Справа № 804/9126/13-а
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2014-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 грудня 2014 р. Справа № 804/9126/13-а
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіІльков В.В.
при секретаріМофі І.В.,
представника третьої особи ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до П'ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 про визнання протиправним та часткове скасування розпорядження від 29.12.2012р. за № 839-р-12, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_4 до П'ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5, у якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати розпорядження голови П'ятихатської районної державної адміністрації від 29.12.2012р. № 839-р-12 «Про надання дозволу гр. ОСОБА_5 на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства із земель запасу сільськогосподарського призначення на території Івашинівської сільської ради» в частині надання дозволу гр. ОСОБА_5 на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у розмірі 155,5 га, на яких розташовані багаторічні насадження, що належать гр. ОСОБА_4
У обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що розпорядження голови Пятихатської районної державної адміністрації від 29.12.2012р. № 839-р-12 «Про надання дозволу гр. ОСОБА_5 на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства із земель запасу сільськогосподарського призначення на території Івашинівської сільської ради» в частині надання дозволу гр. ОСОБА_5 на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у розмірі 155,5 га прийнято із порушенням вимог ст.ст. 179, 183, 187 ЦК України, п. 3 ст. 123 ЗК України, не зважаючи на наявність у власності ОСОБА_4 багаторічних насаджень, розташованих на території Івашинівської сільської ради П'ятихатського району Дніпропетровської області, які були придбані позивачем до прийняття оскаржуваного рішення.
Позивач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до вимог КАС України.
Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином відповідно до вимог КАС України, у минулих судових засіданнях відповідач посилався на те, що позивачем не доведено той факт, що саме на земельній ділянці, на яку надано ОСОБА_5 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства розташовані (знаходиться сад позивача) багаторічні насадження.
Представник третьої особи у судовому засіданні заперечив проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позову, у обґрунтування своєї позиції зазначив, що жодна із заяв позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду не відповідає вимогам ст. 123 ЗК України.
За таких обставин суд, керуючись положеннями ст.128 КАС України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача та відповідача.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представника відповідача, дослідивши подані до суду докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, суд встановив таке.
17.03.2010р. Спеціалізованою товарною біржею «Криворізька» в особі брокера ОСОБА_6, що діяв на підставі договору - доручення № 020-А від 17.03.2010 р. від імені та в інтересах ОСОБА_7 (продавець) та Спеціалізованою товарною біржею «Криворізька» в особі брокера ОСОБА_8, що діяв на підставі договору - доручення № 020-Б від 17.03.2010 р. від імені та в інтересах ОСОБА_4 (покупець), відповідного до якого продавець продав, а покупець купив багаторічні насадження (під рекультивацію) яблуня, що розташоване на загальній площі 155,5 га, об'єкт розташований за адресою: П'ятихатський район, с. Івашинівка.
18.03.2010р. ОСОБА_7 передала, а ОСОБА_4 прийняла відповідно до умов договору купівлі-продажу № 020-А від 17.03.2010р. багаторічні плодові насадження (під рекультивацію) загальною площею 155,5 гектарів.
05.07.2010р. ОСОБА_4 звернулася з заявою до П'ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про надання погодження на укладання договору оренди землі під багаторічними насадженнями площею 45 та 155,5 га з наданням відповідних договорів купівлі - продажу багаторічних насаджень.
08.07.2010р. Відповідач листом за № 1068/10 відмовив ОСОБА_4 у задоволенні порушеного в заяві клопотання посилаючись на ст. 124, 137 Земельного Кодексу України.
Крім того, 16.09.2011р. позивач звернулася до відповідача з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 155,5 га, до заяви було додано: план-схему земельної ділянки, копія паспорта та ідентифікаційного коду заявника, договір купівлі-продажу садів.
У відповідності до ч.ч.1-3 ст.1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», згідно яких виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації. Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади. Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративної територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.
Згідно ст.7 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» правовий статус місцевих державних адміністрацій встановлюється Конституцією України, цим Законом та іншими законами України. Місцеві державні адміністрації у своїй діяльності керуютьсяКонституцією України, цим та іншими законами України, актами Президента України, щорічним посланням Президента України до Верховної Ради України про внутрішнє і зовнішнє становище України, актами Кабінету Міністрів України, органів виконавчої влади вищого рівня, а районні державні адміністрації в Автономній Республіці Крим - також рішеннями та постановами Верховної Ради Автономної Республіки Крим, рішеннями Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їх повноважень.
Статтею 1 Земельного кодексу України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Відповідно до ст.2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).
Статтями 10, 12 Земельного кодексу України визначені повноваження сільських, селищних, міських та районних рад у галузі земельних відносин.
Відповідно до абз. «б» п.1 ст.121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.
Згідно ч.3 ст.122 Земельного кодексу України районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для:
а) ведення водного господарства;
б) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті;
в) індивідуального дачного будівництва.
Також, відповідно до ч.4 ст.122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Також, згідно ст.21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» до повноважень державної адміністрації, зокрема відноситься розпоряджання землями державної власності відповідно до закону.
Статтею 123 Земельного кодексу України встановлений порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, що полягає у наступному.
1. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.
2. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.
3. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
4. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.
29.12.2012р. головою П'ятихатської районної державної адміністрації прийнято розпорядження від 29.12.2012р. № 839-р-12 «Про надання дозволу гр. ОСОБА_5 на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства із земель запасу сільськогосподарського призначення на території Івашинівської сільської ради», відповідно до якого надано дозвіл гр. ОСОБА_5 на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду площею 402,0 га та багаторічних насаджень для ведення фермерського господарства із земель запасу сільськогосподарського призначення на території Івашинівської сільської ради.
Згідно копії акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства № 78 від 08.05.2013 року та додатку до нього у ході проведення перевірки, за результатами розгляду графічних матеріалів (викопіювання додатків до заяв) виявлено накладення земельної ділянки площею 402,0 га на земельну ділянку площею 2.0 га ріллі, на яку розпорядженням голови П'ятихатської РДА від 06.04.2012 року за № 172-р-12 ОСОБА_9 вже надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо її відведення у власність для ведення особистого селянського господарства із земель запасу на території Івашинівської сільської ради. Крім того перевіркою та виїздом на місце встановлено, що на змельній ділянці площею 402, га розташовані багаторічні насадження, які знаходяться у власності ОСОБА_4 (площа земельної ділянки складає 155,5 га) та має місце накладення вказаних земельних ділянок.
Відповідно п. «а» ч. 2 ст. 22 ЗК України до земель сільськогосподарського призначення належать сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги)
Тобто, багаторічні насадження - це не що інше як земельна ділянка.
Положеннями ч. 2 ст. 79 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об'єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб.
Тобто, земельні ділянки з розміщеними на них насадженнями, отримані громадянами у власність, належать таким громадянам на праві власності разом з насадженнями як один цілий об'єкт.
Згідно з ч. 3 ст. 373 ЦК України право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Дана норма кореспондується з ч. 2 ст. 79 ЗК України.
При цьому ч. 2 ст. 79 ЗК України та ч. 3 ст. 373 ЦК України є імперативними нормами законодавства, а тому підлягають прямому застосуванню та не можуть передбачати будь-яких виключень в їх застосуванні до відносин права власності на земельні ділянки.
Частиною 2 ст. 183 ЦК України визначено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.
У відповідності до ст. 187 ЦК України складовою частиною речі є все, що не може бути відокремлено від речі без її пошкодження або істотного знецінення.
Враховуючи викладене, багаторічні насадження не можуть розглядатися як окремий об'єкт відносин права власності на земельну ділянку, оскільки, насадження та земельна ділянка під ними є одним цілим об'єктом - земельною ділянкою, яка у відповідності до вищезазначених нормативно-правових актів має назву - багаторічні насадження.
Оскільки насадження, що розміщені на земельній ділянці, неможливо відділити від цієї земельної ділянки без втрати її цільового призначення або істотного знецінення, то відповідно насадження, що ростуть на земельній ділянці, є складовою частиною цієї земельної ділянки як неподільної речі, а тому при переході права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення під товарним сільськогосподарським виробництвом до громадянина переходить також право власності на всі його складові частини, тобто насадження.
Проте, у відповідності зі ст. 116, ст. 125, ст. 126 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Статтями 3, 28 Закону України від 01.07.2004 року за № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Інформація з Державного реєстру прав про державну реєстрацію прав та їх обтяжень надається у формі витягу, інформаційної довідки та виписки.
Таким, чином аналіз наведених правових норм вказує на те, що належними доказами того, що конкретна земельна ділянка належить певній особі є наявність державної реєстрації права власності, права постійного користування чи права оренди цієї земельної ділянки, що має підтверджуватись витягом з Державного реєстру прав про державну реєстрацію таких прав.
Розглядаючи спір по суті судом також враховано, що рішенням П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2014 року по справі № 190/1008/13-ц у задоволенні позову прокурора П'ятихатського району Дніпропетровської області до П'ятихатської районної державної адміністрації, треті особи Державна інспекція сільського господарства в Дніпропетровській області, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_9 про визнання недійсним розпорядження голови П'ятихатської райдержадміністрації № 839-р-12 від 29 грудня 2012 року - відмовлено.
Зазначене рішення залишено у силі Апеляційним судом Дніпропетровської області (ухвала від 07 травня 2014 року), а також Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ (ухвала від 06.11.2014р.).
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення.
Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
У рішенні П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2014 року по справі № 190/1008/13-ц зазначено про те, що договір купівлі-продажу від 17.03.2010 року, відповідно до якого ОСОБА_4 стверджує, що вона є власником насаджень, укладений в простій письмовій формі, а відповідно до положень ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки має укладатися у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.
Інших доказів приналежності ОСОБА_4 спірної земельної ділянки позивачем суду не надано.
Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Інформація про державну реєстрацію насаджень та земельної ділянки не надавалась.
Відповідно до ст. 43 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, Законам України, іншим актам законодавства, або є недоцільними, не економними, не ефективними, за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, Кабінетом Міністрів України, Головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або у судовому порядку.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
У положенні ст. 71 КАС України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування розпорядження голови П'ятихатської районної державної адміністрації від 29.12.2012р. № 839-р-12 «Про надання дозволу гр. ОСОБА_5 на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства із земель запасу сільськогосподарського призначення на території Івашинівської сільської ради» в частині надання дозволу гр. ОСОБА_5 на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у розмірі 155,5 га не підлягають задоволенню
Відповідно до положень ст. 94 КАС України судові витрати не підлягають відшкодуванню.
Керуючись ст.ст. 14, 70, 71, 86, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до П'ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 про визнання протиправним та часткове скасування розпорядження від 29.12.2012р. за № 839-р-12 відмовити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 29 грудня 2014 року

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили на 29.12.2014р. Суддя З оригіналом згідно Помічник судді В.В Ільков В.В.Ільков О.А.Чернецька