Справа № 2а-31/10/1509
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2015-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" січня 2015 р. м. Київ К/9991/41136/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А.
СуддівМороз Л.Л.
Шведа Е.Ю.
провівши у порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду (далі - УПФ) України в Іванівському районі Одеської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_5 - представника ОСОБА_4 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2011 року

в с т а н о в и л а :

У лютому 2006 року ОСОБА_6 - представник ОСОБА_4 у Приморському районному суді м. Одеси пред'явив позов до УПФ України в Іванівському районі Одеської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог послався на те, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, інвалідом 2-ої групи, інвалідність пов'язана із виконанням обов'язків військової служби під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", має право на отримання додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75-ти відсотків мінімальної пенсії за віком та державної пенсії у розмірі не менше 8-ми мінімальних пенсій за віком.

Просив визнати неправомірними дії УПФ України в Одеській області при нарахуванні та виплаті державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, та зобов'язати останнього провести перерахунок додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, та основної державної пенсії, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01 січня 2000 року.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 липня 2009 року дану справі передано до Іванівського районного суду Одеської області.

Останньою постановою Іванівського районного суду Одеської області від 10 грудня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано незаконними дії УПФ України в Іванівському районі Одеської області при нарахуванні та виплаті ОСОБА_4, як інваліду 2-ої групи та постраждалому внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії, пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, з 01 липня 2002 року до 31 грудня 2007 року в частині застосування постанов Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 831 та від 03 січня 2002 року № 01, та в частині застосування в період з 01 січня 2008 року статей 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в редакції Закону від 28 грудня 2007 року № 107-VІ.

Зобов'язано УПФ України в Іванівському районі Одеської області провести перерахунок пенсії ОСОБА_4, як інваліду 2-ої групи та постраждалому внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії, з урахуванням його права на пенсію по інвалідності у розмірі не нижче 8-ми мінімальних пенсій за віком та на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75-ти відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 01 січня 2000 року по 31 грудня 2005 року, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законами України на відповідний рік, починаючи з 01 січня 2006 року, та виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком з наступними її змінами згідно законів України, з виплатою різниці між перерахованим розміром пенсії та фактично отриманим.

Зобов'язано УПФ України в Іванівському районі Одеської області при розрахунку пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, керуватися розміром мінімальної пенсії за віком, що встановлюється виключно законами України, та сплачувати ОСОБА_4, як інваліду 2-ої групи та постраждалому внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії, пенсію по інвалідності, яка у всіх випадках не може бути нижчою 8-ми мінімальних пенсій за віком, та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75-ти процентів мінімальної пенсії за віком.

В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2011 року апеляційну скаргу УПФ України в Іванівському районі Одеської області задоволено.

Постанову Іванівського районного суду Одеської області від 10 грудня 2010 року скасовано.

Прийнято у справі нову постанову, якою відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4

Не погоджуючись з судовим рішенням апеляційного суду ОСОБА_5 - представник ОСОБА_4 подав касаційну скаргу. Посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить його рішення скасувати та залишити в силі постанову Іванівського районного суду Одеської області від 10 грудня 2010 року.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інвалідом 2-ої групи, одержує пенсію по інвалідності та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до положень статей 50, 54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон № 796-ХІІ).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що при розрахунку державної пенсії та додаткової пенсій за шкоду, заподіяну здоров'ю, передбачених статтями 54 50 Закону України № 796-ХІІ, застосуванню при їх обчисленні підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого в законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Крім того, позивач не звертався до УПФ України в Іванівському районі Одеської області з заявою про перерахунок пенсії.

З таким висновком суду апеляційної інстанції колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується частково.

Так, статтею 49 Закону № 796-ХІІ передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

У відповідності з частиною четвертою статті 54 Закону № 796-ІІІ, яка визначає підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1, та у зв'язку з втратою годувальника, в усіх випадках розміри пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими - по 2-ій групі інвалідності - 8-ми мінімальних пенсій за віком.

Згідно із статтею 50 цього Закону особам, віднесеним до категорії 1, зокрема, інвалідам 2-ої групи призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, вихідним критерієм обрахунку державної та додаткової пенсій за шкоду, заподіяну здоров'ю, виступає мінімальна пенсія за віком. Мінімальний розмір пенсії за віком згідно статті 28 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-ІV) встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Порядок обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 1997 року № 523.

Ця постанова була чинною на час виникнення спірних правовідносин і її положення стосовно критеріїв обчислення розмірів пенсій відповідають положенням статей 50, 54 Закону України № 796-ХІІ.

Тому, апеляційний суд правильно виходив із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, а його висновок, що при розрахунку державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, передбачених статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого в законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком, є обґрунтованим.

Разом з тим, апеляційний суд помилково застосував до спірних правовідносин положення абзацу 2 частини четвертої статті 45 Закону № 1058-ІV, якою передбачено, що у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Тобто, зі змісту цієї статті слідує, що її положення підлягають застосуванню тоді, коли в особи виникло право на підвищення пенсії.

У даному випадку права на підвищення пенсії у позивача не виникло, натомість протиправними діями відповідача було порушено його конституційне право на соціальний захист, а тому, таке право підлягає відновленню в межах строку звернення до адміністративного суду.

Статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції статті, яка діяла на момент подання позову) встановлено річний строк для звернення до адміністративного суду для захисту своїх прав, свобод та інтересів.

У відповідності до частини першої статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції спірного періоду) пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судами, що ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом 24 лютого 2006 року, водночас, відповідач наполягав на застосуванні наслідків пропущення строку звернення до адміністративного суду.

Враховуючи викладене позовні вимоги підлягають задоволенню починаючи з 24 лютого 2005 року, а тому, постанову Апеляційного суду Одеської області від 21 червня 2011 року, в цій частині, слід скасувати.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення повинні бути законними і обґрунтованими.

Оскільки обставини справи встановлені повно і всебічно, а суд апеляційної інстанцій лише не правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, то колегія суддів вважає можливим ухвалити у справі нове рішення про часткове задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210, 220, 222, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 - представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2011 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії скасувати та ухвалити у цій справі нове рішення.

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_4 державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до статей 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною першою статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області здійснити призначення, нарахування та виплату ОСОБА_4 державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до статей 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною першою статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 24 лютого 2005 року.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Судді Горбатюк С.А.

Мороз Л.Л.

Швед Е.Ю.