Справа № 812/3756/13-а
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2015-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2015 року м. Київ К/800/37473/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі суддів:

Мороз В.Ф.

Логвиненко А.О.

Донець О.Є.

здійснивши попередній розгляд касаційної скарги Закритого акціонерного товариства «Білевро» на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 15 травня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2013 року у справі за позовом Закритого акціонерного товариства «Білевро» до Луганської митниці про визнання незаконними дій, визнання незаконною та скасування картки відмови № /2013/00005 від 15 квітня 2013 року та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

Закрите акціонерне товариство «Білевро» звернулось із позовом в якому просило: визнати незаконними дії митниці, щодо внесення недостовірних даних в картку відмови №/2013/00005 від 15.04.2013 року, а саме, що Позивачем не надано документів, підтверджуючих комерційне використання транспортного засобу Вольво S - 40 р.н. НОМЕР_1 для промислового чи комерційного безоплатного перевезення вантажів через митний кордон України; визнати незаконними дії митниці, щодо внесення недостовірних даних до вищезазначеної картки відмови, а саме, митницею зазначено що вищезазначений транспортний засіб використовувався для особистих цілей; визнати незаконними дії митниці, щодо незаконної заборони позивачеві користуватись вищезазначеним автомобілем в комерційних цілях на митній території України шляхом надання вищезазначеної картки відмови; визнати незаконними дії митниці, щодо втручання у комерційну (господарську) діяльність Позивача, шляхом надання картки відмови; визнати незаконною та скасувати картку відмови №/2013/00005 від 15.04.2013 року; зобов`язати митницю пропустити на митну територію України транспортний засіб на підставі наданих Позивачем на кордоні 15.04.2013 року документів; зобов`язати митницю внести у відповідний реєстр ЄАІС ДМС дані про вищезазначений транспортний засіб, як транспортний засіб комерційного використання митному режимі тимчасового ввезення, на підставі наданих Позивачем на кордоні 15.04.2013 року документів; зобов'язати митницю надати звіт у порядку ст. 163 КАС України.

Позов мотивовано тим, що норми Стамбульської конвенції Про тимчасове ввезення (Стамбул 1990) позивачем виконані та при перетині кордону надані усі необхідні документи, які підтверджують використання ним автомобіля у комерційних цілях.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 15 травня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2013 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеними судовими рішеннями, товариство подало касаційну скаргу у якій просить їх скасувати, та винести у справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

На дану касаційну скаргу товариства надійшло заперечення митниці, у якому остання рішення суду першої та апеляційної інстанції вважає такими, що ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права, та просить залишити касаційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 11 квітня 2013 року між позивачем та ДП «Донбаснафтопродукт» укладено угоду про взаємне надання послуг № 77, на підставі якої ЗАТ "Білевро" мав демонструвати шляхом міжнародних перевезень на транспорті підприємства автомобілі Вольво S - 40 р.н. НОМЕР_1 нумізматам різних держав в адміністративних центрах Росії, Білорусії, Литви та обласних центрах України колекційні монети України, організовуючи при цьому виставки та зустрічі з колекціонерами або іншими зацікавленими особами.

15 квітня 2013 року на виконання наказів підприємства для демонстрації монет на території Росії директором ЗАТ «Білевро» на автомобілі Вольво S - 40 р.н. НОМЕР_1 перетнуто кордон із Російською федерацією із вказаними монетами, що належали як позивачу, так і ДП «Донбаснафтопродукт», через митний пункт «Ізварине».

15 квітня 2013 року автомобіль Вольво S - 40 р.н. НОМЕР_1 прибув до зони митного контролю м/п «Ізварине» з боку Росії смугою «червоний коридор».

Директором ЗАТ «Білевро» при заповненні декларації не внесено дані про транспортний засіб, мотивуючи це тим, що автомобіль не відноситься до транспортного засобу приватного користування, а є транспортним засобом комерційного призначення і тому повинен бути оформлений за Стамбульською Конвенцією у режимі тимчасового ввезення строком на 1 рік, при цьому ним надано дві митні декларації для письмового декларування товарів, що переміщуються підприємствами (службовими особами підприємств) для комерційних потреб, пов'язаних зі здійсненням підприємницької діяльності, які не відповідали вимогам діючого законодавства, а доказів того, що автомобіль ввозиться до комерційного використання, не було надано, у зв'язку з чим йому було відмовлено у пропуску автомобіля на територію України за ознаками комерційного використання, та прийнято картку відмови.

Картка відмови мотивована тим, що з урахуванням п.59 ст.4 МК України від 13.03.2012 № 4495-УІ та відповідно до пункту "Ь" статті 1 Додатка С до Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул. 1990 РІК), вищезазначений транспортний засіб під керуванням громадянина - резидента України не використовується в комерційних цілях (платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення вантажів) - відсутні необхідні документи, згідно вимог ст. 335 МК України та Закону України від 05.04.2001 р.. № 2344- «Про автомобільний транспорт". Таким чином, транспортний засіб використовується відповідно до п. 60 ст.4 Митного Кодексу України, як транспортний засіб особистого користування - зареєстрований на території Литви та перебуває у тимчасовому користуванні громадянина - резидента України та ввозиться ним на митну територію України виключно для особистого користування, а не для промислового або комерційного транспортування товарів чи пасажирів за плату або безоплатно.

Крім того у картці відмови зазначено, що перетин кордону транспортним засобом можливий у разі виконання особою вимог, а саме: надання громадянином - резидентом відповідно до п.3 ст. 380 Митного кодексу України письмового зобов'язання про зворотне вивезення транспортного засобу та після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Згідно з п. 59 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України від 13.03.2012р. № 4495-VІ транспортні засоби комерційного призначення будь-яке судно у тому числі самохідні та несамохідні ліхтери та баржі, а також судна на підводних крилах), судно на повітряній подушці, повітряне судно, автотранспортний засіб (моторні транспортні засоби, причепи, напівпричепи) чи рухомий склад залізниці, що використовуються в міжнародних перевезеннях для платного транспортування осіб або для платного чи безоплатного промислового чи комерційного транспортування товарів разом з їхніми звичайними запасними частинами, приладдям та устаткуванням, а також мастилами та паливом, що містяться в їхніх звичайних баках упродовж їхнього транспортування разом із транспортними засобами комерційного призначення.

Відповідно до ч. 1 ст.189 МК України транспортні засоби комерційного призначення, що використовуються для переміщення товарів та/або пасажирів через митний кордон України, можуть тимчасово ввозитися на митну територію України без справляння митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності. Частиною 3 даної статті передбачено, що тимчасове ввезення транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України допускається за умови, що такі транспортні засоби не використовуватимуться для внутрішніх перевезень на митній території України.

Умови здійснення міжнародних перевезень вантажів та пасажирів (багажу) регламентовані Конвенцію про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів (м.Женева, 1956р.) та Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення пасажирів та багажу (м.Женева 1973р.).

Конвенція про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів (м.Женева, 1956р.) застосовується до будь-якого договору дорожнього перевезення вантажів за винагороду з використанням автомобілів, коли вказані в договорі місце прийняття до перевезення вантажу і місце, передбачене для здачі вантажу, знаходяться на території двох різних країн, з яких принаймні одна являється учасником Конвенції. Статтями 4 та 5 цієї Конвенції, передбачено, що договір перевезення встановлюється накладною, другий примірник якої супроводжує вантаж.

Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення пасажирів та багажу (м. Женева 1973р.) застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення пасажирів ( та у відповідних випадках - їх багажу) транспортними засобами, коли у договорі вказано, що перевезення здійснюється територією принаймні двох країн та що пункт відправлення або пункт призначення, або той та інший знаходяться на території однієї з країн, що домовляються. Статтею 5 зазначеної Конвенції передбачено, що під час перевезення пасажирів перевізник має видати індивідуальний або колективний квиток, в якому мають бути зазначені назва та адреса перевізника.

Згідно ч.3,4 ст. 53 Закону України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 № 2344-ІІІ при виконанні міжнародних перевезень вантажів нерезиденти України повинні мати: дозвіл України; дозвіл щодо узгодження умов та режимів перевезення в разі перевищення вагових або габаритних обмежень чи документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових (габаритних) обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; сертифікат відповідності транспортного засобу вимогам законодавства України щодо безпеки руху та екологічної безпеки, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України; документи на вантаж. При виконанні міжнародних перевезень пасажирів нерезиденти повинні мати: дозвіл України; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; список пасажирів (для нерегулярних та маятникових перевезень); білетно-облікову документацію.

Відповідно ст. 9 до Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Таким документом при автомобільних перевезеннях може бути міжнародна автомобільна накладна (СМR).

