Справа № 825/3852/14
Суддя: Шелест С.Б.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/3852/14 Головуючий у 1-й інстанції: Д'яков В.І. Суддя-доповідач: Шелест С.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

29 січня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуюча суддя: Шелест С.Б.

Судді: Кобаль М.І., Пилипенко О.Є.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Громадянина Афганістану ОСОБА_1 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.12.14р. у справі №825/3852/14 за позовом Громадянина Афганістану ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання неправомірним та скасування рішення від 06.10.14р. № 502-14 Державної міграційної служби України про відмову в визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; зобов'язання ДМС України прийняти рішення про перегляд справи для вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до вимог чинного законодавства.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.12.14р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати постанову з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать обставини та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є громадянином Афганістану та 22.04.14р., звернувся до відділу у справах біженців та соціальної інтеграції УДМС України в Чернігівській області з заявою-анкетою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішенням Державної міграційної служби України від 06.10.14р. №502-14 позивачу було відмовлено у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, з підстав передбачених п.п. «а» п. F статті 1 Конвенції про статус біженця, абз. 1 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», а саме як особі, щодо якої є серйозні підстави вважати, що вона вчинила злочин проти миру або злочин проти людства і людяності, як їх визначено у міжнародному праві.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів, які б надали підстави вважати, що подана ним заява про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту є обґрунтованою; позивач був учасником терористичного угрупування «Талібан».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні, визначається Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» № 3671-VІ від 08.07.11р. (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, надалі - Закон № 3671-VІ), міжнародними актами, в тому числі Конвенцією про статус біженців 1951 року, Протоколом щодо статусу біженців 1967 року.

Відповідно до пунктів 1, 13 частини першої статті 1 Закону № 3671-VІ, біженцем визнається особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

Згідно з положеннями Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року поняття «біженець» включає в себе чотири основні підстави, за наявності яких особі може бути надано статус біженця. Такими підставами є: знаходження особи за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства, - за межами країни свого колишнього місця проживання; наявність обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань; побоювання стати жертвою переслідувань повинно бути пов'язане з ознаками, які вказані в Конвенції про статус біженців, а саме: расової належності, релігії, національності (громадянства), належності до певної соціальної групи, політичних поглядів; неможливість або небажання особи користуватися захистом країни походження внаслідок таких побоювань.

За змістом пункту 45 Керівництва з процедур та критеріїв визначення статусу біженців Управління Верхового комісара ООН у справах біженців (1992 рік) особа повинна вказати переконливу причину, чому вона особисто побоюється стати жертвою переслідування.

Як було встановлено судом першої інстанції, в анкеті позивачем було вказано, що основною причиною звернення за захистом до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області є побоювання переслідувань з боку терористичного угрупування «Талібан», учасником якого позивач був на час проживання його у країні походження. Позивач при співбесіді пояснив, що був активним членом угрупування талібів, приймав активну участь у багатьох військових операціях, добре орієнтується у зброї. При цьому, пошукач притулку зауважив, що участь у терористичному угрупованні приймав під тиском свого дядька.

Так, відповідно до резолюцій Ради Безпеки ООН організація «Талібан» визнана терористичною, а отже за міжнародним законодавством злочини, які скоюють представники даної організації-це злочини проти миру, злочини проти людства і людяності.

Згідно рекомендацій УВКБ ООН (руководство УВКБ ООН по оценке потребностей в международной защите лиц, ищущих убежище, из Афганистана от 6 августа 2013): «...Применимость положений об исключении из международной защиты целесообразна в отношении отдельных членов и полевых командиров Талибана во время пребывания талибов у власти и после свержения их режима в тех случаях, когда имеются достаточные доказательства, которые дают веские основания предполагать, что они имели отношение к тяжким нарушениям прав человека и гуманитарного права».

Умови, за яких особа не визнається біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, виписані у статті 6 Закону України №3671-VI.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1 статті 6 Закону України №3671-VI, не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа яка вчинила злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людства і людяності, як їх визначено у міжнародному праві.

Також, пп. «а» п. F статті 1 Конвенції про статус біженця1951 року встановлено, що положення цієї Конвенції не поширюються на тих осіб, щодо яких є серйозні підстави вважати, що вони вчинили злочин проти миру, військовий злочин або злочин проти людяності, як це визначено в міжнародних актах, укладених з метою вжиття заходів щодо подібних злочинів.

Отже, при розгляді заяви позивача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідачем-1 вивчено матеріали особової справи шукача притулку та досліджено інформацію про країну походження, у зв'язку з чим, з урахуванням імперативних приписів статті 6 Закону України №3671-VI, положень Конвенції про статус біженця, ДМС України правомірно відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, оскільки встановлено умови, за яких такий статус не надається.

Крім того, як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, перебуваючи в Україні з 29.01.2014 позивач звернувся з заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, тільки 22.04.2014 та лише після його затримання прикордонним нарядом «Група реагування» відділу прикордонної служби «Ужгород», за спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Словаччину, поза межами пункту пропуску, що підтверджується постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.03.2014 по справі № 308/3496/14-а та ставить під сумнів реальність побоювань переслідування та намір позивача отримати в Україні статус біженця.

Крім того, позивач в анкеті та протоколі співбесіди вказав, що до прибуття в Україну перебував в Ірані та Терції, тобто на території третіх безпечних країн, однак за захистом до них не звертався.

З врахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.

Керуючись ст.ст.195, 197, 200, 205, 206 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

У Х В А Л И В:

апеляційну скаргу Громадянина Афганістану ОСОБА_1 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.12.14р. у справі №825/3852/14 - залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.12.14р. у справі №825/3852/14 - без змін.

Дана ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання ухвалою законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча суддя Шелест С.Б.

Судді : Кобаль М.І.

Пилипенко О.Є.

.

Головуючий суддя Шелест С.Б.

Судді: Кобаль М.І.

Пилипенко О.Є.