Справа № 820/19011/14
Суддя: Рубан В.В.
Дата ухвалення: 2015-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

14 січня 2015 р. № 820/19011/14

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Рубан. В.В.,

за участі

секретаря судового засідання -Салацької Я.І.,

представника позивача - Демського В.Ю.,

представника відповідача -Лук"янцева С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промметсплав" до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРОММЕТСПЛАВ", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, в якому просив суд скасувати податкове повідомлення - рішення № від 24 листопада 2014 р. про визначення ТОВ "ПРОММЕТСПЛАВ" сум податкового зобов'язання з ПДВ в сумі 1660000,00 грн. - основний платіж, 830000,00 грн. - штрафні санкції.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що Державною податковою інспекцією у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області проведено перевірку позивача за результатами якої складено Акт №4434/20-30-22-03/25611992 від 30.10.2014 року «Про результати позапланової документальної невиїзної перевірки ТОВ „ПРОММЕТСПЛАВ" () з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства України в частині господарських взаємовідносин з ТОВ „Форта-Ком" () та ТОВ „Велар-Д" () за період липень 2014 року» та винесене податкове повідомлення - рішення № від 24.11.2014 р., про визначення позивачу сум податкового зобов'язання з ПДВ в сумі 1 660 000,00 грн. - основний платіж, 830 000,00 грн. - штрафні санкції. Позивач з винесеним відповідачем податковим повідомленням-рішенням не згодний, вважає його прийнятим з порушенням приписів діючого законодавства України та без врахування всіх доводів, а тому таким, що підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги і доводи заявленого позову, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні та поданих до суду запереченнях проти позову заперечував, посилаючись на те, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області винесені відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України. Просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Промметсплав" пройшло передбачену чинним законодавством процедуру державної реєстрації, набуло правового статусу суб'єкта господарювання - юридичної особи, включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, та перебуває на обліку як платник податків, зборів (обов'язкових платежів) в Державній податковій інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області.

Як свідчать матеріали справи, 30.10.2014 року Державною податковою інспекцією у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області на підставі Наказу ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області від 15.10.2014 року №2060, згідно з п.п.78.1.1 п.78.1 ст. 78, ст. 79 Податкового Кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI зі змінами та доповненнями проведено позапланову документальну невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю „ПРОММЕТСПЛАВ" () з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства України в частині господарських взаємовідносин з Товариством з обмеженою відповідальністю „Форта-Ком" () та Товариством з обмеженою відповідальністю „Велар-Д" () за період липень 2014 року. Копію наказу від 15.10.2014 року №2060 направлено засобами поштового зв'язку на податкову адресу ТОВ „ПРОММЕТСПЛАВ". Згідно поштового повідомлення копію наказу було вручено 20.10.2014 року.

За результатами зазначеної перевірки відповідачем було складено Акт перевірки від 30.10.2014 року № 4434/20-30-22-03/25611992 «Про результати позапланової документальної невиїзної перевірки Товариство з обмеженою відповідальністю „ПРОММЕТСПЛАВ" () з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства України в частині господарських взаємовідносин з Товариством з обмеженою відповідальністю „Форта-Ком" () та Товариством з обмеженою відповідальністю „Велар-Д" () за період липень 2014 року (а.с.10-22 т.1)

Перевіркою встановлені порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме: ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого ТОВ „ПРОММЕТСПЛАВ" занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у розмірі 1660000,00 грн. за липень 2014 року.

На підставі Акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення № від 24.11.2014 р., про визначення позивачу сум податкового зобов'язання з ПДВ в в загальному розмірі 2490000,00 грн. (у т.ч. 1660000,00 грн. за основним платежем та 830 000,00 грн. за штрафними санкціями).

Як з'ясовано судом, фактичною підставою для винесення спірного рішення слугувало відображене в акті перевірки № 4434/20-30-22-03/25611992 від 30.10.2014 року судження суб'єкта владних повноважень про порушення платником податків, позивачем, вимог ст. 198 ПК України, віднесення ТОВ "Промметсплав" сум ПДВ від проведення операцій з ТОВ "Велар-Д" та ТОВ "Форта- Ком" до складу податкового кредиту, в результаті чого ТОВ "Промметсплав" завищено податковий кредит в деклараціях з ПДВ за квітень 2014р. та занижено суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на суму 1660000 грн., що є порушення ст. 200 ПК України.

