Справа № 802/3218/14-а
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2015-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/3218/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Сало П.І.

Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.

21 січня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Козятинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2014 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Козятинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області про визнання протиправним рішення про застосування фінансових санкцій ,

В С Т А Н О В И В :

постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду І інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

У судове засідання сторони не з'явились, про час та дату розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

За таких підстав колегія суддів, керуючись положеннями статті 197 КАС України, вважає, що справу можливо розглянути в порядку письмового провадження на підставі наявних в матеріалах справи доказів, без фіксування судового засідання (частина 1 статті 41 КАС України).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_2 як фізична особа-підприємець зареєстрований Калинівською районною державною адміністрацією Вінницької області 30 червня 2010 року та взятий на облік як платник податків у Козятинській ОДПІ (Калинівське відділення) 01 липня 2010 року.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців основним видом діяльності позивача є роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами.

06 серпня 2014 року Козятинською ОДПІ прийнято рішення за № про застосування до ФОП ОСОБА_2 фінансових санкцій у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. за порушення вимог ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" .

При цьому, підставою для прийняття податковим органом вищевказаного рішення були матеріали правоохоронного органу, а саме оперативного управління Вінницької ОДПІ, надіслані на адресу Козятинської ОДПІ листом за № 1676/7/07-06-02 від 27 червня 2014 року.

Вказаними матеріалами доведено факт зберігання ФОП ОСОБА_2 спирту у місці, яке не внесене до Єдиного державного реєстру місць зберігання, за що передбачено відповідальність згідно з абз. 10 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів".

Суд І інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що відповідачем протиправно застосовано фінансові санкції до позивача, оскільки відповідачем не доведено, що рідина, яка зберігалась на подвір'ї є етиловим спиртом. Судом І інстанції встановлено, що позивач використовує вказану рідину для власних потреб, а не для продажу. Також, відповідачем всупереч п. 58.1 ст. 58 ПК України прийнято рішення про застосування фінансових санкцій, а не податкове повідомлення-рішення.

Колегія суду погоджується з висновком суду І інстанції з огляду на такі обставини.

Статтею 16 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВP (далі - Закон № 481/95-ВР) передбачено, що контроль за дотриманням його норм здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Згідно із ст. 15 Закону № 481/95-ВР зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб'єкта господарювання таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру. Внесення даних до Єдиного реєстру проводиться на підставі заяви суб'єкта господарювання з обов'язковим зазначенням місцезнаходження місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а також: для юридичних осіб - найменування, місцезнаходження, коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; для фізичних осіб-підприємців - прізвища, імені, по батькові, місця проживання, реєстраційного номера облікової картки платника податків. До заяви додаються копія виданої заявнику ліцензії на відповідний вид діяльності, засвідчена нотаріально або посадовою особою органу ліцензування, та документ, що підтверджує право користування цим приміщенням.

Суб'єкти господарювання, які отримали ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, вносять до Єдиного реєстру тільки ті місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, що розташовані за іншою адресою, ніж місце здійснення торгівлі.

Відповідно до п. 17 Порядку визначення виробників і покупців спирту та здійснення контролю за його обігом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 серпня 2002 року № 1266, місця зберігання спирту вносяться до Єдиного реєстру місць зберігання спирту (далі - Єдиний реєстр) у порядку, визначеному ДПС.

До Єдиного реєстру вносяться: місця зберігання спирту суб'єктів підприємницької діяльності - виробників спирту та алкогольних напоїв; місця зберігання спирту суб'єктів господарювання, які отримують спирт для забезпечення виробничих та інших потреб, якщо його кількість перевищує 100 декалітрів на квартал.

Спирт зберігається його власником виключно в місцях зберігання спирту, внесених до Єдиного реєстру за його заявою.

Крім того, згідно з п. 1.1 Порядку ведення Єдиного державного реєстру місць зберігання, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 251 від 28 травня 2002 року (далі - Порядок), єдиний державний реєстр місць зберігання (далі - Єдиний реєстр) - це перелік місць, що використовуються для зберігання спирту, та приміщень, що використовуються для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, який містить відомості про місцезнаходження місць зберігання та відомості про заявників.

До Єдиного реєстру вносяться в тому числі відомості про місце зберігання - місцезнаходження (поштовий індекс, область, район, місто, вулиця, номер будинку), площа місця зберігання (місткість місця зберігання спирту), вид продукції, що зберігається.

Пунктом 2.1 вищезазначеного Порядку передбачено, що до Єдиного реєстру вносяться:

місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів;

місця зберігання спирту суб'єктів підприємницької діяльності - виробників спирту та алкогольних напоїв;

місця зберігання спирту суб'єктів підприємницької діяльності, які отримують спирт для забезпечення виробничих та інших потреб, якщо його кількість перевищує 100 декалітрів на квартал.

В силу вимог п. 1.4 Порядку у разі зберігання спирту, або алкогольних напоїв, або тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, до суб'єктів підприємницької діяльності застосовуються фінансові санкції в порядку, установленому чинним законодавством.

