Справа № 2а-5643/11/2170
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2015-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" січня 2015 р. м. Київ К/800/25954/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіБорисенко І.В.
суддів Пилипчук Н.Г.
Приходько І.В.
розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргуВідкритого акціонерного товариства «Бургунське»
на постановуОдеського апеляційного адміністративного суду від 20.02.2013
у справі № 2а-5643/11/2170
за позовомБериславської міжрайонної державної податкової інспекції Херсонської області Державної податкової служби
доВідкритого акціонерного товариства «Бургунське»
простягнення податкового боргу ,-

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у Бериславському районі Херсонської області звернулась до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Бургунське», в якому просить стягнути податковий борг по податку з доходів фізичних осіб у сумі 73 756,82 грн., по податку на додану вартість у сумі 9 250,10 грн. та нарахованій пені в сумі 1 910,25 грн.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 03.02.2012 закрито провадження по справі в частині позовних вимог щодо стягнення податкового боргу по податку на додану вартість у сумі 9 520,1 грн. та пені у сумі 1910,25 грн. у зв'язку з відмовою позивача від вимоги про стягнення заборгованості та пені по податку на додану вартість з підстав їх сплати.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 29.05.2012 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.02.2013 постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 29.05.2012 скасовано, прийнято нову постанову, якою позов задоволено та стягнуто з ВАТ «Бургунське» на користь держави заборгованість з податку з доходів фізичних осіб у сумі 73 756,82 грн.

Відкрите акціонерне товариствоа «Бургунське» подало касаційну скаргу, у відповідності до якої, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст.222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне:

- позивачем проведено планову виїзну перевірку ВАТ «Бургунське» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період 01.07.2008 по 31.07.2011, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2008 по 31.07.2011, за результатами якої складено довідку від 09.08.11 за № 33/17/31494316;

- перевіркою встановлено порушення позивачем ст.4, пп.8.1.1 п.8.1 ст.8, пп.«а» п.19.2 ст.19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України щодо несвоєчасного перерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб, утриманого з найманих працівників за 2008-2010 роки, у зв'язку з чим згідно додатку до вказаної довідки від 09.08.11 податковою інспекцією нараховано пеню у розмірі 73 756,82 грн., яка була внесена до облікової картки відповідача;

- також, те саме порушення було встановлено за результатами проведення контролюючим органом позапланової виїзної перевірки ВАТ «Бургунське» з питань дотримання вимог податкового законодавства, у зв'язку із ліквідацією суб'єкта господарювання за період з 01.07.2008 по 30.06.2011, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2008 по 30.06.2011, за результатами якої було складено акт № 379/231/31494316 від 18.08.2011.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що, без отримання податкового повідомлення-рішення з визначеною податковим органом сумою грошового зобов'язання у розмірі 73 756,82 грн. на підставі висновків акту перевірки № 379/231/31494316 від 18.08.2011, у відповідача не виник обов'язок щодо його сплати у визначені законодавством терміни, що спростовує як факт виникнення узгодженого грошового зобов'язання, так і підстави для віднесення вказаної суми до податкового боргу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції не погодився з висновком суду першої інстанції про те, що сума несвоєчасно перерахованого до бюджету податку з доходів фізичних осіб, утриманого за 2008-2010 роки, не є узгодженим податковим зобов'язанням, у зв'язку з чим вважає суму нарахованої пені за несвоєчасне перерахування до бюджету такого податку податковим боргом, який підлягає стягненню з відповідача.

Колегія суддів касаційної інстанції не може погодитися як з вказаними висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, так і суду апеляційної інстанції про задоволення позову, оскільки вважає їх передчасними. При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно Додатку №1 до довідки від 09.08.11 №33/17/31494316 сума пені на 73756,82 грн. нарахована за період з 01.08.2008 - 08.08.2011 за несвоєчасне перерахування податку, нарахованого та утриманого позивачем у 2008-2011 роках.

Пунктом 1.4 статті 1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» встановлено, що пеня - плата у вигляді процентів, нарахованих на суму податкового боргу (без урахування пені), що справляється з платника податків у зв'язку з несвоєчасним погашенням податкового зобов'язання.

Згідно пп.14.1.162 п.14.1. ст.14 Податкового кодексу України пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов'язань, не сплачених у встановлені законодавством строки.

Відповідно пп.16.1.1, пп. 16.1.2 п.16.1 ст. 16 названого Закону після закінчення встановлених строків погашення узгодженого податкового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня. Нарахування пені розпочинається, зокрема, самостійному нарахуванні суми податкового зобов'язання платником податків - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов'язання, визначеного цим Законом.

За змістом пп.129.1.1 п.129.1 ст.129 Податкового кодексу України після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня. Нарахування пені розпочинається, зокрема, при самостійному нарахуванні суми грошового зобов'язання платником податків - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання, визначеного цим Кодексом.

Пунктом 131.1 статті 131 Податкового кодексу України нараховані контролюючим органом суми пені самостійно сплачуються платником податків.

Згідно пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Таким чином, податковий борг включає в себе суму пені, нараховану на суму узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений Податковим кодексом України строк.

Відповідно до ч.1 ст.138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

З огляду на зміст вищенаведеного положення процесуального закону та зважаючи на те, що вимогами заявленого позову є стягнення податкового боргу (сума пені, яка нарахована на суму несвоєчасно перерахованого відповідачем до бюджету податку з доходів фізичних осіб, утриманого за 2008-2010 роки), колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що предметом доказування у даній справі, зокрема, є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов'язує можливість стягнення податкового боргу у судовому порядку, зокрема, встановлення факту наявності у платника податку податкового боргу у спірній сумі та обставини дотримання податковим органом процедури стягнення такого податкового боргу.

Разом з тим, суд касаційної інстанції не може погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що, оскільки пеня нараховується тільки при несвоєчасній сплаті узгодженого податкового зобов'язання, до якого не відноситься податок з доходів фізичних осіб, то законні підстави для нарахування пені за несвоєчасне перерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб, утриманого з найманих працівників за 2008-2010 роки, відсутні. При цьому, судова колегія виходить з наступного.

Згідно п.4 ч.1 ст.14 Закону України «Про систему оподаткування» податок з доходів фізичних осіб належить до загальнодержавних податків, а тому на нього поширювалися вимоги Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (чинного на момент несвоєчасного перерахування відповідачем до бюджету податку з доходів фізичних осіб).

За змістом п.1.15 ст.1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» податковий агент - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону.

Відповідно пп.16.3.5 п.16.3 ст.16 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» відповідальність за своєчасне та повне перерахування сум податку до відповідного місцевого бюджету несе юридична особа або її уповноважений підрозділ, що нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід.

Підпунктом «б» п.19.2 ст.19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» встановлений обов'язок осіб, які відповідно до цього Закону мають статус податкових агентів, надавати у строки, встановлені законом для податкового кварталу, якщо інше не визначено нормами цього Закону, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також сум утриманого з них податку податковому органу за місцем свого розташування. У разі коли зазначена особа протягом звітного кварталу не виплачує такі доходи або виплачує доходи не всім платникам податку, зазначена звітність не подається або подається стосовно платників податку, які фактично отримали такі доходи. Запровадження інших форм звітності із зазначених питань не припускається.

За змістом пп.20.3.2 п.20.3 ст.20 ст.19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» у разі коли податковий агент до або під час виплати доходу на користь платника податку не здійснює нарахування, утримання або сплату (перерахування) цього податку, відповідальність за погашення суми податкового зобов'язання або податкового боргу, що виникає внаслідок таких дій, покладається на такого податкового агента.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено та не заперечується сторонами по справі, що відповідачем подавалися до податкового органу податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податків, і сум утриманого з них податку форми № 1ДФ, але податкові зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у період 2008-2010 років сплачувалися несвоєчасно та не в повному обсязі.

Згідно п.1.2 ст.1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податкове зобов'язання - зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Виходячи з положень пп.4.1.1 п.4.1 ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», платник податків самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає у податковій декларації, крім випадків, передбачених підпунктом «г» підпункту 4.2.2 пункту 4.2, а також пунктом 4.3 цієї статті. (п.5.1 ст. 5 вказаного Закону).

Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податку у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої декларації.

Згідно пп.5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 цього Закону.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що наведеними приписами податкового законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено можливість самостійного узгодження податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб шляхом подання відповідних податкових розрахунків встановленої форми.

За змістом п.1.3 ст.1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податковий борг (недоїмка) - це податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), узгоджене платником податків або встановлене судом (арбітражним судом), але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

З огляду на наведені вище положення податкового законодавства, колегія суддів вважає, що податкове зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб, самостійно визначене платником податку шляхом подання до податкового органу відповідних податкових розрахунків встановленої форми і не сплачене до бюджету у встановлений законом строк, є податковим боргом платника податків, на суму якого може нараховуватися пеня.

Згідно п.95.1 ст.95 Податкового кодексу України орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

За змістом п.95.2 ст.95 Податкового кодексу України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.

Відповідно до п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно пп.14.1.153 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податкова вимога - це письмова вимога органу державної податкової служби до платника щодо погашення суми податкового боргу.

Пунктом 59.4 ст.59 Податкового кодексу України встановлено, що податкова вимога надсилається також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Суд касаційної інстанції вважає, що під час судового розгляду справи судами попередніх інстанцій помилково не було досліджено обставин дотримання позивачем вищенаведених положень податкового законодавства щодо направлення відповідачу податкової вимоги та щодо дотримання строків на звернення з вказаним позовом, встановлених п.95.2 ст.95 Податкового кодексу України.

Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції не вбачає, що рішення суду першої та апеляційної інстанцій винесені з дотриманням принципів законності та обґрунтованості у відповідності до приписів ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вищевказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити Вищим адміністративним судом України правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору.

Відповідно до ч.2 ст.227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на викладене, а також враховуючи той факт, що судами попередніх інстанцій не було з'ясовано належним чином обставини справи, у той час як їх встановлення впливає на правильність вирішення спору, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи судам слід взяти до уваги вищевикладене, встановити повно і правильно фактичні обставини відповідно до заявлених позовних вимог та предмету доказування у справі та, в залежності від встановленого й у відповідності до норм матеріального та процесуального права, вирішити даний спір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Бургунське» задовольнити частково.

2. Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 29.05.2012 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.02.2013 у даній справі скасувати та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.В. Борисенко
Судді Н.Г. Пилипчук

І.В. Приходько