Справа № 754/14700/14-а
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2015-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

30 січня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Желтобрюх І.Л.,

суддів: Мамчура Я.С.,

Шостака О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 18 вересня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про зобов'язання здійснити перерахунок одноразової компенсації та щорічної допомоги на оздоровлення, передбачених ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації в частині недоплати одноразової компенсації як інваліду ІІ групи та щорічної допомоги на оздоровлення неправомірними та стягнути з відповідача недоплачені суми з 1996 року і до моменту розгляду справи та в подальшому нараховувати і виплачувати щорічну допомогу на оздоровлення у вказаному розмірі.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 18 вересня 2014 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Судом встановлено, що позивач є інвалідом ІІ групи захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу призначена допомога на оздоровлення за 2000-2005 роки в сумі - 26,70 грн та за 2006-2013 роки в сумі - 120 грн., в розмірі визначеному постановою КМУ України від 26.07.1996 року №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та відповідними розпорядженнями направлені до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат.

Також, позивачу була призначена одноразова компенсація, як сім'ям, які втратили годувальника у 2010 році в сумі 7586 грн в розмірі визначеному постановою КМУ від 20.04.2007 року №649 «Про встановлення розмірів виплат деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що одноразова компенсація за шкоду, заподіяну здоров'ю, та щорічна допомога на оздоровлення виплачувалась позивачу відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 12.07.2005 року № 562, Установити громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, такий розмір щорічної допомоги на оздоровлення: інвалідам I і II групи - 120 гривень; учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії - 100 гривень; інвалідам III групи та дітям-інвалідам - 90 гривень; учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3 категорії, кожній дитині, яка втратила внаслідок Чорнобильської катастрофи одного з батьків, та евакуйованим із зони відчуження у1986 році, включаючи дітей, - 75 гривень.

Відповідно до постанови КМУ від 20.04.2007 року №649 «Про встановлення розмірів виплат деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи позивачу була призначена одноразова компенсація сім'ям, які втратили годувальника у 2010 році в сумі 7586 гривень.

У відповідності до ч. 2 ст. 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Згідно п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет на 2013 рік» у 2013 році норми і положення, зокрема, ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.

З огляду на те, що положеннями п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет на 2013 рік» Кабінету Міністрів України надано право встановлювати розміри соціальних виплат колегія суддів вважає, що здійснивши позивачу виплату щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі, встановленому Кабінетом Міністрів України у постанові № 562 від 17 липня 2005 року, відповідач діяв з дотриманням вимог чинного законодавства.

Як вбачається із п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет на 2013 рік» Кабінету Міністрів України було надано право встановлювати на 2013 рік розміри щорічної допомоги на оздоровлення виходячи саме з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.

З огляду на те, що постанови КМ України, на які посилається відповідач, є чинними на даний час та встановлює розміри допомоги на оздоровлення, які відповідають фінансовим ресурсам Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік, у Кабінету Міністрів України не виникло необхідності в прийнятті відповідного нормативно-правового акту в 2013 році.

Разом з цим, розглядаючи справу, суд першої інстанції не звернув увагу на дотримання позивачем строків звернення до суду з вимогами за період, починаючи з 1996 року.

Позовні вимоги заявлені позивачем шляхом подання позову до суду лише 08.09.2014 року.

З огляду на викладене, судова колегія зазначає, що відповідно до положень статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За приписами вказаної норми початком перебігу вищевказаного строку звернення до суду визнається день, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів зауважує, що позивач про порушення своїх прав з боку відповідача мав дізнатись у момент отримання відповідних виплат у меншому ніж встановлено законом розмірі та не був позбавлений можливості своєчасно звернутись із відповідним позовом до суду за захистом своїх прав.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що в частині вимог, що стосуються визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов'язання його здійснити нарахування, перерахунок і виплату одноразової грошової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю, та щорічної допомоги на оздоровлення за період з 1996 року по 2013 рік включно позивачем пропущено, встановлений ст. 99 КАС України, строк звернення до адміністративного суду.

Положеннями частини 1 статті 100 КАС України встановлено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів поважності причини пропущення строку звернення позивача з вимогами, що виходять за межі шестимісячного строку, встановленого ст. 99 КАС України, колегія суддів доходить висновку про необхідність залишення без розгляду вищезазначених вимог позивача на підставі ч. 1 ст. 203 та п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України.

На підставі зазначеного вище, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова в частині розгляду позовних вимог за період з 1996 року по 2013 рік включно, підлягає скасуванню, з залишенням позовних вимог без розгляду.

Розглядаючи решту вимог позивача, які стосуються перерахунку та виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік у розмірі 5 мінімальних заробітних плат та подальшого нараховування і виплати цієї допомоги, колегія суддів зважає на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В порушення наведеної вище норми, позивач не надала суду доказів звернення до відповідача з вимогою про перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік. Крім того, не надала доказів, нарахування її щорічної допомоги на оздоровлення, в меншому розмірі, ніж це встановлено чинним законодавством за 2014 рік.

При цьому, адміністративний суд не може розглядати вимоги щодо зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчиняти дії у майбутньому у зв'язку із вірогідним настанням певних наслідків, оскільки у суду, на час розгляду справи, відсутні підстави вважати, що такі не будуть відповідати вимогам законності. Таким чином, позовні вимоги в частині вимоги позивача щодо здійснення йому в подальшому нарахування щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат задоволенню не підлягають.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню в частині розгляду позовних вимог за період з 1996 року по 2013 рік включно із залишенням позову в цій частині без розгляду, в решті постанову Деснянського районного суду м. Києва від 18 вересня 2014 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст.183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 18 вересня 2014 року скасувати в частині позовних вимог про зобов'язання здійснити нарахування, перерахунок і виплату одноразової грошової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю, та щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 1996 року по 2013 рік включно, та позовні вимоги в цій частині залишити без розгляду.

В решті постанову Деснянського районного суду м. Києва від 18 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сил з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуюча:

Судді:

.

Головуючий суддя Желтобрюх І.Л.

Судді: Мамчур Я.С

Шостак О.О.