У свою чергу частиною 1 статті 17 Закону № 481/95-ВР встановлено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Відповідно до абз. 11 ч. 1 ст. 17 Закону № 481/95-ВР (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі зберігання спирту, або алкогольних напоїв, або тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, - 100 відсотків вартості товару, який знаходиться в такому місці зберігання, але не менше 1700 гривень.

Правовий аналіз вищевказаних норм законодавства дає підстави для висновку про те, що суб'єкт відповідальності за правопорушення щодо зберігання спирту у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, є спеціальним.

Такий суб'єкт повинен мати ліцензію на відповідний вид діяльності, пов'язаний з виробництвом, оптовою чи роздрібною торгівлею алкогольними напоями, спиртовим етиловим чи тютюновими виробами. Крім того, він має бути або виробником спирту, або суб'єктом підприємницької діяльності, який отримує спирт для забезпечення виробничих та інших потреб, якщо його кількість перевищує 100 декалітрів на квартал, оскільки лише у цьому разі законодавством передбачено обов'язкове внесення відомостей про місце зберігання спиту до Єдиного реєстру.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач немає ліцензії на відповідний вид діяльності, пов'язаний з виробництвом, оптовою чи роздрібною торгівлею спиртовим етиловим. Також він не належить до виробників спирту чи отримувачів спирту для забезпечення виробничих або інших потреб в кількості, що перевищує 100 декалітрів на квартал.

Згідно з матеріалами оперативного управління Вінницької ОДПІ № 1676/7/07-06-02 від 27 червня 2014 року, проведеним обшуком у домоволодінні ОСОБА_2 на подвір'ї будинку виявлено пластмасову каністру ємністю 35 літрів, що була заповнена на 80-90% прозорою рідиною з характерним запахом спирту.

Однак, як вбачається з листа Вінницької ОДПІ № 19217/10/07-06-02 від 29 серпня 2014 року та листів Немирівського МПД ДП "Укрспирт" № 06/31 від 24 червня 2014 року та № 06/08-364 від 04 серпня 2014 року, вилучена у ОСОБА_2 під час проведення обшуку водно-спиртова рідина не відповідає діючим нормативним документам ДСТУ 4181 "Спирт етиловий ректифікований та спирт етиловий-сирець" та ДСТУ 4222 "Горілка, спирт етиловий та водно спиртові розчини".

Водночас у статті 1 Закону № 481/95-ВР визначено, що спирт етиловий - це спирт етиловий-сирець, спирт етиловий ректифікований технічний, спирт етиловий денатурований (спирт технічний), спирт етиловий технічний, спирт етиловий ректифікований, що відповідають кодам 2207 і 2208 згідно з УКТЗЕД та виготовлені з крохмале- і цукровмісної сировини або з нехарчових видів сировини за спеціальними технологіями.

Таким чином, встановлена абз. 11 ч. 2 ст. 17 Закону № 481/95-ВР відповідальність за зберігання спирту у місцях, не внесених до Єдиного реєстру, передбачена саме щодо спирту, який повинен відповідати державним стандартам.

Крім того, у ході розгляду справи встановлено, що водно-спиртова рідина, яка зберігалась на подвір'ї домоволодіння ОСОБА_2 використовувалась ним для власних потреб, а не з метою продажу, що також зафіксовано у матеріалах оперативного управління Вінницької ОДПІ. За таких обставин застосування до позивача штрафних санкцій на підставі ст. 17 Закону України № 481/95-ВР є безпідставним.

Крім того, колегія суду звертає увагу на те, що з 1 січня 2011 року (від часу набрання чинності Податковим кодексом України) у контролюючих органів в розумінні Податкового кодексу України відсутні повноваження щодо прийняття інших рішень, крім податкових повідомлень-рішень, якими можуть бути визначені грошові зобов'язання.

Так, відповідно до п. 58.1 ст. 58 ПК України у разі, коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі, коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Таким чином, контролюючий орган у разі виявлення порушення вимог законодавства, яке регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, якщо таке порушення тягне за собою застосування фінансових санкцій, зобов'язаний прийняти податкове повідомлення-рішення.

Відповідачем всупереч вказаним положенням законодавства прийняте рішення про застосування фінансових санкцій.

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що, як зазначає відповідач у апеляційній скарзі, рішення про застосування фінансових санкцій до позивача прийняте, зокрема, на підставі матеріалів правоохоронних органів. Однак, відповідачем не враховано, що відносно позивача відмовлено у відкритті кримінального провадження.

Таким чином, колегія суду погоджується з висновком суду І інстанції, що рішення Козятинської ОДПІ № від 06 серпня 2014 року є необґрунтованим та протиправним, прийнятим з порушенням норм ПК України.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі є не обґрунтованими, у зв'язку з чим, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги відповідача та залишення в силі постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 015 жовтня 2014 року.

Згідно з ч. 2 ст. 159 КАС України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм адміністративного процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198, ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Козятинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України та підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий Загороднюк А.Г.

Судді Драчук Т. О.

Полотнянко Ю.П.