Справа № 46н-14/804/1711/14
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2015 р. Справа № 46н-14/804/1711/14
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіГолобутовського Р.З.
при секретаріВербному Д.С.
представника позивача представника відповідача Токовенко І.В. Мадалиць В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Клінінг-Сервіс» про перегляд постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.02.2014р. та ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2014р. за нововиявленими обставинами в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Клінінг - Сервіс» до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.02.2014р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись із зазначеною постановою суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Клінінг-Сервіс» звернулось з апеляційною скаргою, за результатами розгляду якої, ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2014р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Клінінг-Сервіс» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.02.2014р. у справі № 804/1711/14- залишено без задоволення, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.02.2014р. у справі № 804/1711/14 - залишено без змін.
25.12.2014р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Клінінг-Сервіс» про перегляд постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.02.2014р. та ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2014р. за нововиявленими обставинами.
20.01.2015р. справу передано для розгляду судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Голобутовському Р.З.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.01.2015р. відкрито провадження за нововиявленими обставинами за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Клінінг-Сервіс» про перегляд постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.02.2014р. та ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2014р. в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Клінінг - Сервіс» до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та призначено судове засідання на 27.01.2015р. о 14:30 год.
В обґрунтування заяви заявник зазначає, що є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи №804/1711/14, а саме щодо контрагентів ТОВ «Клінінг-Сервіс», зокрема ТОВ «Голдлайн» і ТОВ «Профілайт», по яким мали місце акти про неможливість проведення зустрічних звірок (по ТОВ «Голдлайн» акт № 9/22/3-38329524 від 23.08.2013р. «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Голдлайн» щодо підтвердження господарських відносини із платниками податків та зборів за період з 01.02.2013р. по 31.07.2013р.», по ТОВ «Профілайт» акт № 10/22/3-38548226 від 23.08.2013р. «Про неможливість проведення зустрічної звірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Профілайт» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків та зборів за період з 01.04.2013р. по 31.07.2013р.»), якими зафіксовано факти нереальності господарських операцій та зазначені висновки були покладені в основу постанови суду від 13.02.2014р., однак зазначені висновки у судовому порядку визнані протиправними, у зв'язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої та апеляційної інстанції та ухвалення постанови про задоволення позову.
У судовому засіданні представник позивача доводи заяви підтримав.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти доводів заяви, просив в задоволенні заяви відмовити повністю.
Заслухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що відмовляючи у задоволенні адміністративного позову постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.02.2014р. суд прийшов до висновку, що досліджені в судовому засіданні докази у сукупності не свідчать про реальність господарських операцій ТОВ «Клінінг - Сервіс» з ТОВ Торговая компанія «Сімплекс», ТОВ «Норен», ТОВ «Голдлайн», ТОВ «Профілайт» за період червень 2013р., на виконання яких вони складені, є такими, що не несуть доказовості відносно змісту здійснених операцій. При цьому, в постанові суду від 13.02.2014р. суд посилався на:
-акт Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області ДПС від 23.08.2013р. №9/22/3-38329524 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Голдлайн» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків та зборів за період з 01.02.2013р. по 31.07.2013р.;
-акт Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області ДПС від 23.08.2013р. №10/22/3-38/548226 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Профілайт» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків та зборів за період з 01.04.2013р. по 31.07.2013р.
З матеріалів справи слідує, що про зазначені судові рішення ТОВ «Клінінг - Сервіс» стало відомо 11.12.2014р., а 25.12.2014р. ТОВ «Клінінг - Сервіс» звернулось до суду із заявою про перегляд постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.02.2014р. та ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2014р. за нововиявленими обставинами.
Відповідно до ч.2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлення вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення; скасування судового рішення, яке стало підставою для прийняття постанови чи постановлення ухвали, що належить скасувати; встановлення Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акту чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконано.
Виходячи з аналізу процесуальних норм, можна виділити наступні ознаки нововиявлених обставин: наявність характеру істотності, тобто можливості впливу цих юридичних фактів на висновки суду про права та обов'язки сторін, на інших осіб, що брали участь у справі, на законність та обґрунтованість постановленого без їх урахування судового рішення; наявність їх в об'єктивній дійсності під час розгляду і вирішення справи; невідомість цих фактів для суду та осіб, які брали участь у справі, з незалежних від них причин; виявлення таких фактів особами, які брали участь у справі, після набрання рішення законної сили.
Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 1981 року №1 "Про практику перегляду судами у зв'язку нововиявленими обставинами рішень, ухвал і постанов у цивільних справах, що набрали законної сили" зазначено, що перевіряючи обґрунтованість заяви чи подання про перегляд судових рішень, суд виходить із загальних положень про докази, у тому числі про належність і допустимість засобів доказування, обов'язку доказування і подання доказів. При цьому слід мати на увазі, що встановлення перелічених в пунктах 1,2,4 ст. 343 ЦПК обставин є підставою для скасування рішення, ухвали, постанови, коли від їх наявності чи відсутності залежали наслідки справи.
Згідно п.7 постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 1981 року №1 "Про практику перегляду судами у зв'язку нововиявленими обставинами рішень, ухвал і постанов у цивільних справах, що набрали законної сили" зазначено, що при розгляді заяви або подання про перегляд судового рішення у зв'язку із скасуванням рішення, вироку, ухвали, постанови суду по іншій справі або постанови іншого органу необхідно мати на увазі, що скасування такого акта може бути визнано нововиявленою обставиною лише у тому випадку, коли суд обґрунтував дане судове рішення цим актом чи виходив із вказаного акта, не посилаючись прямо на нього, і якщо вже прийнято новий акт, протилежний за змістом скасованому, або коли саме скасування акта означає протилежне вирішення питання.
Отже, нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що у встановленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, і коли від їх наявності або відсутності залежали наслідки справи.
Таким чином, з урахуванням того, що судовими рішеннями, які набрали законної сили, визнано протиправними дії відповідача щодо формування в акті № 9/22/3-38329524 від 23.08.2013 року «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Голдлайн» щодо підтвердження господарських відносини із платниками податків та зборів за період з 01.02.2013р. по 31.07.2013р. висновку про непідтвердження реальності проведених господарських відносин між ТОВ «Голдлайн» та контрагентами у лютому-липні 2013 року з урахуванням їх виду, обсягу, якості та розрахунку; та визнано протиправними дії відповідача щодо визнання правочинів, укладених Товариством з обмеженою відповідальністю «Профілайт» з контрагентами, вказаними у акті від 23.08.2013 року № 10/22/3-38548226 «Про неможливість проведення зустрічної звірки товариства з обмеженою відповідальністю «Профілайт» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків та зборів за період з 01.04.2013 року по 31.07.2013 року», нікчемними в силу припису закону, суд приходить до висновку, що це є нововиявленими обставинами, оскільки зазначені судові рішення спростовують факти, які були покладені в основу постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.02.2014р. у справі №804/1711/14.
Відповідно до ч.4 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд може не досліджувати докази стосовно обставин, що встановлені у судовому рішенні, яке переглядається за нововиявленими обставинами, якщо вони не оспорюються.
Приймаючи до уваги, що обставини, які встановлені у судовому рішенні, яке переглядається за нововиявленими обставинами, а саме реальність здійснення господарських відносин ТОВ «Клінінг - Сервіс» по ланцюгу з ТОВ Торговая компанія «Сімплекс», ТОВ «Норен», ТОВ «Голдлайн», ТОВ «Профілайт» за період червень 2013 року оспорюються, суд вважає за необхідне дослідити докази щодо даних обставин.
Судом встановлено, що ТОВ «Клінінг - Сервіс» зареєстроване Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 12.03.2004р., перебуває на обліку платників податків у Лівобережній ОДПІ. Основним видом економічної діяльності позивача відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців є загальне прибирання будинків.
З 29.10.2013р. по 30.10.2013р. Лівобережною ОДПІ на підставі п. п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, п. 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та наказу від 29.10.2013р. № 475 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість ТОВ «Клінінг - Сервіс» під час здійснення взаємовідносин з ТОВ Торговая компанія «Сімплекс», ТОВ «Норен», ТОВ «Голдлайн», ТОВ «Профілайт» за період червень 2013р., за результатами якої складено акт від 30.10.2013р. № 1257/22-03/32898455.
Перевіркою встановлено:
-нереальність здійснення господарських відносин ТОВ «Клінінг - Сервіс», а саме встановлено відсутність об'єктів оподаткування та неможливість реального здійснення ТОВ «Клінінг - Сервіс» операцій по ланцюгу з ТОВ Торговая компанія «Сімплекс», ТОВ «Норен», ТОВ «Голдлайн», ТОВ «Профілайт» за період червень 2013р.;
-порушення п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 ПК України, в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість за червень 2013 р. на суму 586 790, 00 грн.
Судом встановлено, що 01.04.2013р. між ТОВ «Клінінг - Сервіс» (Покупець) та ТОВ Торгова компанія «Сімплекс» (Постачальник) укладено договір поставки № 04-13/12, за умовами якого Постачальник зобов'язується передати у власність Покупця товар, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити його на умовах цього договору.
На виконання умов договору поставки № 04-13/12 від 01.04.2013р., виписані видаткові накладні та податкові накладні за червень 2013 року всього на суму 1365904,00 грн. у т.ч. ПДВ 227650,67 грн.
Суми податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними включено до податкового кредиту відповідного періоду, відображено у реєстрі отриманих податкових накладних, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації податку на додану вартість даним декларації з ПДВ за перевіряємий період.
Зазначені податкові накладні оформлені з дотриманням вимог статті 201 Податкового кодексу України, що не заперечується відповідачем в акті перевірки.
Транспортування товару ТОВ «Клінінг - Сервіс» здійснювалось за рахунок Постачальника.
На момент складання податкових накладних контрагент ТОВ «Клінінг - Сервіс» - ТОВ Торгова компанія «Сімплекс» був зареєстрований як платник податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, отже мав право нарахувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку матеріалів, в свою чергу, податкові накладні, на підставі яких ТОВ «Клінінг - Сервіс» сформовано податковий кредит, відповідають вимогам, встановленим пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.
Слід зазначити, що матеріали (побутова хімія в асортименті), придбані у ТОВ Торгова компанія «Сімплекс» згідно договору поставки № 04-13/12 від 01.04.2013р., були використані позивачем у власній господарській діяльності для прибирання будинків, при цьому укладення з ТОВ Торгова компанія «Сімплекс» вказаного договору викликано певними обставинами, що містять у своїй суті певну ділову мету.
01.05.2013р. між ТОВ «Клінінг - Сервіс» (Замовник) та ТОВ «Норен» (Виконавець) укладено договір про надання послуг № 06-13/6, за умовами якого Виконавець зобов'язується за завданням Замовника протягом визначеного в договорі строку надавати за плату наступні послуги: консультації по законодавству в області клінінгових послуг; правова експертиза тендерної документації на предмет її відповідності діючому законодавству; отримання необхідних документів для формування тендерної заявки; підготовка, складання та подача заявок на участь у тендері; підготовка повного пакету документів для участі у тендері; комплексний супровід участі у тендері; інші послуги, а Замовник зобов'язується оплачувати надані послуги.
На виконання умов договору № 06-13/6 від 01.05.2013р., складені акти надання послуг та податкові накладні за червень 2013 року всього на суму 659000,00 грн. у т.ч. ПДВ 109833,30 грн.
Суми податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними включено до податкового кредиту відповідного періоду, відображено у реєстрі отриманих податкових накладних, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації податку на додану вартість даним декларації з ПДВ за перевіряємий період.
Зазначені податкові накладні оформлені з дотриманням вимог статті 201 Податкового кодексу України, що не заперечується відповідачем в акті перевірки.
На момент складання податкових накладних контрагент ТОВ «Клінінг - Сервіс» - ТОВ «Норен» був зареєстрований як платник податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, отже мав право нарахувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на надані послуги, в свою чергу, податкові накладні, на підставі яких ТОВ «Клінінг - Сервіс» сформовано податковий кредит, відповідають вимогам, встановленим пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.
Слід зазначити, що послуги, надані ТОВ «Норен» згідно договору № 06-13/6 від 01.05.2013р., були використані позивачем у власній господарській діяльності, при цьому укладення з ТОВ «Норен» вказаного договору викликано певними обставинами, що містять у своїй суті певну ділову мету.
01.04.2013р. між ТОВ «Клінінг - Сервіс» (Покупець) та ТОВ «Голдлайн» (Постачальник) укладено договір поставки № 04-13/11, за умовами якого Постачальник зобов'язується передати у власність Покупця товар, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити його на умовах цього договору.
На виконання умов договору поставки № 04-13/11 від 01.04.2013р., виписані видаткові накладні та податкові накладні за червень 2013 року всього на суму 828833,00 грн. у т.ч. ПДВ 138138,83 грн.
Суми податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними включено до податкового кредиту відповідного періоду, відображено у реєстрі отриманих податкових накладних, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації податку на додану вартість даним декларації з ПДВ за перевіряємий період.
Зазначені податкові накладні оформлені з дотриманням вимог статті 201 Податкового кодексу України, що не заперечується відповідачем в акті перевірки.
Транспортування товару ТОВ «Клінінг - Сервіс» здійснювалось за рахунок Постачальника.
На момент складання податкових накладних контрагент ТОВ «Клінінг - Сервіс» - ТОВ «Голдлайн» був зареєстрований як платник податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, отже мав право нарахувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку матеріалів, в свою чергу, податкові накладні, на підставі яких ТОВ «Клінінг - Сервіс» сформовано податковий кредит, відповідають вимогам, встановленим пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.
Слід зазначити, що матеріали (побутова хімія в асортименті), придбані у ТОВ «Голдлайн» згідно договору поставки № 04-13/11 від 01.04.2013р., були використані позивачем у власній господарській діяльності для прибирання будинків, при цьому укладення з ТОВ «Голдлайн» вказаного договору викликано певними обставинами, що містять у своїй суті певну ділову мету.
01.05.2013р. між ТОВ «Клінінг - Сервіс» (Замовник) та ТОВ «Профілайт» (Виконавець) укладено договір про надання послуг № 06-13/8, за умовами якого Виконавець зобов'язується за завданням Замовника протягом визначеного в договорі строку надавати за плату наступні послуги: консультації по законодавству в області клінінгових послуг; правова експертиза тендерної документації на предмет її відповідності діючому законодавству; отримання необхідних документів для формування тендерної заявки; підготовка, складання та подача заявок на участь у тендері; підготовка повного пакету документів для участі у тендері; комплексний супровід участі у тендері; інші послуги, а Замовник зобов'язується оплачувати надані послуги.
На виконання умов договору № 06-13/8 від 01.05.2013р., складені акти надання послуг та податкові накладні за червень 2013 року всього на суму 667000,00 грн. у т.ч. ПДВ 111166,70 грн.
Суми податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними включено до податкового кредиту відповідного періоду, відображено у реєстрі отриманих податкових накладних, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації податку на додану вартість даним декларації з ПДВ за перевіряємий період.
Зазначені податкові накладні оформлені з дотриманням вимог статті 201 Податкового кодексу України, що не заперечується відповідачем в акті перевірки.
На момент складання податкових накладних контрагент ТОВ «Клінінг - Сервіс» - ТОВ «Профілайт» був зареєстрований як платник податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, отже мав право нарахувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на надані послуги, в свою чергу, податкові накладні, на підставі яких ТОВ «Клінінг - Сервіс» сформовано податковий кредит, відповідають вимогам, встановленим пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.
Слід зазначити, що послуги, надані ТОВ «Профілайт» згідно договору № 06-13/8 від 01.05.2013р., були використані позивачем у власній господарській діяльності, при цьому укладення з ТОВ «Профілайт» вказаного договору викликано певними обставинами, що містять у своїй суті певну ділову мету.
Судом встановлено, що у періоді, що перевірявся, ТОВ «Клінінг-Сервіс» використовував у своїй діяльності наступні приміщення:
-Згідно з Договором суборенди нежитлового приміщення від 01.10.2012р. за №01/10-2012/35, відповідно до якого «Орендар» (ТОВ «Твін-2») передає, а «Суборендар» (ТОВ «Клінінг-Сервіс») приймає в оренду частину нежитлового приміщення площею 15,8 кв.м., а саме - частину нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: №2 по вул. Океанська у м. Дніпропетровську (надалі - «Приміщення»), яка є предметом Договору Оренди нежитлового приміщення №47 від 01.10.2012р. та знаходиться у користуванні Орендаря за вказаним договором, а також отримує послуги з поштового обслуговування адреси, за якою знаходиться Приміщення. Орендоване майно використовується Суборендарем для розміщення офісу, а також ведення статутної діяльності не пов'язаної з промисловим виробництвом. Строк суборенди становить 1 рік; суборендна плата складає 350,00 грн. за місяць та сплачується поквартально у розмірі 1050,00 грн. не пізніше 25-го числа першого місяця.
Згідно штатного розкладу, затвердженого директором ТОВ «Клінінг-Сервіс» 01.07.2013р., на підприємстві затверджено штат у кількості 850 одиниць з місячним фондом заробітної плати 1161632,50 грн.
Зазначене свідчить про наявність у ТОВ «Клінінг-Сервіс» для здійснення господарської діяльності виробничих та трудових ресурсів.
Відповідно до Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011р. N 742/11/13-11 "Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України" з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини.
1. Рух активів у процесі здійснення господарської операції.
При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.
2. Установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції.
Зокрема, підлягає встановленню статус постачальника товарів (послуг), придбання яких є підставою для формування податкового кредиту та/або сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість. Особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.
В даному випадку в обов'язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку. Перевірці підлягають доводи податкового органу, що свідчать про відсутність ділової мети у діях платника податку, зокрема у разі подальшого продажу придбаного товару нижче за ціну придбання; придбання товарів (послуг) у посередників за наявності прямих контактів з їх виробниками; придбання послуг, використання яких не може мати позитивного впливу на результати господарської діяльності платника податку тощо. Слід ураховувати, що для підтвердження права платника податку на формування витрат та/або податкового кредиту з податку на додану вартість достатньо наявності мети використання товарів та послуг, що ним придбані, незалежно від фактичних результатів такого використання.
Акт перевірки Лівобережної ОДПІ від 30.10.2013р. №1257/22-03/32898455, свідчить, що висновки контролюючого органу щодо неправомірно сформованого податкового кредиту звітного періоду на підставі податкових накладних, ґрунтуються на:
-акті Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області ДПС від 23.08.2013р. № 12/22/3-38548199 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ Торгова компанія «Сімплекс» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків та зборів за період з 01.04.2013р. по 31.07.2013р.;
-акті Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області ДПС від 23.08.2013р. № 13/22/3-3854852 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Норен» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків та зборів за період з 01.04.2013р. по 31.07.2013р.;
-акті Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області ДПС від 23.08.2013р. № 9/22/3-38329524 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Голдлайн» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків та зборів за період з 01.02.2013р. по 31.07.2013р.;
-акті Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області ДПС від 23.08.2013р. № 10/22/3-38/548226 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Профілайт» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків та зборів за період з 01.04.2013р. по 31.07.2013р.
Суд звертає увагу, що висновки податкового органу ґрунтуються на отриманій податковій інформації стосовно не підтвердження реальності здійснення господарських операцій контрагентами.
Відповідно до ч. 1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Таким чином, висновки Лівобережної ОДПІ щодо неправомірно сформованого податкового кредиту звітного періоду ТОВ «Клінінг - Сервіс», які ґрунтуються на акті № 9/22/3-38329524 від 23.08.2013 року та акті від 23.08.2013 року № 10/22/3-38548226 судом до уваги не приймаються.
