Справа № 826/8502/13-а
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2015-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/8502/13-а Головуючий у 1-й інстанції: Амельохін В.В.
Суддя-доповідач: Аліменко В.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду в складі:

Головуючого судді Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві на Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 жовтня 2014 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2013 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві, в якому просили суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 12.02.2013 №, №, № та №.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.08.2013 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2013 року постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.08.2013 року скасована, а позов задоволено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.08.2014 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2013 року та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.08.2013 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.10.2014 року адміністративний позов - задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить Постанову суду першої інстанції скасувати та постановити по справі нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити. Свої вимоги апелянт аргументує тим, що судом першої інстанції було не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у справі доказами, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, 01.02.2013 працівниками ДПІ було проведено фактичну перевірку належного позивачеві магазину, результати якої висвітлені в акті № 0007/2657/НОМЕР_1.

В акті зазначено, що у період з 01.01.2012 по 31.12.2012 СПД ОСОБА_2 перебувала на загальній системі оподаткування, при здійсненні розрахункових операцій з продажу верхнього одягу та взуття реєстратор розрахункових операцій не використовувала, торговий патент для провадження торговельної діяльності не придбавала, готівкові кошти, отримані від реалізації товару, у Книзі обліку доходів і витрат не оприбуткувала.

Наведені обставини стали підставою для прийняття ДПІ податкових повідомлень-рішень від 12.02.2013:

№ про застосування до позивача штрафних санкцій у сумі 752 500 грн. відповідно до статті 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки»;

№ , відповідно до якого позивача притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу в сумі 11 934 грн. за порушення законодавства про патентування господарської діяльності;

№ , згідно з яким СПД ОСОБА_2 визначено штраф у сумі 301 000 грн. за невиконання вимог щодо ведення обліку товарних запасів в порядку пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»

та № , за яким позивачеві визначено штраф у сумі 1 грн. на підставі пункту 1 статті 17 названого Закону.

ФОП ОСОБА_2, не погоджуючись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями від 12.02.2013, оскаржила їх в адміністративному порядку.

Рішенням ДПС у м.Києві про результати розгляду первинної скарги від 23.04.2013 №575/К/12-3-03 залишено без змін оскаржувані податкові повідомлення-рішення, а скаргу позивача без задоволення.

Рішенням Міністерства доходів і зборів України про результати розгляду повторної скарги від 22.05.2013 №1382/К/99-99-10-01-15 оскаржувані податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу позивача без задоволення.

Вирішуючи даний спір колегія суддів звертає увагу на таке.

ФОП ОСОБА_2 зареєстрована Святошинською районною державною адміністрацією у м.Києві 21.06.2000 за №0020742.

В період проведення перевірки ФОП ОСОБА_2 перебувала на загальній системі оподаткування.

На підставі пп.20.1.2 п.20.1 ст.20, пп.80.2.2 п.80.2 ст.80, ст..81, ст.82 Податкового кодексу України та відповідно до листа Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації від 14.01.2013 №318/37-01/20 ДПІ у Святошинському районі м.Києва ДПС видано Наказ від 22.01.2013 №97 «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_2.» та направлення №71/17-20ф від 22.01.2013, №72/17-20ф від 22.01.2013, які вручено ОСОБА_3 (продавець-касир ФОП ОСОБА_2.).

Згідно п.80.1 ст.80 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника органу податкової служби, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин: у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на органи державної податкової служби, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на органи державної податкової служби, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Щодо позиції позивача про те, що винесені податкові повідомлення-рішення не можливо вважати законними, оскільки оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесено на підставі акта перевірки №52/0007/2657/НОМЕР_1 від 01.02.2013, тоді як акт фактичної перевірки, надісланий на адресу позивача, має інші реквізити, а саме: №0007/2657/НОМЕР_1 від 01.02.2013, колегія суддів відзначає, що після проведення фактичної перевірки акт №0007/2657/НОМЕР_1 зареєстровано в податковому органі і йому присвоєно №52/0007/2657/НОМЕР_1. А тому, твердження позивача про винесення податкових повідомлень-рішень на підставі неналежного акта перевірки є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності.

Також, судова колегія вважає за необхідне зазначити, щодо посилання позивача на не надсилання на адресу позивача розрахунків податкового зобов'язання та штрафних санкцій разом з податковими повідомленнями-рішеннями, наступне.

Вказане посилання позивача не заслуговує на увагу, оскільки позивачем додано до матеріалів справи вказані розрахунки штрафних (фінансових) санкцій по висновку акта перевірки від 01.02.2013 №52/0007/2657/НОМЕР_1.

В обґрунтування своєї позиції, позивач також посилається на процедурні порушення податковим органом під час проведення перевірки, а саме:

фактична перевірка проведена без його присутності, а проведена в присутності іншої особи - ОСОБА_3, яка не є представником позивача та не перебуває у трудових відносинах з позивачем;

позивача не ознайомлено та не підписано зазначений акт перевірки, що є порушенням ст.80 Податкового кодексу України.

З приводу вказаних посилань позивача, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Як передбачено п.80.7 ст.80 Податкового кодексу України, фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами органу державної податкової служби у присутності посадових осіб суб'єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Виходячи з приписів зазначеної норми, перевірку проведено в присутності особи, що фактично здійснювала розрахункові операції, в даному випадку ОСОБА_3, тому твердження позивача про проведення перевірки в присутності неналежного представника є необґрунтованими, оскільки позивачем, на підтвердження власних доводів, не надано жодних доказів, а саме: з ким на момент проведення фактичної перевірки позивач перебувала у трудових відносинах; хто, на момент проведення фактичної перевірки був належним представником позивача, який фактично здійснював розрахункові операції.

Таким чином, позивачем проігноровано вимоги ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, ДПІ відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про сплату єдиного податку на 2012 рік у порядку пункту 299.8 статті 299 Податкового кодексу України, зазначену відмову було направлено на адресу позивача, що підтверджується фіскальним чеком відділення поштового зв'язку від 15.02.2012 № 7719 та реєстром згрупованих поштових відправлень.

Відповідно до пункту 299.1 статті 299 Податкового кодексу України свідоцтво платника єдиного податку видається суб'єкту господарювання, який подав до органу державної податкової служби заяву щодо обрання або переходу на спрощену систему оподаткування.

В силу вимог пункту 299.5 цієї ж статті Кодексу свідоцтво платника єдиного податку видається органом державної податкової служби безоплатно протягом 10 календарних днів з дня подання суб'єктом господарювання заяви.

За правилами пункту 299.8 статті 299 Податкового кодексу України у разі відмови у видачі свідоцтва платника єдиного податку орган державної податкової служби зобов'язаний надати протягом 10 календарних днів з дня подання суб'єктом господарювання заяви письмову вмотивовану відмову, яка може бути оскаржена суб'єктом господарювання у встановленому порядку.

Аналіз наведених законодавчих приписів свідчить на користь висновку про те, що протягом 10 календарних днів з дня подання суб'єктом господарювання заяви про застосування спрощеної системи оподаткування податковий орган зобов'язаний або видати свідоцтво про сплату єдиного податку, або надіслати платникові вмотивовану відмову у видачі такого свідоцтва. Невиконання податковим органом жодної з наведених дій слід кваліфікувати як протиправну бездіяльність органу державної податкової служби.

Так, податковим органом надано належні докази направлення на адресу позивача вмотивованої відмови у видачі такого свідоцтва, а отже, не вбачається протиправної бездіяльності з боку відповідача.

Водночас, не отримавши від ДПІ свідоцтва про сплату єдиного податку або відмови у видачі такого свідоцтва, позивач міг звернутися до податкового органу із письмовим запитом про надання інформації.

Крім того, положення чинного податкового законодавства не дають підстави для висновку про те, що у разі не надсилання податковим органом платникові вмотивованої відмови у видачі свідоцтва про сплату єдиного податку в порядку пункту 299.8 статті 299 Податкового кодексу України такий платник автоматично набуває статусу платника єдиного податку.

Згідно із п.1 ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій» (далі - Закон №265) за порушення вимог цього Закону до суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів державної податкової служби України застосовуються фінансові санкції, у разі встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невідповідності суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, зазначеній у денному звіті, а в разі використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня; не роздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об'єкті такого суб'єкта господарювання: вчинене вперше - 1 гривня.

Відповідно до п.12 ст. З Закону №265 суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов'язані вести у порядку, передбаченому законодавством облік товарних запасів на складах та /або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку реалізованих товарів (наданих послуг).

До документів, що є підставою для оприбуткування товару, належать первинні документи: накладні, товарно-транспортні накладні, вантажні митні декларації, закупівельні акти та ін.

Статтею 6 Закону №265 визначено, що облік товарних запасів фізичною особою - підприємцем ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва.

Відповідно до п. 177.10 ст.177 Податкового кодексу України фізичні особи-підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Фізичні особи-підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Таким чином, фізичні особи - підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, не звільняються від ведення обліку товарів та товарних запасів в сумарному виразі у Книзі обліку доходів та витрат на підставі первинних документів та через РРО.

Проаналізувавши викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність, необґрунтованість позовних вимог та правомірність податкових повідомлень - рішень від 12.02.2013 №, №, № та №.

Підсумовуючи наведені положення діючого законодавства, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження, оскаржувана Постанова постановлено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання по суті.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 160, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 жовтня 2014 року - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 жовтня 2014 року - скасувати.

Ухвалити по справі нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення Постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма

Головуючий суддя Аліменко В.О.

Судді: Безименна Н.В.

Кучма А.Ю.