Пунктом 1 ч.1 ст.335 МК України визначений перелік документів та відомостей, які перевізник (декларант, уповноважена ним особа) надають митному органу при перевезені товарів автомобільним транспортом: а) документи на транспортний засіб, зокрема ті, що містять відомості про його державну реєстрацію (національну належність); б) транспортні (перевізні) документи (міжнародні товаротранспортні накладні); в) визначений актами Всесвітнього поштового союзу документ, що супроводжує міжнародні поштові відправлення (за їх наявності); г) комерційні документи (за наявності) на товари, що перевозяться, які містять відомості, зокрема, про найменування та адресу перевізника, найменування країни відправлення та країни призначення товарів, найменування та адреси відправника (або продавця) та отримувача товарів; ґ) відомості про кількість вантажних місць та вид упаковки; д) найменування товарів; е) вага брутто товарів (у кілограмах) або об'єм товарів (у метрах кубічних), крім великогабаритних вантажів;

Тобто, визнання автотранспортного засобу (у тому числі легкового) як транспортного засобу комерційного використання можливо виключно за умови його використання для платного перевезення осіб або промислового чи комерційного платного або безоплатного перевезення вантажів, що повинно підтверджуватись: при платному перевезенні осіб: білетно-обліковою документацію; при платному чи безоплатному промисловому чи комерційному транспортуванні товарів: товарно-транспортниими документами, зокрема міжнародною автомобільною накладною (СМR).

Враховуючи вищевикладене, громадянин (як резидент так і нерезидент) може тимчасово в'їжджати на територію України на транспортному засобі комерційного призначення зі звільненням від оподаткування і без застосування гарантії за умови, що вказаний транспортний засіб знаходиться у власності (користуванні) юридичної особи, яка зареєстрована на території іншої держави, та використовується в комерційних цілях (платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення товарів).

При цьому громадянин, який возить транспортний засіб комерційного призначення на митну територію України, повинен мати: документи, що підтверджують здійснення цим громадянином діяльності на користь юридичної особи - власника (користувача) транспортного засобу; належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення транспортного засобу; документи на транспортний засіб, що підтверджують його реєстрацію в іншій державі на ім'я особи, яка зареєстрована або постійно проживає за межами України; документи на транспортний засіб, що підтверджують мету його тимчасового ввезення; документи, що підтверджують комерційне використання транспортного засобу.

Оскільки судами встановлено, що позивачем у пункті перетину кордону 15 квітня 2013 року жодні документи, які б підтверджували комерційне використання транспортного засобу марки А Volvo S40 при перетину кордону України митним органам пред'явлені не були, тому висновок митного органу про невизнання даного транспортного засобу, як транспортний засіб комерційного призначення при перетині митного контролю є правомірним.

Крім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст. 105 МК України у митний режим тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами поміщуються виключно товари, транспортні засоби комерційного призначення, зазначені у ст. 189 МК України та в Додатках В.1-В.9,С,Б до Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік), на умовах, визначених вказаними Додатками, а також повітряні судна, які ввозяться на митну територію України українськими авіакомпаніями за договорами оперативного лізингу.

Статтею 189 МК України визначено, що транспортні засоби комерційного призначення, що використовуються для переміщення товарів та/або пасажирів через митний кордон України, можуть тимчасово ввозитися на митну територію України без справляння митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності,

Згідно з п. "а" ст. 5 Додатка С до Конвенції для того, щоб можна було скористатись правами на пільги, що надаються цим Додатком, транспортні засоби комерційного використання повинні бути зареєстрованими на території, яка не є територією тимчасового ввезення, на ім'я особи, яка зареєстрована або постійно проживає за межами території тимчасового ввезення, і ввозитись та використовуватись особами, які здійснюють свою діяльність з такої території.

При цьому, п. "а" ст. 7 Додатка С до Конвенції зазначається, що незважаючи на положення статті 5 цього Додатка, транспортні засоби комерційного використання можуть використовуватись третіми особами, які мають належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення і які здійснюють свою діяльність на користь останнього, навіть якщо вони зареєстровані або постійно проживають на території тимчасового ввезення.

Зазначені норми ст.ст. 105 та 189 МК України та Конвенції стосовно надання пільг в оподаткуванні митними платежами при тимчасовому ввезенні транспортних засобів - можуть застосовуватись виключно для транспортних засобів комерційного призначення (використання).

Враховуючи, що вищезазначений транспортний засіб, під час переміщення 15 квітня 2013 року не використовувався для платного перевезення осіб або промислового чи комерційного платного або безоплатного перевезення вантажів, тобто не мав статусу транспортного засобу комерційного призначення (використання), відмова митниці у пропуску на митну територію даного транспортного засобу у режимі тимчасового ввезення із наданням пільг в оподаткуванні митними платежами є правомірною.

Згідно з п. 60 ч. 1 ст. 4 МК України транспортні засоби особистого користування - наземні транспортні засоби товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепи до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД, плавучі засоби та повітряні судна, що зареєстровані на території відповідної країни, перебувають у власності або тимчасовому користуванні відповідного громадянина та ввозяться або вивозяться цим громадянином у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію виключно для особистого користування, а не для промислового або комерційного транспортування товарів чи пасажирів за плату або безоплатно.

Відповідно до пункту "с" ст. 1 Додатка С до Конвенції "приватне використання" означає перевезення особою виключно для особистих потреб, за винятком будь-якого комерційного використання.

Пунктом "f" статті 1 Конвенції термін "особа" означає як фізичну, так і юридичну особу, якщо інше не передбачене контекстом.

Відповідно до наданих документів, транспортний засіб марки Volvo S40 належить ЗАТ "Білевро", та переміщувався 15 квітня 2013 року через митний кордон України громадянином ОСОБА_4, який є представником зазначеного підприємства та мав належні повноваження власника на тимчасове користування зазначеним автомобілем.

Таким чином транспортний засіб не здійснював 15 квітня 2013 року комерційні перевезення осіб та товарів, віднесення його посадовими особами митниці до категорії транспортного засобу особистого користування, який перебуває у тимчасовому користуванні громадянина України є цілком обґрунтованим, в зв'язку з чим позивачу правомірно були застосовані норми ст.380 МК України, тому позовні вимоги в частині визнання незаконними дії відповідача щодо внесення недостовірних даних в картку відмови, а саме: те, що позивачем не надано документів, підтверджуючих використання транспортного засобу для промислового чи комерційного безоплатного перевезення вантажів через митний кордон України; визнання незаконною та скасування картки відмови, як таку, що мотивована з невірним застосуванням норм діючого законодавства при аналізі наданих позивачем відповідачу при перетині кордону, наказу підприємства-власника транспортного засобу та доданих до нього документів не підлягають задоволенню.

Вимоги позивача щодо визнання незаконними дії відповідача в частині примушення вносити в декларацію відомостей, які не відповідають дійсності; визнання незаконними дії відповідача в частині незаконної заборони позивачеві користуватись автомобілем в комерційних цілях на митній території України на підставі наданих останнім документів шляхом надання картки відмови є необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно ст. 19 МК України передбачено, що митні органи інформують заінтересованих осіб про митні правила у встановленому законом порядку.

Судами встановлено, що митницею було роз'яснено умови ввезення транспортних засобів на митну територію України.

Згідно наданої директором ЗАТ «Білевро» митної декларації транспортний засіб марки Volvo S40 ввезений в Україну з метою транзиту.

Відповідно до п. 1.3 Порядку заповнення митної декларації для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов'язаних з провадженням підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.05.2012 № 614, декларація заповнюється власноручно громадянами, який досяг 16-річного віку, або уповноваженою ним особою і засвідчується його особистим підписом до пред'явлення товарів для митного контролю.

Пунктом 1.7 Порядку передбачено, що посадові особи митних органів не мають права заповнювати декларацію, змінювати чи доповнювати відомості, зазначені в декларації, за винятком усунення до неї відомостей, що належать до компетенції митних органів.

Судами встановлено, що громадянином ОСОБА_4 декларація була заповнена власноручно і самостійно вказано напрям переміщення і зазначено автомобіль марки Volvo S40, як транспортний засіб особистого користування.

Таким чином, суди вірно зазначили, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо решти позовних вимог, то відсутні підстави для їх задоволення, оскільки вони є похідними від тих позовних вимог в задоволенні яких судом відмовлено.

Колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність підстав задоволення позовних вимог.

Відтак доводи касаційної інстанції не дають підстави вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень судами попередніх інстанцій неправильно застосовані норми матеріального чи процесуального права.

Керуючись статтею 220-1, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Білевро» залишити без задоволення, а постанову Луганського окружного адміністративного суду від 15 травня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2013 року - без змін.

Рішення набирає законної сили через п'ять днів після направлення його копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянуте Верховним Судом України в порядку ст.ст. 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: В.Ф. Мороз

А.О. Логвиненко

О.Є Донець