Посилання податкового органу в акті перевірки від 30.10.2013р. № 1257/22-03/32898455, що зазначені операції позивача не мали реального товарного характеру, з підстав недоліків у товарно-транспортних накладних, судом до уваги не приймається, оскільки товарно-транспортні накладні та подорожні листи є основними документами на перевезення вантажів, тобто є обов'язковими для перевізників, однак не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.
Посилання податкового органу в акті перевірки від 30.10.2013р. №1257/22-03/32898455, що позивачем на виконання договорів про надання послуг не надано звітів про виконання робіт, де було б зазначено які саме послуги було виконано, ким саме, інше, суд до уваги не приймає, оскільки зазначена інформація міститься в наданих позивачем актах надання послуг.
Відповідно до п.2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Правила податкового обліку визначаються відповідними нормативними документами, що регламентують порядок оподаткування в Україні.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95р. №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95р. за № 168/704, первинні документи це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.
Водночас, ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Згідно п.п. 198.1., 198.2. ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операція у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).
Отже, від належності первинних бухгалтерських та розрахункових документів залежить як податковий облік платника податків, так і реальність вчинення господарської діяльності такого платника взагалі.
Згідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкуванням оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Відповідно до листа Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 р. № 1936/11/13-11: «документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо. При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце».
Аналізуючи викладене, суд вважає, що в даному випадку дослідженню підлягає реальність господарських операцій та добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах.
Суд погоджується з думкою податкового органу щодо можливої сумнівності реальності здійснених платником податків операцій, проте відповідно ст.62 Конституції України судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
А також суд звертає увагу, що на підтвердження реальності здійснення господарських операцій позивачем до суду були надані первинні документи, які містять всю необхідну інформацію щодо кількості, вартості отриманих товарів, робіт та послуг.
Враховуючи положення ч. 2 ст. 61 Конституції України щодо індивідуального характеру юридичної відповідальності особи. Діюче законодавство України, так само як Податковий кодекс України не передбачає відповідальності у виді донарахування податкових зобов'язань, застосування штрафних санкцій або не підтвердження права на податковий кредит на господарюючого суб'єкта за можливі неправомірні дії свого контрагента; окрім того не передбачає обов'язку або права одного платника податку контролювати показники податкової звітності з податку на додану вартість іншого платника податку, або на господарюючих суб'єктів не покладається обов'язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків.
Згідно ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Висновки податкової не узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява N 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.
Таким чином, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов'язки іншого платника податків.
Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов'язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів. Навіть якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.
Суд звертає увагу, що згідно ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».
Відповідно до ч. 1 ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Згідно приписів ч. 1 ст. 253 Кодексу адміністративного судочинства України суд може скасувати постанову чи ухвалу у справі і прийняти нову постанову чи ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення. При ухваленні нового судового рішення суд користується повноваженнями суду відповідної інстанції.
Щодо вимог заяви ТОВ «Клінінг-Сервіс» за нововиявленими обставинами в частині скасування ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2014р., то вони задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до приписів ч. 1 ст. 253 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні нового судового рішення суд користується повноваженнями суду відповідної інстанції, та згідно ч. 2 ст. 253 Кодексу адміністративного судочинства України з набранням законної сили новим судовим рішенням в адміністративній справі втрачають законну силу судові рішення інших адміністративних судів у цій справі.
Керуючись ст. ст. 11, 14, 69, 70, 71, 86, 158-163, 245-253 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Клінінг-Сервіс» про перегляд постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.02.2014р. та ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2014р. за нововиявленими обставинами в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Клінінг - Сервіс» до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити частково.
Скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.02.2014р. у справі № 804/1711/14.
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Клінінг - Сервіс» до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити повністю.
У задоволенні решти вимог заяви - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 31 січня 2015 року

Суддя Р.З. Голобутовський