Справа № 2а-1970/3561/12
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2015-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2015 року м. Київ К/800/16686/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача),
Головчук С.В.,
Ліпського Д.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі про скасування вимоги про сплату боргу,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 вересня 2013 року,

встановив:

У жовтні 2012 року ОСОБА_4 пред'явив позов до Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі про скасування вимоги про сплату боргу від 24.09.2012 р. № 757.

Вимоги обґрунтовував тим, що сплата єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування є його правом, а не обов'язком, оскільки факт реєстрації ним підприємницької діяльності не позбавляє статусу пенсіонера, який має право на соціальний захист. Крім того, цей вид платежів не передбачений статтею 67 Конституції України.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 вересня 2013 року, відмовлено в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення та ухвалити нове - про задоволення позову. Скаргу обґрунтовує доводами, аналогічними викладеним у позовній заяві. Окрім того, посилається на чинність до 01.01.2012 р. Указу Президента України від 03.07.1998 р. № 727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва", а також про звільнення його від сплати єдиного внеску в силу частини четвертої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 з липня 2011 року зареєстрований фізичною особою-підприємцем та перебуває на спрощеній системі оподаткування.

Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі направило позивачу вимогу від 24.09.2012 р. № Ф 757 про сплату боргу з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за липень-грудень 2011 року в сумі 2031,35 грн.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону України від 08.07.2010 р. № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464), який набрав чинності з 1 січня 2011 року, встановлено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Вказане положення кореспондується з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464, відповідно до якого з дня набрання чинності цим Законом суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали спрощену систему оподаткування відповідно до Указу Президента України від 03.07.1998 р. № 727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва", розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 р. № 13-92 "Про прибутковий податок з громадян", нараховують, обчислюють та сплачують єдиний внесок відповідно до цього Закону.

Для платників, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе та членів сім'ї, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу (пункт 4 частини першої статті 7 Закону № 2464).

За змістом пункту 1 частини другої статті 6, частини восьмої статті 9 Закону № 2464 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платник єдиного внеску зобов'язаний у повному обсязі обчислювати і сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця.

Відповідно до частини дванадцятої статті 9 Закону № 2464 єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Надсилання територіальним органом Пенсійного фонду платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату передбачено частиною четвертою статті 25 Закону № 2464.

З урахуванням викладеного суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо правомірності вимоги відповідача від 24.09.2012 р. № 757 про сплату ОСОБА_4 недоїмки з єдиного внеску.

Посилання позивача в касаційній скарзі на звільнення його від сплати єдиного внеску як пенсіонера, який отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", ґрунтуються на помилковому трактуванні ним частини четвертої статті 4 Закону № 2464 (в редакції Закону України від 07.07.2011 р. № 3609-VI, що набрав чинності з 06.08.2011 р.), якою звільнено від сплати єдиного внеску пенсіонерів за віком.

За правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постановах від 15 квітня 2014 року (№ 21-59а14), від 22 квітня 2014 року (№ 21-75а14), від 18 листопада 2014 року (№ 21-420а14), положення частини четвертої статті 4 Закону № 2464 не розповсюджується на осіб, які отримують пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", оскільки пенсія за віком та пенсія за вислугу років є різними видами державних пенсій, що обумовлюється юридичними і фактичними підставами призначення цих видів пенсій та джерелами фінансування.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав вважати, що судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального чи процесуального права.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 вересня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді:Черпак Ю.К.
Головчук С.В.
Ліпський Д.В.