Справа № 814/4078/13-а
Суддя: Маслій В.І.
Дата ухвалення: 2015-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" січня 2015 р. м. Київ К/800/57164/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого: Маслія В.І. (суддя-доповідач)

Суддів: Розваляєвої Т.С., Черпіцькї Л.Т.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами адміністративну справу за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2014 року у адміністративній справі за позовом ФОП ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва, у якому просив визнати протиправними дії відповідача про вимогу сплатити суму недоїмки із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування протиправними та скасувати зазначену вимогу від 05 лютого 2013 року; зобов'язати відповідача повернути позивачу кошти в розмірі 6270,65 грн., які були ним сплачені, як сума недоїмки із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а також сплачені позивачем 10 відсотків Державній виконавчій службі в сумі 707,06 грн.; зобов'язати відповідача в подальшому не нараховувати позивачу платіж як незаконний.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.10.2013 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2014 року, позовні вимоги задоволено: визнано дії відповідача про вимогу сплатити суму недоїмки із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 6270 грн. 65 коп. протиправними та скасовано вимогу № Ф-263 від 05.02.2013 року; зобов`язано відповідача повернути кошти в розмірі 6270,65 грн., як сума недоїмки із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також сплачені 10 відсотків Державній виконавчій службі в сумі 707,06 грн.; зобов'язано відповідача визнати за ФОП ОСОБА_1 право на звільнення від сплати за себе єдиного внеску, передбачене ч. 4 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Не погоджуючись з ухваленими у справі рішеннями, Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа підприємець, перебуває на спрощеній системі оподаткування та має свідоцтво платника єдиного податку.

Окрім того, позивач з 2005 року є пенсіонером за вислугою років, та отримує пенсію призначену на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

10 лютого 2013 року позивач отримав вимогу № Ф-263 від 05 лютого 2013 року про сплату недоїмки у сумі 6270,65 грн.

Позивач, вважаючи вимогу від 05.02.2013 року протиправною, але в силу того, що сума недоїмки може бути збільшеною штрафними санкціями за її не виконання, сплатив недоїмку в розмірі 6270,65 грн. та витрати, пов'язані з виконавчим провадженням і виконавчим збором, в сумі 707,06 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що призначення пільгової пенсії за вислугу років жодним чином не позбавляє позивача права бути звільненим від сплати єдиного внеску на підставі частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI, оскільки зазначена норма не пов'язує звільнення від сплати єдиного внеску із досягненням особою певного віку, а передбачає звільнення від сплати цього платежу всіх пенсіонерів за віком, яким є позивач.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з такими висновками судів, враховуючи наступне.

Право чоловіків на пенсію за віком, що передбачене частиною першою статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у редакціях, чинних на час вчинення спірних відносин, пов'язується, зокрема, з досягненням 60 років.

Згідно зі статтею 1 Закону № 2262-ХІІ особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до пункту «б» статті 12 Закону № 2262-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, звільнені зі служби за вислугу років, за віком, за станом здоров'я, у зв'язку із скороченням штатів або організаційними заходами і які на день звільнення досягли 45-річного віку, а ті з них, що є інвалідами війни, - незалежно від віку, і мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є ФОП, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

За приписами частини четвертої статті 4 цього Закону (зі змінами та доповненнями, внесеними Законом № 3609-VI, які набули чинності

06.08.2011 року), особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що фізичні особи-підприємці, яким призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" і які обрали спрощену систему оподаткування, не звільняються від сплати за себе єдиного внеску на підставі частини четвертої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування". Тобто, від сплати за себе єдиного внеску звільняються лише ті фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування і є пенсіонерами за віком.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2014 року у справі № 21-59а14 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області про визнання протиправною та скасування вимоги.

Зважаючи на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли хибного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 229 КАС України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва - задовольнити.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2014 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, що встановлені статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: