Справа № 804/17156/14
Суддя: Ляшко Олег Борисович
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючий суддяЛяшко О.Б.,
при секретаріСтавицькому О.В.,
позивача представника позивача представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4, Ярославцева В.Р., Малиша І.Ф.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Укртрансінспекції у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови, визнання протиправною бездіяльності, -
ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансінспекції у Дніпропетровській області № 019405 від 24.07.2014 року;
- визнати протиправною бездіяльність Управління Укртрансінспекції у Дніпропетровській області щодо неповідомлення ОСОБА_3 щодо розгляду 24.07.2014 року справи про порушення вимог Закону України "Про автомобільний транспорт";
- визнати протиправною бездіяльність Управління Укртрансінспекції у Дніпропетровській області щодо непред'явлення водію автомобіля ОСОБА_3 направлення на перевірку при проведенні перевірки 11.07.2014 року о 07 год. 00 хв. на 437 км автодороги Н-08.
В обґрунтування позову зазначено, що під час використання за власними потребами без мети отримання прибутку власного автомобіля "Мерседес Спринтер" держ. номер НОМЕР_1, співробітниками Управління Укртрансінспекції у Дніпропетровській області було проведено перевірку. Направлення на перевірку та копія акту, складеного за результатами перевірки, водію надана не була. Крім того, повідомлення від Управління Укртрансінспекції у Дніпропетровській області про розгляд справи на адресу позивача не надходило, що позбавило позивача можливості довести відсутність порушень норм ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", та призвело до винесення протиправного рішення про застосування фінансових санкцій до позивача.
Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити.
Представники відповідача у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову, надавши письмові заперечення проти позову, у яких зазначено, що дії відповідача щодо прийняття постанови є законними і ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу відносно ОСОБА_3 винесена на підставі акту № 001374 від 11.07.2014 року. Вважає, що доводи позивача про порушення відповідачем норм чинного законодавства України при винесенні постанови про застосування фінансових санкцій є хибними. Жодні порушення прав позивача та норм закону при складанні акту від № 001374 від 11.07.2014 року з боку управління Укртрансінспекції у Дніпропетровській області відсутні. Під час перевірки працівниками Управління Укртрансінспекції у Дніпропетровській області додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом було встановлено порушення вимог Закону України "Про автомобільний транспорт" а саме, на ділянці автодороги Н-08 Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя було зупинено автобус Мерседес д/н НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3, який надавав послуги з нерегулярних перевезень пасажирів за маршрутом м. м. Дніпропетровськ - Кирилівка (м. Бердянськ) без оформлення ліцензійної картки, договору з замовником транспортних послуг та протоколу перевірки та адаптації тахографу. Таким чином, позивачем було допущено порушення ст.39 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт", у зв'язку з чим 24.07.2014 року було винесено постанову № 019405 про застосування адміністративно-господарського штрафу.
Заслухавши позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006р. "Про затвердження Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті" працівниками Управління Укртрансінспекції в Дніпропетровській області 11.07.2014 р. на підставі направлення на перевірку № 026925 від 08.07.2014 року було проведено рейдову перевірку пасажирських, вантажних перевезень, легкових таксі на ділянці дороги м. Дніпропетровськ, а/д Н-08 437 км.
Під час перевірки транспортного засобу "Мерседес Бенц 318 CDI" держ. номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3, було виявлено, що послуги з нерегулярних пасажирських перевезень надавались без оформлення документів, передбачених ст.39 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме не оформлені ліцензійна картка, договір із замовником транспортних послуг, документ, що свідчить про сплату, протокол перевірки та адаптації тахографа транспортного засобу. За фактом виявлених порушень вимог законодавства України про автомобільний транспорт уповноваженим працівниками Управління Укртрансінспекції в Дніпропетровській області складено акт від 11.07.2014 року № 001374.
На адресу позивача, відповідно п.26 Постанови КМУ № 1567 від 08.11.2006 року, було направлено повідомлення від 10.07.2014 року № 3830/10/59-14 про час та місце розгляд справи, проте зазначений лист був повернутий до Управління Укртрансінспекції в Дніпропетровській області із відміткою поштового відділення про причини повернення.
На підставі акту № 001374 від 11.07.2014 року, заступником начальника Управління Укртрансінспекції у Дніпропетровській області було винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 019405 від 24 липня 2014 року до позивача через порушення ним чинного законодавства про автомобільній транспорт, згідно з якою до ОСОБА_3 застосовано фінансові санкції за порушення положень ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", у розмірі, передбаченому санкцією ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме у сумі 1700 гривень.
Зазначена постанова була направлена на адресу позивача, проте повернута до Управління Укртрансінспекції в Дніпропетровській області із відміткою від 28.08.2014 року «за закінченням терміну зберігання».
Позивач не погоджується з діями відповідача та вважає, що застосування до нього адміністративно-господарського штрафу є неправомірним та просить скасувати вищевказану постанову у зв'язку з тим, що він не є автомобільним перевізником та використовує автомобіль для власних потреб, що не мають на меті отримання прибутку.
Постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, згідно п.2 п.3, 4 якого передбачено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб'єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України; органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансінспекція, її територіальні органи - управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління; державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок.
Згідно пунктів 12, 13, 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка додержання суб'єктом господарювання, зокрема іноземним, вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка.
Графік проведення рейдових перевірок складається територіальним управлінням Укртрансінспекції з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, та інших обставин.
Щотижневий графік складається з урахуванням проведення рейдових перевірок не частіше ніж один раз на квартал.
Рейдова перевірка транспортних засобів проводиться на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях вантаження та розвантаження вантажних автомобілів, контрольно-вагових комплексах, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, у пунктах пропуску через державний кордон за погодженням з начальником органу охорони державного кордону.
За приписами п. 15 вказаного вище Порядку № 1567 визначено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.
Статтею 39 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначений перелік документів, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення, зокрема, для автомобільного перевізника - ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, ліцензійна картка, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.
Як вбачається із наявного в матеріалах справи акту перевірки № 001374 від 11.07.2014 року, під час перевірки посадовими особами управління Укртрансінспекції у Дніпропетровській області було зафіксовано факт надання послуг з нерегулярних пасажирських перевезень транспортним засобом "Мерседес Беннц 318 CDI" держ. номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3, водій ОСОБА_3.
Досліджуючи питання щодо наявності факту надання послуг з нерегулярних пасажирських перевезень позивачем як автомобільним перевізником, суд виходять з наступного.
Згідно статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Відповідно до ст. 29 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб'єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.
Так, як вбачається з матеріалів справи і не спростовано відповідачем, ОСОБА_3 не являється суб'єктом господарювання щодо надання послуг з пасажирських перевезень.
Крім того, як було встановлено в судовому засіданні, позивачем під час проведення перевірки, автомобіль "Мерседес Бенц 318 CDI" держ. номер НОМЕР_1 використовувався для власних потреб, без мети отримання прибутку.
Суд зазначає, що дані твердження позивача Управлінням Укртрансінспекції у Дніпропетровській області не було спростовано належними доказами, разом з тим не було надано відповідних підтверджень щодо здійснення позивачем саме нерегулярних пасажирських перевезень.
Отже, посилання відповідача на порушення ОСОБА_3 вимог Закону України "Про автомобільний транспорт" та винесення відносно нього постанови від № 019405 від 24 липня 2014 року про застосування адміністративно-господарського штрафу на підставі акту № 001374 від 11.07.2014 року є протиправним.
З огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що оскаржене рішення прийняте не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, оскільки відповідно до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність носить індивідуальний характер, тоді як судом встановлено про відсутність з боку позивача порушень вимог Закону України "Про автомобільний транспорт".
Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності Управління Укртрансінспекції у Дніпропетровській області щодо неповідомлення ОСОБА_3 щодо розгляду 24.07.2014 року справи про порушення вимог Закону України "Про автомобільний транспорт" суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 4 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" розглядати справи про накладення адміністративно-господарських штрафів за порушення, зазначені у цій статті, мають право посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.
Пунктом 25 Порядку № 1567 передбачено, що справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб'єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб'єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб'єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб'єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням (п. 26 Порядку № 1567).
У разі неявки уповноваженої особи суб'єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі (п. 27 Порядку № 1567).
Як було встановлено в судовому засіданні, повідомлення про розгляд справи Управлінням Укртрансінспекції у Дніпропетровській області № 3830/10/59-14 від 10.07.2014 року, яким призначено розгляд справи на 24 липня 2014 року о 14 год. 00 хв. направлено на адресу позивача рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та повернулось на адресу відправника із зазначенням відділенням поштового зв'язку причин про невручення, про що свідчать наявні в матеріалах справи копія конверту та копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.
Таким чином відповідач, у відповідності з чинним законодавством, здійснив всі необхідні дії стосовно повідомлення ОСОБА_3 щодо розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Отже, вимога про визнання протиправною бездіяльності Управління Укртрансінспекції у Дніпропетровській області щодо неповідомлення ОСОБА_3 щодо розгляду 24.07.2014 року справи про порушення вимог Закону України "Про автомобільний транспорт" не підлягає задоволенню.
Стосовно позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності Управління Укртрансінспекції у Дніпропетровській області щодо непред'явлення водію автомобіля ОСОБА_3 направлення на перевірку при проведенні перевірки 11.07.2014 року о 07 год. 00 хв. на 437 км автодороги Н-08 суд зазначає, що представником відповідача надано в судовому засіданні до матеріалів справи направлення на перевірку № 026925 від 08.07.2014 року, що підтверджує правомірність дій відповідача при проведенні рейдової перевірки на 437 км. автодороги Н-08.
Також, позивач в судовому засіданні підтвердив, що посадовою особою відповідача при перевірці його транспортного засобу було пред'явлено службове посвідчення, а пред'явити направлення на перевірку позивач не вимагав.
З урахуванням вищезазначеного суд доходить висновку, що вимога позивача про визнання протиправною бездіяльності Управління Укртрансінспекції у Дніпропетровській області щодо непред'явлення водію автомобіля ОСОБА_3 направлення на перевірку при проведенні перевірки 11.07.2014 року о 07 год. 00 хв. на 437 км автодороги Н-08 не підлягає задоволенню.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, а за приписами ч. 2 цієї статті передбачено, що в адміністративних правах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи вище наведені факти та докази, наявні в матеріалах справи, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Частиною 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Керуючись ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-
Адміністративний позов ОСОБА_3 - задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансінспекції у Дніпропетровській області № 019405 від 24 липня 2014 року про застосування адміністративно-господарського штрафу.
В іншій частині позову - відмовити.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 91 (дев'яносто одна) грн. 35 коп.
Апеляційна скарга на постанову суду подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2014 року.

Суддя О.Б. Ляшко