Справа № 2а-439/09
Суддя: Левицька Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2015р. Справа № 9104/183507/12

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Левицької Н.Г.,

судді Клюби В.В.,

судді Попка Я.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м.Самборі та Самбірському районі Львівської області, м.Самбір Львівської області

на постанову Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23.12.2009р. у справі №2-а-439/2009

за позовом ОСОБА_1, с.Корналовичі Самбірського району Львівської області

до управління Пенсійного фонду України в м.Самборі та Самбірському районі Львівської області, м.Самбір Львівської області

про стягнення недоплаченої державної соціальної допомоги "дітям війни", -

ВСТАНОВИВ:

18.05.2009р. ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, просив зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м.Самборі та Самбірському районі Львівської області нараховувати на його користь недоплачену, як дитині війни, щомісячну державну соціальну допомогу в сумі 4238,10грн. за період 2006-2008 років.

Постановою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23.12.2009р. у справі №2-а-439/2009 позовні вимоги задоволено частково; зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м.Самборі та Самбірському районі Львівської області здійснити донарахування та виплату позивачу підвищення до пенсії "дитині війни" в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. та з 22.05.2008р. по 31.12.2008р., відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідач: управління Пенсійного фонду України в м.Самборі та Самбірському районі Львівської області з таким рішенням суду не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову, якою повністю відмовити в задоволенні позовних вимог. Апеляційну скаргу відповідач мотивує тим, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснювалось в розмірах, передбачених Законами України "Про Державний бюджет України" на відповідний рік та в межах передбачених на це видатків; законодавством не визначено, з якого саме розміру мінімальної пенсії за віком слід визначати розмір підвищення до пенсії "дітям війни".

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до вимог ст.197 КАС України, вважає можливим розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегією суддів апеляційного суду встановлено наступне:

Безспірно встановлено, що позивач відноситься до категорії громадян, яким встановлено статус "дитини війни", відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), останній має право на отримання підвищення виплачуваної йому пенсії за віком.

Наявність у позивача права на отримання підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком є визначальною для вирішення даного спору, це право гарантується Конституцією України (стаття 46 Конституції України).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги щодо здійснення позивачу нарахування та виплати недоплаченого підвищення до пенсії дитині війни, за період з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. та з 22.05.2008р. по 31.12.2008р. підлягають задоволенню, оскільки Законом України "Про державний бюджет України на 2007 рік" зупинено надане ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" право дітей війни на нарахування та виплату підвищення 30% до пенсії. 09.07.2007р. окремі положення Закону України "Про державний бюджет в Україні на 2007 рік" визнано неконституційними, тим самим відновлено дію ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", яка тривала до 31.12.2007р., оскільки 01.01.2008р. ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" викладено в іншій редакції, згідно з якою дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів. Проте, рішенням Конституційного суду України від 22.05.2008р. вказані зміни ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" визнано неконституційними, останні втратили свою чинність з дня ухвалення Конституційним судом України вказаного рішення, яке також містить вказівку про преюдиціальне значення цього рішення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Враховуючи, що відповідно до законодавства держава взяла на себе обов'язок щодо виплати позивачу 30% підвищення до пенсії та поклала виконання цього обов'язку на центральний орган виконавчої влади - Пенсійний фонд України, який діє через свої місцеві органи, що входять в його систему, але вони не вчинили необхідних дій для нарахування цих коштів та їх виплати, суд першої інстанції вірно зазначив про те, що вони не виконали своїх повноважень без поважних причини.

Крім того, згідно із законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. Тому правильними є висновки суду першої інстанції щодо неприйняття до уваги положень ч.3 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якої мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання підвищення до пенсії "дітям війни".

Посилання апелянта на відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України "Про соціальний захист дітей війни" доплат до пенсії як на причину невиконання покладених на нього зобов'язань до уваги не приймаються, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти України").

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись вимогами ст.ст.160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м.Самборі та Самбірському районі Львівської області, м.Самбір Львівської області на постанову Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23.12.2009р. у справі №2-а-439/2009 за позовом ОСОБА_1, с.Корналовичі Самбірського району Львівської області до управління Пенсійного фонду України в м.Самборі та Самбірському районі Львівської області, м.Самбір Львівської області про стягнення недоплаченої державної соціальної допомоги "дітям війни", - залишити без задоволення.

2. Постанову Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23.12.2009р. у справі №2-а-439/2009, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н.Г. Левицька

Суддя В.В. Клюба

Суддя Я.С. Попко