Відповідач у акті перевірки зазначає, що ТОВ "Велар-Д" та ТОВ "Форта-КОМ" з ТОВ "Проммесплав" проводила лише документальне оформлення операцій по постачанню підготовленого алюмінієвого сплаву, тому надані документи: податкові накладні та видаткові накладні не є первинними документами і не можуть бути підставами для формування ТОВ "Промметстплав" показників податкового кредиту.

Суд, перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення, а також суджень, відображених суб'єктом владних повноважень в акті перевірки від 30.10.2014 року № 4434/20-30-22-03/25611992, на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, встановив наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З положень наведеної норми процесуального закону слідує, що адміністративному суду при вирішенні адміністративного спору належить перевірити, зокрема, обґрунтованість саме тих висновків, стосовно обставин спірних правовідносин, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення.

Судовим розглядом встановлено, що позивач у перевіряємий період мав наступні види діяльності за КВЕД - оптова торгівля відходами та брухтом; виробництво меді; виробництво алюмінію, виробництво відсортованих відходів; неспеціалізована оптова торгівля.

ТОВ "Промметсплав" має ліцензію на діяльність: заготівля, переробка, металургійна переробка металобрухту кольорових металі, серія АБ № 548770 від 03.08.2010р., видана Міністерством промислової політики України, термін дії не обмежено.

ТОВ "Промметсплав" має свідоцтво Міністерства економічного розвитку і торгівлі України ГОМС ТОВ "Науково - Дослідний інститут "Сінтеко", щодо атестації аналітичної лабораторії на проведення вимірювань.

ТОВ "Промместпалв" не має власних приміщень, для здійснення господарської діяльності позивачем укладені наступні договори оренди з Регіональним відділенням Фонду державного майна України в Харківській області за фактичною адресою м. Харків, в. Залютинська, 6: № 2006-Н від 28.11.2005р., додаткова угода № 8 від 28.11.2005р. до договору № 2006-Н від 28.11.2005р., № 2007-н від 28.11.2005р., додаткова угода № 8 від 28.11.2005р. до договору № 2007-Н від 28.11.2005р. № 2884-н від 14.09.2006р., додаткова угода № 10 від 05.06.2014р. до договору № 2884-н від 14.09.2006р.

Відповідно до договору № 53/01-02 від 01.08.2012р. Державне підприємство Харківській механічний завод надало в платне користування позивачу обладнання в кількості 4 одиниць: піч газова відбивна для плавки лому алюмінію - 3 одиниці та магнитно грейферний кран - 1 одиниця.

Офісні приміщення за адресою м. Харків, вул. Клочківська, б. 368, 3 поверх, кім. 318 орендовані позивачем у ОСОБА_4 згідно договору оренду № 42/01-06 від 01.01.2012р. та додаткових угод до нього.

Позивачем згідно з договорами про транспортування залучаються наступні перевізники: ФОП ОСОБА_5 договір № 01 від 06.01.2014р.; ФОП ОСОБА_6 договір № 01042014Т від 01.04.2014р.; ФОП ОСОБА_7 договір № 100614Т від 10.06.2014р.; ФОП ОСОБА_8 договір № 210812Т від 21.08.2012р.; ФОП ОСОБА_9 договір № 002 від 16.01.2014р.; ТОВ "Хортранс" договір № 290514Т від 29.05.2014р.; ФОП ОСОБА_10 договір № 280414Т від 28.04.2014р.

У перевіряємому періоді позивач мав господарські взаємовідносини з ТОВ «Форта-Ком» та ТОВ "Велар-Д".

Так, 20.06.2014 року між позивачем та ТОВ «Форта-Ком» було укладено договору за №20062014 предметом якого є купівля-продаж продукції виробничо-технічного призначення, а саме алюмінієвого сплаву підготовчого. На момент укладення згаданого правочину сторони мали правоздатність і дієздатність юридичних осіб, що підтверджується Довідкою Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Від імені сторін правочин було укладено повноважними особами, а саме: від позивача - директор ОСОБА_11, від контрагента - директор ОСОБА_3 Потреба в укладенні згаданого правочину була обумовлена необхідністю в придбанні сировини для виробництва марочних алюмінієвих сплавів. В межах згаданого правочину були проведені господарські операції з придбання алюмінієвого сплаву підготовчого, які оформлені: видатковими накладними: РН-0000106 від10.07.2014 р., РН-0000111 від 11.07.2014 р., РН-0000143 від 14.07.2014 р., РН-0000144 від 14.07.2014 р., РН-0000151 від 15.07.2014 р., РН-0000152 від 15.07.2014 р., РН-0000153 від 15.07.2014 р., РН-0000161 від 16.07.2014 р., РН-0000162 від 16.07.2014 р., РН-0000163 від 16.07.2014 р., РН-0000164 від 16.07.2014 р., РН-0000181 від 18.07.2014 р., РН-0000182 від 18.07.2014 р. на загальну суму 5179200,00грн. та податковими накладними: №106 від 10.07.2014 р., №111 від 11.07.2014 р., №143 від 14.07.2014 р., №144 від 14.07.2014 р., №151 від 15.07.2014 р., №152 від 15.07.2014 р., №153 від 15.07.2014 р., №161 від 16.07.2014 р., №162 від 16.07.2014 р., №163 від 16.07.2014 р., №164 від 16.07.2014 р., №181 від 18.07.2014 р., №182 від 18.07.2014 р., на загальну суму 5179200,00грн., в т.ч. ПДВ 863200,00грн.

Отриманий товар оприбутковано позивачем за даними рахунку 201.Фізичне переміщення товару підтверджується товаро-транспортними накладними №000106 від 10.07.2014 р., №000111 від 11.07.2014 р., №000143 від 14.07.2014 р., №000144 від 14.07.2014 р., №000151 від 15.07.2014 р., №000152 від 15.07.2014 р., №000153 від 15.07.2014 р., №000161 від 16.07.2014 р., №000162 від 16.07.2014 р., №000163 від 16.07.2014 р., №000164 від 16.07.2014 р., №000181 від 18.07.2014 р., №000182 від 18.07.2014 р. Актами на виконання робіт-послуг на перевезення ТМЦ від ТОВ «ФОРТА-КОМ» до ТОВ "ПРОММЕТСПЛАВ" (№67 від 10 липня 2014 року з ФОП ОСОБА_5, №191 від 14 липня 2014 року з ФОП ОСОБА_7, №б/н від 14 липня 2014 року з ФОП ОСОБА_6, №б/н від 14 липня 2014 року з ФОП ОСОБА_12, №б/н від 15 липня 2014 року з ТОВ „Хорттранс", №б/н від 15 липня 2014 року з ТОВ „Хорттранс", №68 від 15 липня 2014 року з ФОП ОСОБА_5, №б/н від 17 липня 2014 року з ФОП ОСОБА_7, №б/н від 16 липня 2014 року з ТОВ „Хорттранс", № б/н від 16 липня 2014 року з ТОВ „Хорттранс", №б/н від 17 липня 2014 року з ФОП ОСОБА_6, №б/н від 18 липня 2014 року з ФОП ОСОБА_6 №196 від 19 липня 2014 року з ОСОБА_7)

Фактичне надходження товару в розпорядження позивача підтверджується даними складського обліку, а саме: складські накладні, матеріальний звіт по складу та довіреностями на отримання товаро-матеріальних цінностей, а саме №313 від 10.07.2014р.

Зобов'язання по оплаті вартості придбаного товару були виконані позивачем шляхом перерахування на користь контрагента безготівкових коштів згідно з платіжним дорученням №4882 від 31 липня 2014 року на суму 750000,00 грн. в т.р. ПДВ 125000,00 грн., №4872 від 30 липня 2014 року на суму 700000,00 грн. в т.р. ПДВ 116666,67 грн., №4868 від 29 липня 2014 року на суму 1200000,00 грн. у т.р. ПДВ 200000,00 грн., №4930 від 11 серпня 2014 року на суму 329200,00 грн. у т.р. ПДВ 54866,67 грн., №4913 від 05 серпня 2014 року нас суму 50000,00 грн. у т.р. ПДВ 8333,33 грн., №4906 від 05 серпня 2014 року на суму 900000,00 грн. у т.р. ПДВ 150000,00 грн. №4901 від 04 серпня 2014 року на суму 1250000,00 грн. у т.р. ПДВ 208333,33 грн.

В подальшому придбаний товар було використано позивачем при організації власної господарської діяльності, а саме використано у виробництві марочних алюмінієвих сплавів, що підтверджується наступними документами:1.Переміщення зі складу в цех накладними-вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів (форма м-11); 2. Виготовлення продукції - паспортами плавок та звітами начальника виробництва; 3. Оприбуткування готової продукції - накладними-вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів (форма м-11) та калькуляції.

23.06.2014 року між позивачем та ТОВ «Велар-Д» було укладено письмовий правочин у формі договору за №23062014 предметом якого є купівля-продаж продукції виробничо-технічного призначення, а саме алюмінієвого сплаву підготовчого. На момент укладення згаданого правочину сторони мали правоздатність і дієздатність юридичних осіб, що підтверджується Довідкою Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Від імені сторін правочин було укладено повноважними особами, а саме: від позивача - директор ОСОБА_11, від контрагента - директор ОСОБА_13 Потреба в укладенні згаданого правочину була обумовлена необхідністю в придбанні сировини для виробництва марочних алюмінієвих сплавів. В межах згаданого правочину були проведені господарські операції з придбання алюмінієвого сплаву підготовчого, які оформлені: видатковими накладними: РН-0000029 від 02.07.2014 року, РН-0000034 від 03.07.2014 року, РН-0000035 від 03.07.2014 року, РН-0000045 від 04.07.2014 року, РН-0000070 від 07.07.2014 року, РН-0000076 від 07.07.2014 року, РН-0000077 від 07.07.2014 року, РН-0000078 від 07.07.2014 року, РН-0000079 від 07.07.2014 року, РН-0000080 від 07.07.2014 року, РН-0000095 від 09.07.2014 року, РН-0000096 від 09.07.2014 року на загальну суму 4780800,00грн. та податковими накладними: №29 від 02.07.2014 року, №34 від 03.07.2014 року, №35 від 03.07.2014 року, №45 від 04.07.2014 року, №70 від 07.07.2014 року, №76 від 07.07.2014 року, №77 від 07.07.2014 року, №78 від 07.07.2014 року, №79 від 07.07.2014 року, №80 від 07.07.2014 року, №95 від 09.07.2014 року, №96 від 09.07.2014 року., на загальну суму 4780800,00грн., в т.ч. ПДВ 796800,00грн.

Отриманий товар оприбутковано позивачем за даними рахунку 201.Фізичне переміщення товару підтверджується товаро - транспортними накладними №000029 від 02.07.2014 року, №000034 від 03.07.2014 року, №000035 від 03.07.2014 року, №000045 від 04.07.2014 року, №000070 від 07.07.2014 року, №000076 від 07.07.2014 року, №000077 від 07.07.2014 року, №000078 від 07.07.2014 року, №000079 від 07.07.2014 року, №000080 від 07.07.2014 року, №000095 від 09.07.2014 року, №000096 від 09.07.2014 року. Актами на виконання робіт-послуг на перевезення ТМЦ від ТОВ «ВЕЛАР-Д» до ТОВ "ПРОММЕТСПЛАВ".(№б/н від 02 липня 2014 року з ФОП ОСОБА_12, №183 від 03 липня 2014 року ФОП ОСОБА_7, №63 від 03 липня 2014 року з ФОП ОСОБА_5, №64 від 04 липня 2014 року з ФОП ОСОБА_5, №65 від 07 липня 2014 року з ФОП ОСОБА_5, №б/н від 07 липня 2014 року з ТОВ „Хорттранс", №б/н від 07 липня 2014 року з ТОВ „Хорттранс", №05 від 07 липня 2014 року з ФОП ОСОБА_9, №185 від 07 липня 2014 року з ФОП ОСОБА_7, №б/н від 07 липня 2014 року з ФОП ОСОБА_6, №66 від 09 липня 2014 року з ФОП ОСОБА_5, №188 від 10 липня 2014 року з ФОП ОСОБА_7

Фактичне надходження товару в розпорядження позивача підтверджується даними складського обліку, а саме: складські накладні, матеріальний звіт по складу та довіреностями на отримання товаро-матеріальних цінностей, а саме №302 від 03.07.2014р.

Зобов'язання по оплаті вартості придбаного товару були виконані позивачем шляхом перерахування на користь контрагента безготівкових коштів згідно з платіжним дорученням №4859 від 28 липня 2014 року на суму 1230800,00 грн. в т.ч. ПДВ 205133,33 грн., №4839 від 24 липня 2014 року на суму 1200000,00 грн. в т.ч. ПДВ 200000,00 грн., №4833 від 23 липня 2014 року на суму 950000,00 грн. у т.ч. ПДВ 158333,33 грн., №4820 від 22 липня 2014 року на суму 1200000,00 грн. у т.ч. ПДВ 200000,00 грн., №4814 від 21 липня 2014 року на суму 200000,00 грн. у т.ч. ПДВ 33333,33 грн.

В подальшому придбаний товар було використано позивачем при організації власної господарської діяльності, а саме використано у виробництві марочних алюмінієвих сплавів, що підтверджується наступними документами: 1.Переміщення зі складу в цех накладними-вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів (форма м-11); 2. Виготовлення продукції - паспортами плавок та звітами начальника виробництва; 3. Оприбуткування готової продукції - накладними-вимоги на відпуск ( внутрішнє переміщення) матеріалів (форма м-11) та калькуляції.

В подальшому готова продукція була реалізована, на що були виписані видаткові та податкові накладні

Оцінивши зазначені правочини за правилами ст. 86 КАС України, суд відмічає, що вони укладені між правоздатними і дієздатними юридичними особами, за формою та змістом не суперечать закону, їх предметом не є речі, що обмежені в цивільному обороті.

Таким чином, зазначені договори визнаються судом належним та допустимим доказом наявності між позивачем та зазначеними контрагентам фактів вчинення правочинів в розумінні ст. 202 Цивільного кодексу України.

Витребувані судом на виконання вимог ст. 11 КАС України та приєднані до справи документи засвідчують факт виконання позивачем зобов'язань за укладеними правочинами.

Оглянувши долучені позивачем до справи копії первинних документів, що були складені по взаємовідносинам між ТОВ «Форта-Ком» та ТОВ "Велар-Д", суд зазначає, що документи не мають дефектів форми, змісту або походження, які в силу ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст.44 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704 (надалі за текстом - Положення № 88), спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

З приводу юридичної та фактичної обґрунтованості мотивів, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірних правових актів індивідуальної дії на відповідність їх вимогам законодавства, суд зазначає наступне.

За приписами п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України під витратами слід розуміти суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником). Конкретний склад витрат, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток, та порядок їх визначення регламентовано в ст. 138 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим законом.

Згідно з п. 198.1. ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст. 198 визначено, - датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату; товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться, зокрема, до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) У разі, коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Таким чином, норми податкового законодавства пов'язують виникнення права платника податку на податковий кредит з наявністю податкової накладної. Разом з цим, наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до законодавства необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих постачальниками податкових накладних, не є безумовною підставою для обрахування податкового кредиту по податку на додану вартість, якщо податковий орган доведе, що відомості, які містяться в таких документах, не відповідають дійсності, як у випадку нездійснення самих операцій.

Пунктом 200.1 ст. 200 згаданого Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 201.4 ст. 201 ПК України визначено, що податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Також п. 201.10 ст. 201 ПК України визначено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних. Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня. Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Разом з цим суд відмічає, що податкова накладна, як підстава для нарахування податкового кредиту, має бути складена за наслідками реального виконання господарської операції особою, яка має необхідний обсяг податкової правосуб'єктності, в іншому випадку такий документ не може мати сили первинного документа у розумінні ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та підтверджувати факт здійснення господарської операції навіть за наявності у такого документа усіх формальних реквізитів.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм, суд зазначає, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість та витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, що стала підставою для формування податкового обліку платника податку.

При цьому дотримання норм цивільного чи господарського права не означають автоматично реальності вчинення господарської операції. Правильність відображення в податковому обліку господарських операцій відповідно до їх реального змісту повинно здійснюватись виключно на підставі норм податкового законодавства. А відтак, якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображено в укладених платником податків договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Проаналізувавши положення наведених норм закону, суд доходить висновку, що визначальним критерієм для формування витрат обігу та виробництва є причетність набутих у власність товарів, отриманих робіт, спожитих послуг до господарської діяльності суб'єкта господарювання, що підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

За приписами ч. 2 ст. З Закону України "Про бухгалтерський облік та-фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. При цьому, ч. 1 ст. 9 зазначеного Закону встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Отже, виходячи із системного аналізу вказаних норм, для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Тобто, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. При цьому, оцінюватись при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 2.1 Розділу 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за №168/704 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

За таких обставин, суд дійшов висновку про дотримання позивачем вимог чинного законодавства при формуванні податкового кредиту на підставі отриманих від контрагентів податкових накладних, та про необґрунтованість висновків акту перевірки про завищення позивачем суми податкового кредиту за квітень 2014 року.

Суд критично ставиться до посилання податкового органу в акті перевірки на акт про проведення перевірки ТОВ "Віста-2014" - основного постачальника ТОВ "Велар -Д", як підстави встановлення порушень податкового законодавства ТОВ "Промметсплав". Оскільки висновки податкового органу про порушення податкового законодавства зі сторони контрагента контрагентів позивача, не є підставою для висновку про порушення саме позивачем вимог податкового законодавства та про відсутність у нього права на формування податкового кредиту з ПДВ з фактом оплати. Відповідачем не надано доказів та не наведено жодних обставин, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, незвичності цих операцій для цих осіб, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про не пов'язаність операцій з господарською діяльністю позивача, про не вчинення операцій, про відсутність факту отримання товару.

Крім того, належними та допустимими в розумінні ст. 124 Конституції України, ст. 70 КАС України, доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином, або рішення суду про визнання правочину недійсним.

Між тим, у ході розгляду справи відповідачем не подано до суду жодних доказів порушення кримінальної справи відносно посадових (службових) осіб платника податків або за викладеними в акті фактами діяльності платника податків, наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином, наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що в силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" позивач та його контрагенти є окремими суб'єктами права зі статусом юридичної особи. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника ПДВ, яка (слід розуміти - відповідальність) відповідно до ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, згідно з законом є неможливим. Отже, платник податків не несе відповідальності за своїх контрагентів. Притягнення суб'єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, згідно з законом є неможливим.

Суд зазначає, що суб'єкт владних повноважень ані в ході проведення перевірки, ані в ході розгляду справи судом не подав жодних доказів на підтвердження факту відсутності у позивача об'єктивної потреби в укладанні вказаних вище договорів з ТОВ "Велар-Д" та ТОВ "Форта-КОМ", який на думку податкового органу є спірними правочинами.

Проаналізувавши наведені норми та дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що укладені правочини є дійсним, виконаним сторонами в повному обсязі, без претензій та зауважень, не кім не оскарженим та у судовому порядку не визнаний не дійсним.

Враховуючи викладене вище, суд вважає висновки податкового органу, викладені в акті перевірки позивача про відсутність реальності господарських операцій з ТОВ "Велар-Д" та ТОВ "Форта-КОМ" необґрунтованими.

Згідно до ч. 2 ст. 71 КАСУ України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок, щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень не надав до суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності його дій щодо винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

З огляду на зазначене, враховуючи, що встановлені відповідачем за наслідком проведеної перевірки порушення позивачем вимог діючого законодавства не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, суд дійшов висновку, що нарахована податковим органом за дане порушення сума грошового зобов'язання є неправомірною, та як наслідок спірне податкове повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст. 11, 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 94, 159, 160- 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Промметсплав" до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

2. Скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області від 24.11.2014р. № .

3. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

4. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

У повному обсязі постанова виготовлена 19.01.2015 р.

Суддя Рубан В.В.