Справа № 357/937/13-а
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2015-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" січня 2015 р. м. Київ К/800/57370/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Цуркана М.І. (головуючий);
Єрьоміна А.В.; Кравцова О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Озернянської сільської ради Білоцерківського району Київської області, третя особа - ОСОБА_5, за участю прокуратури Київської області, про визнання рішення протиправним, що переглядається за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2014 року,

у с т а н о в и л а :

У січні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Озернянської сільської ради Білоцерківського району Київської області (Рада) про визнання рішення протиправним.

Зазначала, що їй у спадщину від батька перейшло право постійного землекористування ділянкою площею 0,5 гектара. Оскаржуваним рішенням Ради надано дозвіл ОСОБА_5 на розробку технічної документації з землеустрою щодо складення документа, який посвідчує право власності на частину цієї ділянки площею 0,2 гектара.

Посилаючись на незаконність передачі у власність земельної ділянки, яка не вилучена з користування позивача, просила визнати протиправним та скасувати пункт 28 рішення Ради від 20 листопада 2009 року № 25-215.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані рішення скасувати, а позов задовольнити.

Заслухавши доповідача, здійснивши перевірку доводів касаційної скарги, матеріалів справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що рішенням Ради від 20 листопада 2009 року № 25-215 ОСОБА_5 надано дозвіл на розробку технічної документації з землеустрою щодо складення документа, який посвідчує право власності на земельну ділянку орієнтованою площею 0.2 гектара, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

25 серпня 2010 року на підставі цього рішення Ради ОСОБА_5 видано державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,186 гектара.

Також встановлено, що батько позивача - ОСОБА_6 мав у постійному користуванні як член колгоспу земельну ділянку площею 0,5 гектара, до якої входила і ділянка, про яку йдеться у цій справі.

Після вибуття з колгоспу в його фактичному користуванні залишилася ділянка площею 0,3 гектара, а рештою ділянки почав користуватися ОСОБА_5

У 1992 році ОСОБА_6 помер, а позивач успадкувала житловий будинок, який знаходиться на відповідній ділянці.

У земельно-кадастровій книзі за ОСОБА_4 з 1993 року обліковується право користування земельною ділянкою площею 0,3 гектара.

Розглянувши цей спір, суди виходили з того, що він є адміністративним.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає цей висновок помилковим.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами пункту 7 цієї ж норми суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Колегія суддів зазначає, що цей спір не має характеру публічного, оскільки в його основі лежить суперечка про цивільне право на землю.

Зокрема, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається виключно на порушення її права постійного землекористування. При цьому, факт існування такого права є спірним.

Суди поклали в основу мотивації своїх рішень те, що права постійного землекористування у позивача немає, натомість фактичним користувачем спірної ділянки протягом тривалого часу є ОСОБА_5

Таким чином, суди вирішили питання про цивільне право, що суперечить завданням адміністративного судочинства.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у справі йдеться про законність рішення, яке має індивідуальний характер, та вичерпало свою дію (ОСОБА_5 зареєстрував право власності на земельну ділянку). За таких обставин, вирішення цього спору не може вирішити конфлікт, який існує між позивачем та ОСОБА_5

Пунктом 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із земельних відносин.

Пунктом першим частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 223 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанції та закрити провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2014 року скасувати, а провадження у справі закрити.

Повернути ОСОБА_4 судовий збір у загальному розмірі 194 (сто дев'яносто чотири) грн 92 коп, сплачений відповідно до квитанцій № 164818082/174375342/483356508/7409 від 18 січня 2013 року, № 96105098 від 8 квітня 2013 року, № 96105062 від 8 квітня 2013 року, №36/42 від 8 січня 2014 року та №32/39 від 7 листопада 2014 року.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді М.І.Цуркан

А.В.Єрьомін

О.В.Кравцов