Справа № 820/8443/13-а
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2015 року м. Київ К/800/10851/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддівЗайця В.С. (суддя-доповідач), Голяшкіна О.В., Гончар Л.Я.,
провівши попередній розгляд касаційної скарги публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» до Реєстраційної служби Балаклійського районного управління юстиції про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

13 вересня 2013 року публічне акціонерне товариство «Укргазвидобування» (далі ПАТ «Укргазвидобування») пред'явило позов до Реєстраційної служби Балаклійського районного управління юстиції Харківської області (далі Реєстраційна служба Балаклійського РУЮ) про визнання протиправними та скасування рішень відповідача про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 30 липня 2013 року № 4562280 та № 4559841; зобов'язання відповідача вчинити дії з державної реєстрації та видати свідоцтва про право приватної власності ПАТ «Укргазвидобування» на житловий будинок АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_1.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2013 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Балаклійського РУЮ Рибалко В.М. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 30 липня 2013 року № 4562280 та № 4559841.

Зобов'язано Реєстраційну службу Балаклійського РУЮ вчинити дії з державної реєстрації приватної власності ПАТ «Укргазвидобування» на житловий будинок АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2014 року апеляційну скаргу Реєстраційної служби Балаклійського РУЮ задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції скаржник оскаржив його.

У касаційній скарзі ПАТ «Укргазвидобування», посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Судами встановлено, що ПАТ «Укргазвидобування» створено відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України «Про реорганізацію дочірніх компаній Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 13 червня 2012 року № 360-р, наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України «Про реорганізацію дочірніх компаній Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 18 липня 2012 № 529 внаслідок реорганізації шляхом перетворення у ПАТ Дочірньої компанії «Укргазвидобування" Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України».

Розпорядженням від 13 червня 2012 року № 360-р «Про реорганізацію дочірніх компаній Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» Кабінет Міністрів України погодився з пропозицією Міністерства енергетики та вугільної промисловості щодо реорганізації ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» шляхом перетворення в ПАТ «Укргазвидобування».

Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 18 липня 2012 року № 530 «Про реорганізацію Дочірньої компанії «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України», зокрема, вирішено припинити діяльність ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» шляхом її реорганізації - перетворення у ПАТ «Укргазвидобування», здійснити заходи щодо реорганізації і державної реєстрації діяльності ДК «Укргазвидобування» в установленому законодавством порядку, визначити ПАТ «Укргазвидобування» правонаступником ДК «Укргазвидобування».

08 липня 2013 року ПАТ «Укргазвидобування» звернулось до реєстраційної служби Балаклійського РУЮ з заявами:

про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з додатками за реєстраційним номером 1884136/2239 для проведення державної реєстрації права приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_2;

про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з додатками за реєстраційним номером 1883065/2238 для проведення державної реєстрації права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1.

Реєстраційною службою Балаклійського РУЮ були прийняті рішення № 4562280 від 30 липня 2013 року, яким відмовлено у державній реєстрації права власності - форма власності приватна на житловий будинок АДРЕСА_2; №4559841 від 30 липня 2013 року, яким відмовлено у державній реєстрації права власності - форма власності приватна на квартиру АДРЕСА_1.

Відмову в державній реєстрації права власності обґрунтовано тим, що подані позивачем документи не відповідають вимогам, та не дають змогу встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що документи, подані позивачем для проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, відповідають вимогам статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», дають можливість встановити відповідність заявлених прав документам, що їх підтверджують, а відтак відсутні підстави для відмови у державній реєстрації, передбачені статтею 24 даного Закону, та, відповідно, прийняття спірних рішень.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову зазначив, що відповідач, приймаючи оскаржувані рішення від 30 липня 2013 року № 4562280 та № 4559841 про відмову у державній реєстрації права на нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_1, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», з дотриманням вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України із правовою позицією суду апеляційної інстанцій погоджується із огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Абзацом 2 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Відповідно до частини 1 статті 4 вищезазначеного Закону обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно; право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; інші речові права відповідно до закону; податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Частиною 1 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Згідно частини 1 частини 3, частини 7 статті 16 зазначеного Закону заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом. Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.

Державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 13 статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також порядок надання інформації з Державного реєстру прав встановлює Кабінет Міністрів України.

Згідно пункту 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (далі - Порядок № 703) державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно (далі - нотаріус).

Пунктом 4 Порядку №703 передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, які розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду або їх окремі частини, квартиру, житлове та нежитлове приміщення.

У разі коли законодавством встановлено вимогу щодо прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація права власності на нього проводиться після прийняття такого об'єкта в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Пунктом 7 Порядку № 703 передбачено, що для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст.

Відповідно до пункту 10 Порядку № 703 заявник разом із заявою про державну реєстрацію подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита.

Згідно пункту 12 Порядку №703 під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); повноважень заявника; відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Пунктом 16 Порядку № 703 встановлено, що за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації.

Відповідно до пункту 18 Порядку №703 державний реєстратор на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вносить записи до Державного реєстру прав.

Пунктом 23 Порядку №703 передбачено, що державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно пункту 4 частини 1, частини 4 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Як зазначено у пункті 26 Порядку № 703 для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком.

Пунктом 27 Порядку визначено перелік документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а саме: укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат; свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, видані нотаріусом, чи їх дублікати; свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до цього Порядку; свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією до набрання чинності цим Порядком; рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; державний акт на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди; «заповіт, яким встановлено сервітут на нерухоме майно; закон, яким встановлено сервітут на нерухоме майно; рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

З наведеного слідує, що вимогами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком № 703 визначено, що підставою для проведення державної реєстрації перш за все є документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, в зв'язку із чим позивачу необхідно було надати документ, що підтверджує виникнення права власності на нерухоме майно, яке він просив зареєструвати у приватну власність.

Як вбачається із матеріалів справи до заяв про державну реєстрацію ПАТ «Укргазвидобування» серед інших документів були надані наступні документи: свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05 серпня 2009 року на будинок житловий з надвірними спорудами, витяг № 23503112 від 05 серпня 2009 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно - житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2; витяг № 7572995 від 21 червня 2005 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно - квартиру двокімнатну, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, видані ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України», а також передавальний акт станом на 30 вересня 2012 року, згідно якого Дочірня компанія «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» передала ПАТ «Укргазвидобування» активи за даними бухгалтерського обліку, майнові та немайнові зобов'язання стосовно всіх кредиторів та боржників, включаючи зобов'язання, які оспорюються Дочірньою компанією.

Відповідно до пункту 42 Порядку № 703 державний реєстратор у встановлених законом випадках за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно, на підставі якого проводить державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Пунктом 4 частини 1 статті 18 цього «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається фізичним особам та юридичним особам, які в разі ліквідації (реорганізації) юридичної особи отримали у власність у встановленому законодавством порядку нерухоме майно юридичної особи, що ліквідується (реорганізується).

Згідно підпункту 2 пункту 51 Порядку № 703, для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з передачею у власність фізичним та юридичним особам об'єктів нерухомого майна у результаті припинення (ліквідації чи реорганізації) юридичної особи або виділу з неї нової юридичної особи заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 27 - 29 і 31 цього Порядку, подає органові державної реєстрації прав: у разі злиття, приєднання або перетворення юридичної особи - передавальний акт, затверджений засновниками (учасниками) юридичної особи або органом, який прийняв рішення про злиття, приєднання або перетворення юридичної особи, та документ, що підтверджує факт передачі такого майна юридичній особі.

З наведеного слідує, що для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на спірне нерухоме майно на підставі підпункту 2 пункту 51 Порядку 703 позивачу, окрім документів, що зазначені у пунктах 27 - 29 і 31 цього Порядку, необхідно було подати до державного реєстратора додаткові документи, а саме передавальний акт та документ, що підтверджує факт передачі такого майна ПАТ «Укргазвидобування».

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується із твердженням суду апеляційної, що з наданого позивачем передавального акту станом на 30 вересня 2012 року не вбачається, яке саме нерухоме майно було передано позивачеві, у зв'язку з чим неможливо встановити, чи входять спірні об'єкти (житловий будинок АДРЕСА_2 квартира АДРЕСА_1) до переліку активів, що передаються за даним актом.

Посилання позивача в обґрунтування позовних вимог на розшифровку Передавального акту колегія суддів Вищого адміністративного суду вважає безпідставними, оскільки така розшифровка не надавалась державному реєстратору разом із заявами про проведення державної реєстрації, а тому, не була і не могла бути врахована при прийнятті спірних рішень про відмову у проведенні державної реєстрації права на нерухоме майно: житловий будинок АДРЕСА_2, квартира АДРЕСА_1

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що суд апеляційної інстанції повно і всебічно встановив обставини справи, дав їм належну юридичну оцінку, правильно застосував норми матеріального і процесуального права та прийшов до вірного висновку, що відповідач приймаючи оскаржувані рішення від 30 липня 2013 року № 4562280 та № 4559841 про відмову у державній реєстрації права на нерухоме майно діяв на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та встановлених обставин справи.

Відповідно до частини 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» відхилити, а постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: