Справа № 807/208/13-а
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2015-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року Справа № 876/9010/13

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Дяковича В.П., Кухтея Р.В.,

з участю секретаря судового засідання Гелецького П.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Михайлова А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2013 року у справі за його позовом до Свалявської міжрайонної державної податкової інспекції Закарпатської області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ :

У січні 2013 року фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3.) звернувся до адміністративного суду з позовом, у якому просив визнати неправомірним та скасувати податкове повідомлення-рішення Свалявської міжрайонної державної податкової інспекції Закарпатської області (далі - МДПІ) № /1341/1700/НОМЕР_1 від 15.01.2013 року, яким позивачу визначено зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб на суму 42433,25 грн.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2013 року у справі № 807/208/13-а у задоволенні позову було відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_3 просив зазначене судове рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення його позову. Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що оскільки ним було знищено первинні документи, після розгляду справи судом першої інстанції він звернувся до ФОП ОСОБА_4 про надання копій всіх первинних документів на підтвердження господарських операцій з ним за вказаний в акті перевірки МДПІ період. Долучені до апеляційної скарги копії договору від 05.01.2009 року, акти приймання та передачі виконаних робіт за березень, травень та червень 2009 року, накладні та податкові накладні за вказаний період підтверджують реальність господарських операцій. Крім того, реалізація отриманої лісопродукції від ФОП ОСОБА_4 іншим контрагентам також підтверджується доданими договорами та накладними.

Представник позивача у ході апеляційного розгляду підтримав вимоги, викладені у апеляційній скарзі, та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник МДПІ у судовому засіданні апеляційного суду заперечив обґрунтованість доводів апелянта, просив залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта у їх сукупності, апеляційний суд приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що у ході проведеної МДПІ документальної позапланової невиїзної перевірки (акт від 19.12.2012 року № 9/1700/НОМЕР_1) ФОП ОСОБА_3 по фінансово-господарських взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_4 за період з 01.01.2009 року по 31.12.2010 року було встановлено порушення позивачем ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» та ст.ст. 19, 20 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», у зв'язку з чим йому донараховано податок з доходів фізичних осіб за 2009 рік в сумі 42433,25 грн. та винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Внесення до декларацій даних, що не відповідали первинним документам, свідчить про порушення ст. 13 розділу IV Декрету кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», ст.ст. 19, 20 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», що призвело до заниження оподатковуваного доходу.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із таких міркувань.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, МДПІ було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_3, результати якої зафіксовано у акті № 9/1700/НОМЕР_1 від 19.12.2012 року. У ході перевірки працівниками податкового органу було зроблено висновок про порушення позивачем ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» та ст.ст. 19, 20 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», у зв'язку з чим було донараховано податок з доходів фізичних осіб за 2009 рік в сумі 42433,25 грн.

Відповідно до ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» та ст. 13 Інструкції «Про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю», затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993 року № 12, яка зареєстрована у Міністерстві юстиції України 09.06.1993 року за № 64, оподаткуванню підлягають доходи, одержані за звітний податковий період фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи.

При цьому оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу.

Враховуючи приписи ч. 1 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» платники податку зобов'язані:

а) вести облік доходів і витрат у обсягах, достатніх для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі коли такий платник податку зобов'язаний цим Законом подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податковий кредит.

Форми такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним податковим органом за узгодженням з комітетом Верховної Ради України, відповідальним за проведення податкової політики;

б) отримувати та зберігати протягом строку давності, встановленого законом, документи первинного обліку, на підставі яких формується податковий кредит платника податку;

в) подавати декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього Закону таке подання є обов'язковим;

на вимогу податкового органу та у межах його компетенції, визначеної законодавством, пред'являти документи і відомості, пов'язані з виникненням доходу або права на отримання податкового кредиту, обчисленням і сплатою податку, та підтверджувати необхідними документами достовірність відомостей, зазначених у декларації з цього податку;

г) надавати особам, які згідно з цим Законом визначені відповідальними за утримання (нарахування) та сплату податку до бюджету, документи на підтвердження прав платника податку, який отримує такі доходи, на застосування соціальних податкових пільг;

д) у порядку, визначеному законом, допускати службових осіб податкового органу на територію або до приміщень, що використовуються платником цього податку для одержання доходів від здійснення підприємницької діяльності;

е) у разі зміни отримання податкової соціальної пільги здійснювати заходи, передбачені цим Законом;

є) своєчасно сплачувати узгоджені суми податкових зобов'язань, а також суми штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих податковим органом, та пеню, за винятком сум, що оскаржуються в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Частиною 2 ст. 9 вказаного Закону передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату і місце складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як слідує з матеріалів справи, позивачем не надано ні під час перевірки податковим органом, ні під час розгляду справи судом першої інстанції первинних документів, що підтверджують реальність господарських операцій із ФОП ОСОБА_4 у спірний період.

Натомість в матеріалах справи наявні копія наказу № 1 від 08.10.2012 року про створення комісії для знищення документів, акт від 09.10.2012 року про знищення документів, акт № 1 від 05.10.2012 року про вилучення документів для знищення, яким знищено первинні документи бухгалтерського обліку за період з 01.01.2009 року по 30.09.2009 року та акт № 1 від 22.03.2013 року про вилучення документів для знищення, яким знищено первинні документи бухгалтерського обліку за період з 01.10.2009 року по 31.12.2009 року.

Разом із тим, приписами пп. «г» п. 4.1.4. ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», чинного на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що податкові декларації подаються за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб (прибуткового податку з громадян), - до 1 квітня року, наступного за звітним.

При цьому, відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Відповідно до п. 44.3 вказаної статті платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Пунктами 44.5 та п.44.6 цієї статті передбачено, що у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов'язаний у п'ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити орган державної податкової служби за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та митний орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації.

Платник податків зобов'язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до органу державної податкової служби, митного органу.

У разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

При цьому доказів того, що позивачем було повідомлено податковий орган про дострокове знищення первинних документів за період з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року, матеріали справи не містять.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що додані до апеляційної скарги копії документів, а саме: договір на виконання робіт та купівлі-продажу лісопродукції від 05 січня 2009 року, акти приймання-передачі виконаних робіт, накладні, контракт купівлі-продажу від 27.01.2009 року, договір купівлі-продажу від 13.05.2009 року, акти приймання круглого лісу, не підтверджують факт фактичного переміщення продукції (робіт, послуг), оскільки на виконання зазначених договорів позивачем не представлено жодних документів щодо підтвердження навантаження-розвантаження та транспортування продукції, її отримання та складського обліку, сертифікатів відповідності та специфікації товару, тощо.

Виходячи з наведеного апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування оскаржуваного повідомлення-рішення є безпідставними та задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2013 року у справі № 807/208/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Р.В.Кухтей

Ухвала у повному обсязі складена 23 січня 2015 року.