дохід у вигляді додаткового блага, у розмірі 150 416,10грн. та 192 251,69грн. відповідно (а.с. 20, 23-24).

Як встановлено судом з пояснень представника позивача, наданих у судових засіданнях, позивач не заперечує факт анулювання банком заборгованості по кредитним договорам, однак вказується, що Банком не повідомлено позивачу про це у письмовій формі, та більш того не повідомлено про необхідність декларування таких сум та відповідно сплати податків.

Разом з тим, такі доводи позивача у повній мірі спростовано наданими до матеріалів справи копіями Повідомлень про анулювання боргу № 135-27/2580 від 13.12.2011року та № 31-3-20/160 від 06.04.2012 року, що містять відмітки їх про отримання ОСОБА_1. особисто (а.с. 40, 54).

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що у відповідності до пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п. 179.7 ст. 179 Податкового кодексу України позивач зобов'язаний був до 1 травня року, що настає за звітним, подати річну податкову декларацію про майновий стан і доходи до органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку, відобразити в ній вказаний дохід та самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним та сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в декларації.

При цьому безпосередньо посилання позивача на відсутність в отриманих від Банка документів відомостей про необхідність подання ним до податкової інспекції річної податкової декларації з відображенням суми отриманого доходу у вигляді додаткового блага, та про необхідність самостійно сплатити до бюджету суму податку, не спростовують наявність у нього як платника податків таких обов'язків.

Невиконання позивачем такого обов'язку обумовило донарахування податковим органом позивачеві суми податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за ставкою, визначеною п. 167.1 ст. 167 ПК України та на підставі, встановленій пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 цього ж Кодексу.

При цьому суд бере до уваги, що відповідач обґрунтовано розрахував суму такого зобов'язання позивача за ставками, визначеними п. 167.1 ст. 167 ПК України, а позивач, у свою чергу, не оспорює коректність такого розрахунку.

Крім того, п.123.1 статті 123 ПК України передбачено, що самостійне визначення контролюючим органом суми податкового зобов'язання платника податків на підставах, визначених пунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відповідно до п. 120.1 ст. 120 ПК України неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

За таких умов суд вважає, що відповідачем правомірно були визначено ОСОБА_1 грошове зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб за перевіряємий період та відповідно винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 18.09.2014 р. № .

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене у сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають поверненню.

Керуючись ст.ст. 69- 71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. У позові ОСОБА_1 відмовити.

2. Стягнути решту суму судового збору у розмірі 1644,30 грн. з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) до Державного бюджету України.

3. Доручити Державній податковій інспекції у Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві стягнення решти суми судового збору у розмірі 1644,30 грн. з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2).

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук