Справа № 804/737/14
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2014-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2014 р. Справа № 804/737/14
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Тулянцевої І.В.,
при секретарі Шевцовій М.Ю.
розглянувши у м. Дніпропетровську в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Криворізької південної об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -
В обґрунтування позовних вимог, позивачем зазначено, що висновок акту перевірки від 07.08.2013 року №28/173/НОМЕР_4 про результати документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4) за період з 19.04.2010 р. по 31.12.2012 р. в частині заниження податку з доходів фізичних осіб в розмірі 6087,66 грн., заниження податку на доходи на суму 127583,96 грн., заниження податку на додану вартість в сумі 467045,00 грн. та відсутність первинних документів, які належать до предмету перевірки, є неправомірним, оскільки до перевірки були надані всі необхідні первинні документи, що підтверджують реальність здійснення господарських відносин з контрагентами. Отже, податкові повідомлення-рішення, винесені на підставі таких висновків, є незаконними та підлягають скасуванню.
В судове засідання позивач не з'явився, подав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження (а.с. 76).
Відповідач - Криворізька південна об'єднана Державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області проти позову заперечував, подав до суду письмові заперечення які залучені до матеріалів справи (а.с. 72-74), з яких свідчить, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення винесені за результатами проведеної виїзної документальної перевірки позивача, в ході якої документально не було підтверджено правомірність нарахування, декларування та сплати до бюджету обов'язкових платежів, що і стало підставою для донарахування ФОП ОСОБА_3 грошових зобов'язань з податку на додану вартість в розмірі та з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, а також застосування штрафних санкцій. За таких обставин, вважають, що оскаржувані рішення є правомірними і підстави для їх скасування відсутні.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні.
З урахуванням положень ч. 4 ст. 122, ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами.
Вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, здійснивши аналіз норм матеріального права, яким врегульовані спірні правовідносини, суд при прийняті постанови виходить з наступних підстав та мотивів.
Матеріалами справи підтверджено, що в період з 11.07.2013 року по 31.07.2013 року Криворізькою південною об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області було проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4) за період з 19.04.2010 р. по 31.12.2012 р. за результатами якої складено Акт №28/173/НОМЕР_4 від 07.08.2013 року (а.с. 6-42).
Згідно висновків акту перевірки контролюючим органом були встановлені наступні порушення:
- статті 1 Указу Президента України від 03.07.98 № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», із змінами та доповненнями (далі - Указ № 727), що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб у сумі 6 087,66 грн. за рахунок перевищення граничного розміру обсягу виручки на 76 069,0 грн.;
- статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.92 № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян», із змінами та доповненнями (далі - Декрет № 13-92), підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, підпункту 139.1.12 пункту 139.1 статті 139, пункту 177.3 статті 173, пункту 177.4 статті 177, підпункту 177.5.3 пункту 177.5 статті 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755- VI, із змінами та доповненнями (далі - ПК України), що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб на суму 127 900,76 грн., у тому числі за ІV квартал 2010 року - 1 269,90 грн., 2011 рік - 107 949,70 грн., 2012 рік - 18 681,16 грн.;
- підпункту 7.2.6 пункту 7.2, підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України від 03.04.97 № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість», із змінами та доповненнями (далі-Закон № 168), пункту 187.1 статті 187, пункту 198.6 статті 198, пункту 201.11 статті 201 ПК України, що призвело до заниження ПДВ у розмірі 467 645,0 грн., у тому числі за відповідні податкові періоди червень-липень 2010 року - 30 151,0 грн., серпень-грудень 2010 року - 72 217,0 грн., січень-грудень 2011 року - 194 909,0 грн., січень-жовтень 2012 року - 170 368,0 грн.;
- абзацу «б» пункту 19.2 статті 19 Закону України від 22.05.03 № 889-IV «Про податок з доходів фізичних осіб», із змінами та доповненнями (далі - Закон № 889), пункту 51.1 статті 51 ПК України, в частині ненадання у періоді, що перевірявся, відомостей про суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб-підприємців в податкових розрахунках за формою 1 ДФ за період з 19.04.2010 року по 31.12.2012 року;
- пункту 44.6 статті 44, пункту 85.2 статті 85 ПК України, в частині не надання первинних документів, які належать до предмету перевірки в повному обсязі, пункту 177.10 статті 177 ПК України, пункту 6 статті 128 Господарського кодексу України, в частині відсутності ведення книг обліку доходів і витрат.
З посиланням на Акт перевірки №28/173/НОМЕР_4 від 07.08.2013 року відповідачем 28.08.2013 року були винесені податкові повідомлення - рішення:
Не погоджуючись із винесеними податковими повідомленнями - рішеннями позивач звернулася до Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області із скаргою, за результатами розгляду якої було прийнято рішення від 11.11.2013 р. №3798/10-04-36-10-04-09 про відмову у задоволенні скарги та залишення без змін рішеннь ОДПІ (а.с. 52-54).
Вважаючи податкові повідомлення - рішення протиправними, позивач звернулася до суду.
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідача і винесеного на підставі такого висновку спірного акту індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, суд зауважує на наступному.
В період з 19.04.2010 р. по 30.09.2010 р. позивачем здійснювалась діяльність із застосуванням спрощеної системи оподаткування. Як платник ПДВ позивач зареєстрований з 01.06.2010 року.
Правовідносини з приводу визначення податкових зобов'язань та формування податкового кредиту з податку на додану вартість, оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності за перевіряємий період були врегульовані Законом України «Про податок на додану вартість» від 03.04.97 № 168/97-ВР, Указом Президента України від 03.07.98 № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.03 № 889-IV, Декретом Кабінету Міністрів України від 26.12.92 № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян», а з 01.01.2011 року Податковим кодексом України від 02.12.2010 р. № 2755-VI.
Судом встановлено, що згідно матеріалів перевірки та пояснень, наданих ФОП ОСОБА_2 в ході перевірки, у підприємця відсутні книги обліку доходів та витрат, у зв'язку із чим, ОДПІ під час перевірки було використано дані виписок банку про рух грошових коштів, відомостей з Центральної бази даних ДПА України, актів виконаних робіт, рахунків на оплату, податкова звітність платника податків та інша інформація з питань перевірки.
Так, перевіркою встановлено перевищення ФОП ОСОБА_2 граничного обсягу виручки (500 тис. грн.) у ІІІ кварталі 2010 року на загальну суму 76 069,0 грн. (з ПДВ) - підприємцем у звіті суб'єкта малого підприємництва задекларовано обсяг виручки у сумі 576 069,0 грн. за ІІІ квартал 2010 року. Зазначена сума перевищення не включена підприємцем до складу декларації про доходи за 2010 рік.
Пунктом 1 Указу Президента України від 03.07.98 № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» (далі - Указ № 727/98), передбачено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується, зокрема, для суб'єктів малого підприємництва фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.
Відповідно до пункту 5 Указу № 727/98, у разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу). Суб'єкти малого підприємництва несуть відповідальність за правильність обчислення, своєчасність подання розрахунків та сплати сум єдиного податку згідно із законодавством України.
Згідно з підпунктом 9.12.1 пункту 9.12 статті 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.03 № 889-IV (далі -Закон № 889-IV), оподаткування доходів, отриманих фізичною особою від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи, здійснюється за правилами, встановленими спеціальним законодавством з цих питань, з урахуванням норм цього пункту.
Доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності, що обкладається єдиним податком, не включається до складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого платника, а сплачена сума єдиного податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобов'язань як самого платника податку, так і осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах (стаття 2 Указу №727/98).
Якщо фізична особа-суб'єкт підприємницької діяльності отримує інші доходи, ніж визначені у підпункті 9.12.1 цього підпункту, то такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Законом для платників податку, що не є такими суб'єктами підприємницької діяльності (підпункт 9.12.2 пункту 9.12 статті 9 Закону № 889-IV).
Таким чином, висновки ОДПІ про заниження податку з доходів фізичних осіб у сумі 6 087,66 грн. обґрунтовано нормами чинного законодавства.
З матеріалів перевірки також свідчить, що з ІV кварталу 2010 року ФОП ОСОБА_2 діяльність здійснювала на загальній системі оподаткування.
В ході перевірки питання правильності визначення валового доходу, витрат пов'язаних з їх отриманням та оподатковуваного доходу встановлено: завищення валового доходу за ІV квартал 2010 року та 2011 рік, внаслідок відображення у складі валового доходу сум ПДВ, які входять до ціни реалізованих товарів та за фактом відвантаження товарів (до надходження коштів на розрахунковий рахунок) на загальну суму 561 073,0 грн., у тому числі на 79 599,0 грн. за ІV квартал 2010 року та 481 474,0 грн. за 2011 рік; завищення витрат за ІV квартал 2010 року - 2012 рік, внаслідок відображення витрат з урахуванням сум ПДВ, які входять до ціни придбаних товарів та витрат не підтверджених у ході проведення перевірки наявними платіжними та іншими документами на загальну суму 1 324 117,07 грн., у тому числі на 88 065,0 грн. за ІV квартал 2010 року, на 1 117 371,92 грн. за 2011 рік та на 118 680,15 грн. за 2012 рік.
Відповідно до статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.92 № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян» (далі Декрет № 13-92), оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу.
Згідно з пунктом 177.2 статті 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI (далі - ПК України), чинного з 01.01.2011 р., об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Пунктом 177.3 статті 177 ПК України передбачено, що для фізичної особи-підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).
До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходу, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом ІІІ цього кодексу (пункт 177.4 статті 177 ПК України).
Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 розділу ІІІ ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними документами.
Відповідно до підпункту 139.1.12 пункту 139.1 статті 139 розділу ІІІ ПК України, не враховуються при визначенні оподатковуваного доходу витрати, понесені у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг) та інших матеріальних та нематеріальних активів у фізичної особи - підприємця, що сплачує єдиний податок (крім витрат, понесених у зв'язку з придбанням робіт, послуг у фізичної особи - платника єдиного податку, яка здійснює діяльність у сфері інформатизації). Згідно з пунктом 1 підрозділу 4 розділу ХХ ПК України, розділ ІІІ цього кодексу застосовується під час розрахунків бюджетом починаючи з доходів та витрат що отримані і проведені з 1 квітня 2011 року.
Відповідно до підпункту 177.5.3 пункту 177.5 статті 177 ПК України, остаточний розрахунок податку на доходи фізичних осіб за звітний податковий рік здійснюється платником самостійно згідно з даними , зазначеними в річній податковій декларації, з урахуванням сплаченого ним протягом року податку на доходи та суми сплати за торговий патент на підставі документального факту їх сплати.
З урахуванням встановлених в ході розгляду справи обставин, суд погоджується із висновками контролюючого органу щодо заниження позивачем оподатковуваного доходу за період, що перевірявся, на загальну суму 763 044,07 грн., у тому числі за ІV квартал 2010 року - 8 466,0 грн., 2011 рік - 635 897,92 грн., 2012 рік - 118 680,15 грн. Відповідно до ставок ПДФО, визначених статтею 7 Закону № 889 та пунктом 167.1 статті 167 ПК України, за результатами перевірки ФОП ОСОБА_2 збільшено ПДФО від здійснення підприємницької діяльності на суму 126 648,86 грн., у тому числі 1 269,9 грн. - за 2010 рік, 106 697,80 грн. - 2011 рік, 18 681,16 грн. - 2012 рік.
Крім того, суд також вважає правомірними висновки відповідача з приводу того, що у ході визначення суми ПДФО до сплати до бюджету за 2011 рік, в порушення підпункту 177.5.3 пункту 177.5 статті 177 ПК України ФОП ОСОБА_2 було занижено податок на доходи фізичних осіб у розмірі 1 251,90 грн. у зв'язку із помилковим визначенням суми оподатковуваного доходу.
Суд також зазначає, що позивачем до суду на підтвердження правомірності визначення валового доходу, витрат, пов'язаних з їх отриманням, та оподатковуваного доходу за перевіряємий період жодного доказу та копій первинних документів надано не було, хоча у відповідності до норм ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства, позивач не позбавлений обов'язку доведення тих обставин на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
Так, перевіркою встановлено надходження у серпні 2012 року коштів на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_2 від ТОВ «Агроінвест» за відвантажений товар у сумі 10 000,0 грн. (у тому числі ПДВ 1 667,0 грн.), які не включені до складу податкових зобов'язань декларації з ПДВ за серпень 2012 року, що призвело до заниження ПДВ до сплати за серпень 2012 року у сумі 1 667,0 грн.
Відповідно до акту перевірки ФОП ОСОБА_2 не підтверджено податковими накладними сума ПДВ у розмірі 23 553,00 грн., віднесена до складу податкового кредиту відповідних періодів 2010-2012 років.
Крім того, перевіркою встановлено неправомірне віднесення до складу податкового кредиту перевіряємого періоду ПДВ у загальній сумі 442 425,0 грн. по касовим чекам, що містять загальну суму отриманих товарів (послуг), які перевищують 200,0 грн. за день (без ПДВ).
Пунктом 44.1 статті 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно з пунктом 185.1 статті 185 ПК України об'єктом оподаткування є, зокрема, операції платників податку з постачання товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України.
Згідно з пунктом 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Відповідно підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.97 № 168/97-ВР (далі - Закон № 168/97-ВР), чинного на момент виникнення спірних правовідносин, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).
Аналогічна норма визначена пунктом 198.6 статті 198 ПК України, згідно з якою не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.
Відповідно до підпункту 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР, підставою для нарахування податкового кредиту без отримання податкової накладної також є - касові чеки, які містять суму поставлених товарів (послуг), загальну суму нарахованого податку (з визначенням фіскального номера, але без визначення податкового номера постачальника). При цьому, з метою такого нарахування, загальна сума поставлених товарів (послуг) не може перевищувати 200 гривень за день (без урахування податку на додану вартість).
Пунктом 123.1 статті 123 ПК України передбачено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Пунктом 102.1 статті 102 ПК України встановлено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
З урахуванням встановлених в ході розгляду справи обставин, суд вважає, що відповідно до норм пункту102.1 статті 102 ПК України, ОДПІ правомірно зроблено висновок щодо заниження підприємцем ПДВ у сумі 437 494,0 грн.
В ході розгляду справи позивачем не було надано жодного доказу та копій первинних документів, які б підтверджували правомірність формування сум податкового кредиту та податкових зобов'язань, хоча у відповідності до норм ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства, позивач не позбавлений обов'язку доведення тих обставин на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
Перевіркою встановлено, що в порушення вимог абзацу «б» пункту 19.2 статті 19 Закону № 889-IV «Про податок з доходів фізичних осіб» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), абзацу «б» пункту 176.2 статті 176 ПК України, у періоді, що перевірявся, підприємцем ОСОБА_2 не подавалися до ОДПІ податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ).
Так, суд зазначає, що відповідно до абзацу «б» пункту 19.2 статті 19 Закону № 889- IV, особи, які відповідно до цього Закону мають статус податкових агентів, зобов'язані надавати у строки, встановлені законом для податкового кварталу, якщо інше не визначено нормами цього Закону, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також сум утриманого з них податку податковому органу за місцем свого розташування.
Згідно з абзацом «б» пункту 176.2 статті 176 ПК України, податкові агенти зобов'язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, якщо інше не визначено нормами цього Кодексу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до органу державної податкової служби за місцем свого розташування.
Неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платників податків, суми утримано з них податку тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень (пункт 119.2 статті 119 ПК України).
В ході розгляду справи позивачем до суду не було надано будь - яких обґрунтованих пояснень та достовірних доказів, які б спростовували доводи відповідача, у зв'язку із чим, суд вважає, що оскаржуване рішення винесено контролюючим органом правомірно і підстави для його скасування відсутні.
Як було з'ясовано судом, в ході проведення перевірки ФОП ОСОБА_2 був наданий запит про надання первинних документів, який позивачем виконаний не був і до перевірки так і не були надані запитувані копії первинних документів та письмові пояснення щодо здійснення господарської діяльності за перевіряє мий період.
Так, відповідно до акту перевірки ФОП ОСОБА_2 під час перевірки не надано документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності (перелік документів, які відсутні, наведено на стор. 5-6 акту), а саме: книга обліку доходів та витрат платника єдиного податку; книга обліку доходів та витрат платника , який здійснює діяльність на загальній системі оподаткування; первинні документи, які підтверджують факт виконання робіт (послуг) за період з 19.04.10 по 31.05.10; первинні документи, які підтверджують факт отримання доходу при здійсненні розрахунків за готівку за період з 01.06.10 по 30.09.10; платіжні , розрахункові документи , які підтверджують факт проведення розрахунків з ФОП ОСОБА_5 за надані автотранспортні послуги за період з 19.04.10 по 31.12.12 р.; реєстри виданих та отриманих податкових накладних за період з 01.06.10 по 31.12.10 р.
Згідно з пунктом 85.2 статті 85 ПК України, платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Крім того, пунктом 44.6 статті 44 ПК України встановлено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Незабезпечення платником податків зберігання первинних документів облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень (пункт 121.1 статті 121 ПК України).
Суд також не приймає до уваги твердження позивача з приводу того, що відповідачем проведено перевірку з порушенням строків, визначених ст. 102 ПК України, виходячи з наступного.
Відповідно до п.102.1 ст.102 ПК України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.
Як свідчить з матеріалів перевірки, терміни перевірки переносились відповідачем з березня на липень 2013 року з урахуванням звернень самого позивача та у зв'язку із наданням можливості позивачу відновити первинні документи за перевіряємий період (а.с. 6-7).
Крім того, із висновків до акту перевірки та винесених за результатами перевірки податкових повідомлень - рішень свідчить, що вони стосуються встановлених порушень за період з 19.04.2010 р. по 31.12.2012 р., і тобто, не виходять за рамки терміну 1095 днів, що спростовує твердження позивача щодо неправомірності дій ОДПІ по періоду проведення перевірки.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Оскільки судовим розглядом не встановлено факту порушення спірними податковими повідомленнями - рішеннями прав та охоронюваних законом інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, то в задоволенні позову щодо скасування податкових повідомлень - рішень, слід відмовити.
Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163 КАС України, суд,-
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Криворізької південної об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та строки, передбачені ст.186 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева