Справа № 826/19287/14
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2015-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 січня 2015 року № 826/19287/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Погрібніченка І.М., суддів Іщука І.О., Шулежка В.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Державної реєстраційної служби України

до Державної виконавчої служби України

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Рапекс 1»

про визнання незаконною та скасування постанови про накладення штрафу від 24 листопада 2014 року, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

08 грудня 2014 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась Державна реєстраційна служба України (далі - Укрдержреєстр, позивач) з адміністративним позовом про визнання незаконною та скасування постанови Державної виконавчої служби України (далі - ДВС України, відповідач) про накладення штрафу від 24 листопада 2014 року ВП № 45349851 за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення суду відповідно до виконавчого листа № 826/10423/14 від 09.10.2014 р. (далі - оскаржувана постанова).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва про відкриття провадження в адміністративній справі від 09 грудня 2014 року до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Рапекс 1» (далі - ТОВ «Рапекс 1», третя особа).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, в зв'язку з тим, що відсутня технічна можливість виконання рішення суду, а саме, не передбачено процедури проведення державної реєстрації права власності на підставі заяв за результатами розгляду, яких було прийнято рішення про відмову в державній реєстрації прав на нерухоме майно, яке в подальшому було скасовано, а відповідного суб'єкта владних повноважень зобов'язано зареєструвати право власності.

Також, позивач вказує про те, що технічні можливості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не дають змоги вносити записи про скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про відмову у державній реєстрації прав, а передбачають засоби для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Можливості програмного забезпечення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно унеможливлюють присвоєння заяві про державну реєстрацію прав реєстраційного номеру в базі даних про реєстрацію заяв та запитів в ручному режимі.

Як вказує Укрдержреєстр, він в своєму листі від 20.11.2014 р. звертався до ДВС України з проханням здійснити дії щодо забезпечення роз'яснення способу виконання рішення суду в частині зобов'язання позивача зареєструвати право власності на об'єкт нерухомого майна, що належить третій особі, втім, отримав постанову про накладення штрафу за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення суду відповідно до виконавчого листа № 826/10423/14 від 09.10.2014 р.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги повністю підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач та третя особа своїми правами на подання заперечень проти адміністративного позову, пояснень, передбаченими статтею 49 Кодексу адміністративного судочинства України, не скористалися, в судове засідання їх представники не з'явилися.

На адресу суду представником ДВС України було направлено копію матеріалів виконавчого провадження ВП № 45349851.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, в зв'язку з неявкою в судове засідання 12.12.2014 р. представників відповідача та третьої особи, суд дійшов висновку про розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані особами, які беруть участь у справі документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

06 листопада 2014 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України на підставі виконавчого листа № 826/10423/14, виданого 09 жовтня 2014 року Окружним адміністративним судом м. Києва, прийнято Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 45349851 з примусового виконання рішення суду, яким Державну реєстраційну службу України () зобов'язано зареєструвати право власності на квартиру № 16, загальною площею 29,7 кв. м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Наливайка С., буд. 3 за суб'єктом - товариством з обмеженою відповідальністю «Рапекс 1» ().

З урахуванням постанови ДВС України про виправлення помилки від 10.11.2014 р. у постанові про відкриття виконавчого провадження ВП № 45349851, пунктом 2 постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 45349851 боржнику - Державній реєстраційній службі України запропоновано самостійно виконати вимоги виконавчого документа в 7-денний строк з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

14 листопада 2014 року старшим державним виконавцем винесено Вимогу № 527/6, в якій останній від боржника вимагав виконати рішення суду в строк до 20.11.2014 р. та в цей же строк повідомити про його виконання та надати документи, або належним чином завірені копії документів, що підтверджують повне та фактичне виконання рішення суду на підставі якого 09.10.2014 р. Окружним адміністративним судом м. Києва видано виконавчий лист № 826/10423/14.

24 листопада 2014 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України прийнято Постанову про накладання штрафу ВП № 45349851, якою на боржника - Державну реєстраційну службу України за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, які можуть бути виконані лише боржником накладено штраф у розмірі 680,00 грн. (далі - оскаржувана постанова).

24 листопада 2014 року старшим державним виконавцем повторно винесено Вимогу № 527/6, в якій останній від боржника вимагав виконати рішення суду у встановлений новий п'ятиденний строк та в строк до 01.12.2014 р. вимагав надати документи, або належним чином завірені копії документів, що підтверджують повне та фактичне виконання рішення суду на підставі якого 09.10.2014 р. Окружним адміністративним судом м. Києва видано виконавчий лист № 826/10423/14.

Також, колегією суддів встановлено, що Укрдержреєстр своїми листами від 20.11.2014 р. вих. № 3650/12-14-04 та від 09.12.2014 р. вих. № 3830/12-14-04 звертався до відповідача стосовно здійснення ним дії щодо забезпечення роз'яснення способу виконання рішення суду в частині зобов'язання боржника зареєструвати право власності на об'єкт нерухомого майна, що належить стягувачу.

Крім того, колегією суддів встановлено, що ДВС України 05.12.2014 р. зверталась до Окружного адміністративного суду м. Києва з заявою про роз'яснення судового рішення, в якій просила роз'яснити порядок виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва по справі № 826/10423/14 від 22.08.2014 р. за умови наявності арештів, накладених на нерухоме майно, зокрема на квартиру № 16, загальною площею 29,7 кв. м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Наливайка С., буд. 3 та за відсутності чітко встановленого законодавством порядку виконання такого рішення.

Не погоджуючись з оскаржуваною постановою, Укрдержреєстр звернувся до суду з вимогами про визнання її незаконною та скасування.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані особами, які беруть участь у справі докази та пояснення представника позивача, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів не погоджується з доводами позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України (тут і далі по тексту всі нормативно-правові акти вказані в редакції, чинній в момент виникнення спірних правовідносин) правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV (далі - Закон № 606-ХІV) та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з статтею першою Закону № 606-ХІV (в редакції чинній в момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною першою статті 11 Закону № 606-ХІV встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 25 Закону № 606-ХІV передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби (ч. 1 ст. 25 Закону № 606-ХІV).

Згідно з статтею 5 Закону № 606-ХІV вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом (пункт 13 частини 3 статті 11 Закону № 606-ХІV).

Частиною п'ятою статті 12 Закону № 606-ХІV передбачено, що сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи.

Відповідно до статті 75 Закону № 606-ХІV після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Відповідно до частини 1 статті 89 Закону № 606-ХІV у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

З метою повного та всебічного з'ясування обставин справи, суд своєю ухвалою про відкриття провадження в адміністративній справі від 09 грудня 2014 року витребував від відповідача належним чином засвідчену копію матеріалів виконавчого провадження ВП № 45349851.

Із наданої суду копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 45349851 встановлено, що Окружним адміністративним судом м. Києва 09 жовтня 2014 року видано виконавчий лист по справі № 826/10423/14, яким зобов'язано Державну реєстраційну службу України () зареєструвати право власності на квартиру № 16, загальною площею 29,7 кв. м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Наливайка С., буд. 3 за суб'єктом - товариством з обмеженою відповідальністю «Рапекс 1» ().

06 листопада 2014 року відповідачем відкрито виконавче провадження ВП № 45349851.

14 та 24 листопада 2014 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України виносились вимоги.

Листами від 20.11.2014 р. та від 09.12.2014 р. позивач повідомляв ДВС України про відсутність технічної можливості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносити записи про скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про відмову у державній реєстрації прав та відсутність на законодавчому рівні можливості проведення державної реєстрації права власності на підставі заяв за результатами розгляду яких було прийнято рішення про відмову в державній реєстрації прав на нерухоме майно, яке в подальшому було скасовано, а відповідного суб'єкта владних повноважень зобов'язано зареєструвати право власності.

Разом з тим колегія суддів зазначає, що приписами ст. 34 Закону № 606-ХІV передбачена можливість звернення, зокрема, сторін виконавчого провадження до суду з заявою про роз'яснення відповідного рішення, якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою.

Як вбачається з наданої відповідачем копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 45349851, з заявою про роз'яснення судового рішення позивач не звертався.

Наявною є лише заява старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про роз'яснення судового рішення від 05.12.2014 р. вих. № 14-0-34-6478/2-527/6, в якій останній просить Окружний адміністративний суд м. Києва роз'яснити порядок виконання рішення суду за умови наявності арештів накладених на нерухоме майно, зокрема на квартиру № 16, загальною площею 29,7 кв. м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Наливайка С., буд. 3 та за відсутності чітко встановленого законодавством порядку виконання такого рішення.

З аналізу вказаних вище листів позивача на адресу ДВС України від 20.11.2014 р. та від 09.12.2014 р. вбачається, що існують певні технічні фактори, що не дають позивачу змоги вносити записи про скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про відмову у державній реєстрації прав та законодавчо неврегульована процедура проведення державної реєстрації права власності на підставі заяв за результатами розгляду яких було прийнято рішення про відмову в державній реєстрації прав на нерухоме майно, яке в подальшому було скасовано, а відповідного суб'єкта владних повноважень зобов'язано зареєструвати право власності.

Втім, посилання позивача на те, що в силу положень чинних нормативно-правових актів, він позбавлений можливості провести державну реєстрацію права власності на підставі заяви за результатом розгляду якої було прийнято рішення про відмову в державній реєстрації прав на нерухоме майно, яке в подальшому було скасовано, а також зобов'язано Державну реєстраційну службу України зареєструвати право власності на таке нерухоме майно, на обґрунтування заявленого позову, колегія суддів до уваги не приймає, з огляду на наступне.

Як вбачається з виконавчого листа № 826/10423/14, виданого 09 жовтня 2014 року Окружним адміністративним судом м. Києва, суд своєю постановою від 22.08.2014 р. скасував Рішення Державної реєстраційної служби України № 14019711 від 25.06.2014 р. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень та зобов'язав Державну реєстраційну службу України () зареєструвати право власності на квартиру № 16, загальною площею 29,7 кв. м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Наливайка С., буд. 3 за суб'єктом - товариством з обмеженою відповідальністю «Рапекс 1» ().

Проте, станом на дату винесення відповідачем постанови про накладення штрафу, тобто 24 листопада 2014 року, судове рішення Укрдержреєстром залишається невиконаним.

При цьому, ані в рамках виконавчого провадження, ані під час розгляду справи судом, позивачем не надано доказів на підтвердження вчинення дій з метою виконання рішення суду, в тому числі й щодо вчинення дій, спрямованих на зміну програмного забезпечення та відповідного нормативного врегулювання.

З цих підстав, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що частиною п'ятою ст. 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Приписами частини другої ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. № 2453-VI визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Згідно з частиною першою ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання (ч. 2 ст. 257 КАС України).

Беручи до уваги викладені вище обставини справи та нормативне обґрунтування обов'язковості виконання судового рішення, що набрало законної сили, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість оскаржуваної постанови, а тому в задоволенні адміністративного позову має бути відмолено.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 69, 70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час розгляду справи доводи позивача були спростовані.

Натомість, відповідачем доведено правомірність прийнятого ним оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів всебічно, повно та об'єктивно, за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та заслухавши пояснення представника позивача, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, в зв'язку із чим, в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Враховуючи положення ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. 128, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 181, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1. В задоволенні адміністративного позову Державної реєстраційної служби України відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя І.М. Погрібніченко

Судді: І.О. Іщук

В.П. Шулежко