Справа № 2а-112/09/2470
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2015 року м. Київ К/9991/53121/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Чернівці

на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 29.03.2011

та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04.08.2011

у справі № 2а-112/09/2470

за позовом ОСОБА_2

до 1. Державної податкової інспекції у м. Чернівці,

2. Заступника начальника Державної податкової інспекції у м. Чернівці Гетьмана Віктора Васильовича,

3. Заступника начальника Державної податкової інспекції у м. Чернівці Гаврилець Валентини Адамівни,

третя особа: Відкрите акціонерне товариство комерційний банк «Надра»

про визнання протиправними дій, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 29.03.2011, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04.08.2011, позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії заступника начальника ДПІ у м. Чернівці Гетьмана В.В. щодо винесення першої податкової вимоги від 26.02.2009 № 1/2923 про сплату ОСОБА_2 єдиного податку в сумі 896,94 грн. Визнано нечинною першу податкову вимогу від 26.02.2009 № 1/2923 про сплату ОСОБА_2 єдиного податку в сумі 896,94 грн. Визнано протиправними дії заступника начальника ДПІ у м. Чернівці Гетьмана В.В. щодо винесення другої податкової вимоги від 10.04.2009 № 2/4441 про сплату ОСОБА_2 єдиного податку в сумі 8,62 грн. Визнано нечинною другу податкову вимогу від 10.04.2009 № 2/444 про сплату ОСОБА_2 єдиного податку в сумі 8,62 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

ДПІ у м. Чернівці подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову повністю. Посилається на порушення судами норм матеріального права: п.п. 16.5.1 п. 16.5 ст. 16 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ, ч.ч. 4, 5 ст. 50 Бюджетного кодексу України, ч. 6 ст. 2 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єкта малого підприємництва» від 03.07.1998 № 727/98. Відповідач наголошує на тому, що фактичне подання у банк платіжних доручень в рахунок погашення податкових зобов'язань без зарахування їх на бюджетні рахунки з причин введення в установі мораторію на задоволення позовних вимог кредиторів не може бути підставою для визнання таких зобов'язань погашеними в межах граничного строку.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ДПІ у м. Чернівці щодо ОСОБА_2 винесено першу податкову вимогу від 26.02.2009 № 1/2923 зі сплати єдиного податку в сумі 896,94 грн. та другу податкову вимогу від 10.04.2009 № 2/4441 зі сплати єдиного податку в сумі 8,62 грн., в т.ч. 2,59 грн. основного платежу та 6,03 грн. пені.

Висновки контролюючого органу щодо несплати єдиного обґрунтовані тим, що незважаючи на ініціювання позивачем сплати єдиного податку в сумі 900 грн. на підставі квитанції від 10.02.2009 № 26К, надходження вказаних коштів на бюджетні рахунки органу державного казначейства відбулося з порушенням строків через те, що згідно з постановою Правління Національного банку України від 10.02.2009 № 59 у ВАТ «Надра» призначено тимчасового адміністратора строком на 1 рік (з 10.02.2009 по 10.02.2010) та введено мораторій на задоволення позовних вимог кредиторів строком на 6 місяців (з 10.02.2009 по 10.08.2009).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач належним чином сплатив податкові зобов'язання зі сплати єдиного податку, а у разі наявності вини банку щодо несвоєчасного зарахування платежів до бюджету, платник податків звільняється від відповідальності.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, на які посилається відповідач у касаційній скарзі, та вважає, що судами повно встановлені обставини у справі, яким надана правова оцінка на підставі законодавства, що врегульовує спірні відносини.

Згідно із п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про систему оподаткування» від 25.06.1991 № 1251-XII (зі змінами та доповненнями) платники податків і зборів (обов'язкових платежів) зобов'язані сплачувати належні суми податків і зборів (обов'язкових) платежів у встановлені законами терміни.

Обов'язок юридичної особи щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) припиняється із сплатою податку, збору (обов'язкового платежу) або його скасуванням або списанням податкової заборгованості відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 № 2343-XII.

У відповідності до ч.ч. 2, 6 ст. 2 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» від 03.07.1998 № 727/98 суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України за ставкою, встановленою місцевими радами за місцем їх державної реєстрації залежно від виду діяльності і не може становити менше 20 гривень та більше 200 гривень на місяць.

Виходячи з положень ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 № 2346-III (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), за якими банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження, положень п. 22.4 ст. 22 цього ж закону, за якими при використанні розрахункового документа ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання, погашення платником податків податкового зобов'язання відбувається в момент подання до банку платіжного доручення на перерахування суми податку до бюджету.

Покладення на платника податків відповідальності за неперерахування чи несвоєчасне перерахування банком до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів) не ґрунтується на положеннях законодавства, зокрема на п.п. 16.5.1 п. 16.5 ст. 16 Закон N 2181-III, згідно із якими відповідальність за порушення строків зарахування податків, зборів (обов'язкових платежів) до бюджетів або державних цільових фондів, встановлених законодавством, з вини банку, покладається на такий банк. При цьому платник податків, зборів (обов'язкових платежів) звільняється від відповідальності за несвоєчасне або неповне зарахування таких платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

З огляду на достовірно встановлені обставини щодо ініціювання позивачем платежів та неперерахування їх банком з причин заблокування через запровадження Національним банком України мораторію з метою створення сприятливих умов для відновлення фінансового стану вказаного банку, тобто з причин, які не стосуються фінансово-господарської діяльності позивача, висновки судів про протиправність складення податкових вимог та застосування до позивача штрафних санкцій у вигляді пені за несвоєчасну сплату узгодженого податкового зобов'язання з єдиного податку є обґрунтованими.

Враховуючи наведене, касаційна скарга залишається без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Чернівці залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 29.03.2011 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04.08.2011 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою, поданою через Вищий адміністративний суд України у порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун