Справа № 263/11181/14-а
Суддя: Сіваченко І.В.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Шатілова Л.Г.
Суддя-доповідач - Сіваченко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року справа №263/11181/14-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Сіваченка І.В.,

суддів Шишова О.О., Жаботинської С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Жовтневої об'єднаної державної податкової інспекції м. Маріуполя Головного управління Міндоходів у Донецькій області на постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 грудня 2014 року у справі № 263/11181/14-а за позовом ОСОБА_2 до Жовтневої об'єднаної державної податкової інспекції м. Маріуполя Головного управління Міндоходів у Донецькій області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом до Жовтневої об'єднаної державної податкової інспекції м. Маріуполя Головного управління Міндоходів у Донецькій області (далі - Інспекція) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, зазначивши, що вона працювала в Інспекції, відомості про неї, як про застраховану особу подавалися до відділу персоніфікованого обліку ПФ України. Наказом Інспекції від 27.06.2012 року № 41-о вона була звільнена з державної служби, у зв'язку з виходом на пенсію за віком. Згідно з цим же наказом при звільненні їй необхідно було виплатити компенсацію за невикористану відпустку за 73 календарних дні. Однак сума компенсації за невикористані відпустки в розмірі 12 066,90 гривень була нарахована і виплачена їй не в день звільнення, тобто 27.06.2012 року, а після звільнення в липні 2012 року, при цьому на зазначені суми єдиний соціальний внесок не нараховувався і з них не утримувався і, відповідно, не перераховувався, що підтверджується довідкою Жовтневої МДПІ м. Маріуполя № 12877/А/05-81-05-013 від 06.08.2014 року. Неутримання єдиного соціального внеску з сум компенсації за невикористану відпустку вважає грубим порушенням, оскільки даний факт безпосередньо впливає на розмір заробітної плати для розрахунку пенсії в бік її зменшення на 402,23 грн. (12 066,90 грн.: 24 міс. Х 80%). Звернувшись до відповідача з письмовою заявою від 24.07.2014 року з проханням здійснити утримання страхових внесків з сум компенсації за невикористану відпустку та надати відповідну довідку про проведені дії, їй було відмовлено, у зв'язку з чим вона була змушена звернутися до суду з даним позовом.

Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 грудня 2014 року адміністративний позов задоволено, а саме:

визнано дії Інспекції щодо не нарахування та неутримання ОСОБА_2 при звільненні з сум компенсації за невикористану відпустку в розмірі 12 066,90 гривень за період роботи з 2010 року по 27.06.2012 року в кількості 73 календарних днів (згідно наказу від 27.06.2012 року № 41-о) страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (єдиного внеску) неправомірними;

зобов'язано відповідача здійснити нарахування та утримання страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування з сум компенсації за невикористану відпустку в розмірі 12 066,90 гривень за період роботи з 2010 року по 27.06.2012 року в кількості 73 календарних днів, виплачених позивачці при звільненні та внести відповідні достовірні відомості в дані персоніфікованого обліку за червень 2012 року.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

На обґрунтування апеляційної скарги наведено, що відповідно до Наказу Інспекції від 28.04.2012 № 55-в (копія додається) позивачу було надано щорічну відпустку за період роботи з 27.01.2009 по 26.01.2010 тривалістю 10 календарних днів, за період роботи з 27.01.2010 по 26.01.2011 тривалістю 30 календарних днів, та за період роботи 27.01.2011 по 26.01.2012 - 14 календарних днів, з 03 травня по 27 червня 2012 включно.

Наказом Інспекції від 27.06.2012 року № 41-о «Про звільнення» позивача було звільнено 27.06.2012 року з займаної посади по досягненню граничного віку проходження державної служби з виплатою компенсації за невикористану відпустку загальної тривалістю 73 календарних днів та виплатою грошової допомоги згідно з статтею 37 Закону України «Про державну службу».

Компенсація за невикористану відпустку, яка склала суму 12066,90 грн. була сплачена позивачу після звільнення.

Дана виплата була здійснена в першій половині липня (здійснення оплати авансу), оскільки на час нарахування заробітної плати працівників Інспекції за червень позивач знаходилась у відпустці до 27 червня 2012 року включно.

Платіжне доручення на виплату заробітної плати працівникам Інспекції за червень була надана до державного казначейства 22.06.2012 року, коли позивач була у відпустці та наказу про її звільнення не існувала, тому бухгалтер Інспекції не міг виконати наказу, якого станом на 22.06.2012 року не існувало.

Також, 27 червня 2012 року був передсвятковий день, тому розрахунки з працівниками були здійснені напередодні святкового дня.

Відповідно до частини 1 статті 115 Кодексу законів про працю заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Враховуючи вищевикладені обставини та вимоги нормативних актів, якими врегульовані питання виплати заробітної плати та використання бюджетних коштів, вбачається, на час звільнення 27.06.2012 року позивач в день звільнення не працював, та вимог про розрахунки до Інспекції не надавала.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судом встановлено, що позивачка працювала у Інспекції, відомості про неї, як про застраховану особу подавалися до відділу персоніфікованого обліку ПФ України.

Наказом Інспекції від 27.06.2012 року № 41-о ОСОБА_2 була звільнена з державної служби, у зв'язку з досягненням граничного віку проходження державної служби (а.с.10). Крім того, відповідно до вищевказаного наказу при звільненні позивачці необхідно було виплатити компенсацію за невикористані: щорічну відпустку за період роботи з 27.01.2011 року по 26.01.2012 року тривалістю 16 календарних днів, щорічну відпустку за період роботи з 27.01.2012 року по 27.06.2012 року тривалістю 12 календарних днів, додаткову відпустку за стаж роботи на державній службі за 2010 рік, 2011 рік, 2012 рік кількістю 45 календарних днів, а всього - за 73 календарних дні.

Також судом встановлено, що сума компенсації за невикористані відпустки в розмірі 12066,90 гривень була нарахована і виплачена позивачці не в день звільнення, тобто 27.06.2012 року, а після звільнення в липні 2012 року, при цьому на зазначені суми єдиний соціальний внесок не нараховувався і з них не утримувався і, відповідно, не перераховувався, що підтверджується довідкою Інспекції № 12877/А/05-81-05-013 від 06.08.2014 року (а.с.11).

24.07.2014 року позивачка звернулася до Інспекції з письмовою заявою, в якій просила здійснити їй утримання страхових внесків з сум компенсації за невикористану відпустку та видати їй відповідну довідку (а.с.12).

Листом Інспекції № 12849/А/05-81-05-013 від 05.08.2014 року ОСОБА_2 було відмовлено у проведенні утримань єдиного соціального внеску з сум виплаченої їй компенсації за невикористану відпустку (а.с.13). У своїй відповіді відповідач посилався на листи Пенсійного фонду України від 06.08.2013 року № 20685/03-30 та від 03.03.2011 року № 4149/05-10 та виходив з того, що суми грошової компенсації у разі невикористання щорічних (основної та додаткового) відпусток є платою за невідпрацьований час (п.2.2.12 Інструкції зі статистики заробітної плати), а тому на такі суми компенсації за невикористану відпустку, які виплачуються звільненим особам, ЄСВ не нараховується.

Як зазначається відповідачем, виплата сум компенсації за невикористані відпустки в розмірі 12066,90 гривень була здійснена позивачці в першій половині липня (здійснення оплати авансу), оскільки на час нарахування заробітної плати працівників Інспекції за червень ОСОБА_2 знаходилась у відпустці до 27.06.2012 року включно. Платіжне доручення на виплату заробітної плати працівникам Інспекції за червень було надане до державного казначейства 22.06.2012 року, коли позивачка була у відпустці та наказу про її звільнення не існувало, тому бухгалтер Інспекції не міг виконати наказ, якого станом на 22.06.2012 року не існувало. Також, 27.06.2012 року був передсвятковий день, тому розрахунки з працівниками були здійснені напередодні святкового дня.

Відповідно до частини 1 статті 115 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 № 322-VIII заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Відповідно до частини 1 статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В день звільнення 27.06.2012 року позивачка не працювала, та вимог про розрахунок до Інспекції не надавала, тому розрахунок з позивачкою був здійснений відповідачем в липні 2012 року шляхом виплати компенсації за невикористану відпустку.

Спочатку колегія суддів апеляційного суду зауважує, що під час розгляду справи судом першої інстанції представником відповідача було надано клопотання про залишення даного адміністративного позову без розгляду, на підставі статті 102 КАС України, у зв'язку з пропуском строку звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 грудня 2014 року у цій справі у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення адміністративного позову без розгляду - відмовлено. Визнано поважною причину пропуску строку для звернення з адміністративним позовом до суду та поновлено ОСОБА_2 пропущений строк для звернення до суду.

Відповідач оскаржив цю ухвалу окремою апеляційною скаргою, за якою апеляційним судом було відкрито апеляційне провадження. 27 січня 2015 року ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду в задоволенні апеляційної скарги на ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 грудня 2014 року відмовлено, оскільки відкриття апеляційного провадження за цією апеляційною скаргою здійснено помилково, так як діючим процесуальним законодавством не надано право на оскарження даної ухвали суду окремо, а заперечення на таку ухвалу можуть бути викладені в апеляційній скарзі на постанову суду першої інстанції.

Відтак, заперечення Інспекції на цю ухвалу розглядаються при розгляді апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції.

Відповідач посилається на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу місцевого суду та залишити адміністративний позов без розгляду.

На обґрунтування цього наведено, що в серпні 2014 року позивач звернулась до Інспекції з листом та просила здійснити нарахування єдиного соціального внеску на суми виплаченої компенсації за не використану відпустку. Листом від 05.08.2014 № 12849/А/05-81-05-013 відповідач повідомив ОСОБА_2, що такі нарахування Інспекція не може здійснити, оскільки відсутні правові підстави для нарахування єдиних соціальних внесків на суми виплаченої компенсації за невикористану відпустку, які виплачені після звільнення.

Враховуючи дане листування між сторонами, судом тільки по даному факту були зроблені висновки, що в серпні 2014 року були порушені права позивача.

Згідно довідки від 27.06.2012 року № 16958/А/05-013 за період 01.01.2012 по 31.05.2012 не зазначена сума компенсація за невикористану відпустку, яка була виплачена позивачу Інспекцією в липні 2012 року. В колонці «інші виплати» за період червень 2012 року не вказана сума компенсації за невикористану відпустку - 12066,90 грн.

Також, сума компенсацій за не використану відпустку була виплачена позивачу в липні 2012 року, після звільнення, та ОСОБА_2 отримала дані кошти в липні 2012 року, тобто позивач знала, що сума компенсації за невикористану відпусту була нарахована та виплачена після звільнення, та згідно довідки, яка була видана для нарахування пенсії не увійшла в загальний складу заробітної плати з якої утримані страхові внески та які враховувались при нарахуванні пенсії.

Також, Позивачем в 2012 році був поданий позов до Пенсійного фонду про здійснення перерахунку пенсії, що свідчить про те, що Позивач здійснювала перерахунок пенсії та аналізувала суми виплачених доходів, які увійшли в розрахунок пенсії.

Дані обставини не були враховані судом при розгляді клопотання Інспекції, та не надана оцінка в оскаржуваній ухвалі суді.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Відповідно до частини першої статті 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка про порушення своїх прав дізналася у липні 2014 року, а відмову у здійсненні нарахування та утримання єдиного соціального внеску з сум компенсації невикористаної відпустки, отримала лише 05.08.2014 року, що підтверджується листом № 12849/А/05-81-05-013 від 05.08.2014 року (а.с.13). Крім того, враховуючи той факт, що позивачка про порушення своїх прав дізналася у липні 2014 року, а відмову у здійсненні нарахування та утримання єдиного соціального внеску з сум компенсації невикористаної відпустки, отримала лише 05.08.2014 року, місцевий суд дійшов висновку про можливість визнати поважною причину пропуску строку для звернення з адміністративним позовом до суду та поновити пропущений строк для звернення з даним позовом до суду.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ пенсія державним службовцям призначається у відсотковому розмірі суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Тому розмір заробітку позивачки, з якої утримано страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, є визначальним для обчислення розміру її пенсії. В свою чергу, пенсія є щомісячним платежем, тому порушення при нарахуванні та утриманні єдиного соціального внеску з сум компенсації невикористаної відпустки (якщо такі є) впливають на права позивачки і в теперішній час.

Відтак, підстав для залишення адміністративного позову без розгляду суд не вбачає, а тому заявлене клопотання не підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону від 08.07.2010 № - 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464-VI) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), 2, 3, 6, 7 і 8 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Частиною 2 цієї ж статті врегульовано питання нарахування внеску особам, які звільненні з роботи, а саме для осіб, які працюють у сільському господарстві, зайняті на сезонних роботах, виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами, творчих працівників (архітекторів, художників, артистів, музикантів, композиторів, критиків, мистецтвознавців, письменників, кінематографістів), та інших осіб, які отримують заробітну плату (дохід) за виконану роботу (надані послуги), строк виконання яких перевищує календарний місяць, єдиний внесок нараховується на суму, що визначається шляхом ділення заробітної плати (доходу), виплаченої за результатами роботи, на кількість місяців, за які вона нарахована.

Зазначений порядок нарахування внеску поширюється також на осіб, яким після звільнення з роботи нарахована заробітну плату (дохід) за відпрацьований час.

Пункт 1.3 Інструкції Держкомстату від 13.01.2004 року № 5 "Про затвердження Інструкції зі статистики заробітної плати" (далі - Інструкція № 5) передбачено, що для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці.

До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат.

Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати, фонду додаткової заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Пунктом 2.2 Інструкції № 5 визначено, що фонд додаткової заробітної плати включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

До складу фонду додаткової заробітної плати входить оплата за невідпрацьований час. До оплати за невідпрацьований час відносяться оплата, а також суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних (основної та додаткових) відпусток та додаткових відпусток працівникам, які мають дітей, у розмірах, передбачених законодавством.

З урахуванням вищевказаних положень Інструкції, відповідачем зроблено висновок, що страхові внески нараховуються роботодавцем працівнику на суми виплаченої заробітної плати за відпрацьований час, при цьому компенсація за невикористану відпустку є оплатою праці за невідпрацьований час, та вразі виплати такої компенсацій після звільнення працівника страхові внески на виплачену суму компенсації за невикористану відпустку (невідпрацьований час) не нараховуються.

Аналізуючи норми діючого законодавства, письмові матеріали справи, суд не може погодитися з вищевказаними висновками відповідача, виходячи з наступних обставин.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обрахована, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Згідно статті 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної, додаткової та інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Згідно п.п.2.2.12 п.2.2 статті 2 «Інструкції зі статистики заробітної плати» оплата відпустки, а також суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних (основної та додаткових) відпусток у розмірах, передбачених законодавством, відносяться до фонду оплати праці у складі інших преміальних та компенсаційних виплат.

Базою для обчислення єдиного внеску для підприємств, установ та організацій, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством відповідно до частини 1 статті 7 Закону № - 2464-VI є сума нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці».

Відповідно до вимог п. 7 статті 7 Закону № 2464-VI було затверджено «Перелік видів виплат, що здійснюються за рахунок коштів роботодавців, на які не нараховується єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (постанова Кабінету Міністрів України від 22.12.2010 року № 1170), даний перелік є вичерпним. Компенсація за невикористані відпустку не входить в даний перелік виплат, на які не нараховується єдиний соціальний внесок.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що проаналізовані норми законодавства прямо вказують на те, що компенсація за невикористану відпустку є об'єктом нарахування та утримання страхових внесків до ПФ України. Тому, при відмові відповідачем у проведенні утримань єдиного соціального внеску з сум виплаченої позивачці компенсації за невикористану відпустку, були порушені права та законні інтереси ОСОБА_2, що в результаті призвело до не донарахування належних позивачці сум пенсії, а тому права позивачки підлягають захисту у судовому порядку.

Тобто, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

Керуючись ч. 1-3 ст. 160, ст.ст. 167, 195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Жовтневої об'єднаної державної податкової інспекції м. Маріуполя Головного управління Міндоходів у Донецькій області - залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 грудня 2014 року у справі № 263/11181/14-а за позовом ОСОБА_2 до Жовтневої об'єднаної державної податкової інспекції м. Маріуполя Головного управління Міндоходів у Донецькій області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: І.В.Сіваченко

Судді: О.О.Шишов

С.В.Жаботинська