Справа № 2а-4620/10/0270
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2015 року м. Київ К/9991/64350/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Хмільницької об'єднаної державної податкової інспекції Вінницької області

на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 07.12.2010

та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22.03.2011

у справі № 2а-4620/10/0270

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Хмільницької об'єднаної державної податкової інспекції Вінницької області

про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 07.12.2010, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22.03.2011, позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Хмільницької ОДПІ Вінницької області від 02.11.2010 № /0 та № /0.

Хмільницька ОДПІ подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. Посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права: ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 № 13-92, п. 9.4 ст. 9, п.п. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2, п.п. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Хмільницькою ОДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП ОСОБА_2, яка перебувала на спрощеній системі оподаткування з 01.01.2008 до 30.06.2010, за період з 01.01.2008 по 30.06.2010, за результатами якої складено акт від 15.10.2010 № 29/17/НОМЕР_1, яким зафіксовані порушення вимог:

- п. 9.4 ст. 9, п.п. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2, п.п. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР, у зв'язку з яким прийнято податкове повідомлення-рішення від 02.11.2010 № /0 про визначення позивачу податкового зобов'язання з податку на додану вартість в загальній сумі 460432,5 грн., в т.ч. 306955 грн. основного платежу та 153477,5 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 № 13-92, у зв'язку з яким складено податкове повідомлення-рішення від 02.11.2010 № /0 про визначення позивачу податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 194984,19 грн.

Податковий орган пов'язує заниження позивачем податкових зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб та податку на додану вартість з фактом перевищення граничного обсягу виручки, встановленого у ст. 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» від 03.07.1998 № 727/98, що дозволяв перебувати на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, за друге півріччя 2009 року в сумі 38010, 68 грн.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, сума грошових коштів, яка віднесена податковим органом до складу виручки від реалізації товарів та до складу валового доходу за спірні періоди, одержана позивачем у межах здійснення діяльності із закупівлі молока у сільськогосподарських підприємств, фермерських господарств та населення згідно з договорами доручення від 01.01.2008, від 01.03.2008, від 01.01.2009 та від 30.12.2009, укладеними між позивачем та ВАТ «Літинський молочний завод». За цими договорами позивач (повірений) взяв на себе зобов'язання організувати збирання молока від імені та за рахунок ВАТ «Літинський молочний завод» (довіритель).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що отримані позивачем від ВАТ «Літинський молочний завод» грошові кошти не є виручкою від реалізації продукції в розумінні положень Указу Президента «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» від 03.07.1998 № 727.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального права, на які посилається податкова інспекція в касаційній скарзі.

Зі статті 3 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» від 03.07.1998 № 727/98 (далі - Указ № 727) випливає, що об'єктом оподаткування єдиним податком є сума виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг).

Згідно з ч. 3 ст. 1 Указу № 727 виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Отже, обсяг виручки підприємця, що є платником єдиного податку і здійснює свою діяльність як комерційний представник за договором доручення, складається лише із сум винагороди, яка у періоду, що перевірявся, не перевищила визначеного Указом № 727 граничного розміру. Операції з отримання від ВАТ «Літинський молочний завод» коштів для виконання доручення та з передачі позивачем коштів продавцям молока (населенню) та отримання від них товару (молока) не є операціями з реалізацією позивачем товару, внаслідок яких отримується виручка, а такі кошти не є доходами, одержаними за звітний податковий період суб'єктом підприємницької діяльності від продажу ним товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах його підприємницької діяльності.

Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність правових підстав для віднесення таких коштів до виручки позивача в розумінні ст. 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» від 03.07.1998 № 727/98.

Своєю чергою, при дотриманні платником єдиного податку граничного розміру виручки у останнього не виникає обов'язку переходу у наступному податковому періоді на загальну систему оподаткування, при якій такий суб'єкт позбавляється права застосовувати положення п. 6 ст. 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР та ст. 6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» від 03.07.1998 № 727/98 при здійсненні розрахункових операцій у сфері торгівлі.

Враховуючи наведене, касаційна скарга залишається без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Хмільницької об'єднаної державної податкової інспекції Вінницької області залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 07.12.2010 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22.03.2011 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою, поданою через Вищий адміністративний суд України у порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун