Справа № 813/7371/14
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2015-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2015 року Справа № 813/7371/14

13 год. 15 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Кравців О.Р.,

секретар судового засідання Небесна М.В.,

від позивача ОСОБА_1,

від відповідача Ганущин Р.В.,

від третьої особи Малець Н.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення Інспекції з питань захисту прав споживачів у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Комунальне підприємство «Адміністративно-технічне управління».

Суть спору.

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_4 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Львівській області (далі - відповідач, Інспекція), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Комунальне підприємство «Адміністративно-технічне управління», в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 0468 від 11.10.2013 року про накладення штрафу на позивача штрафу у сумі 1700,00 грн. за порушення законодавства про рекламу.

Позивач вважає таке рішення прийнятим без законних підстав та таким, що підлягає скасуванню, оскільки не вчиняв правопорушень у сфері відносин, які регулюються законодавством про рекламу. Зокрема, позивач стверджує, що не брав участі у замовленні, виробництві та самовільному встановленні відповідної рекламної продукції, нічого не знав про розгляд Інспекцією справи щодо порушення ним законодавства про рекламу, рекламні щити вивішені не ним, а ФОП ОСОБА_6, з яким позивач здійснює в одному приміщенні спільну підприємницьку діяльність. Докази протилежного у матеріалах справи про порушення законодавства про рекламу відсутні.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві та усних поясненнях, просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив повністю з підстав викладених у письмовому запереченні /а.с.79-82/, в якому зазначив, що дії та рішення Інспекції за результатами розгляду питання про порушення законодавства про рекламу є законними та обґрунтованими; листи про необхідність представити в Інспекцію пояснення по факту розміщення рекламних конструкцій з порушенням встановленого порядку, надати інформацію про вартість розповсюджених рекламних конструкцій, а також про необхідність з'явитися до Інспекції для участі у розгляді питання про порушення законодавства про рекламу надсилалися за адресою проживання позивача та здійснення ним підприємницької діяльності. Подання про порушення законодавства про рекламу до Інспекції скеровано Департаментом економічної політики Львівської міської ради відповідно до законодавства. Тому, просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» подав письмові пояснення та заперечення /а.с.121-123/, в яких повністю підтримав правову позицію Інспекції. Вважає позовні вимоги безпідставними, оскільки порушення зафіксовано правомірно. На момент обстеження у закладі харчування за адресою АДРЕСА_1 кутка споживача не було, а інженеру пред'явлено свідоцтво про реєстрацію ФОП ОСОБА_4, а відповідно вимоги про усунення порушень скеровано за юридичною адресою зазначеною у свідоцтві про реєстрацію ФОП ОСОБА_4

Також, з метою додаткової перевірки фактів викладених ФОП ОСОБА_4 у позовній заяві, інженер КП «Адміністративно-технічне управління» вийшла за адресою АДРЕСА_1 та склала акт про те, що у відповідному закладі харчування здійснюють діяльність два суб'єкти господарювання - ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_6 Дозвільні документи обох суб'єктів господарювання присутні у кутку споживача, копії договорів оренди надані ОСОБА_6.

Звернуто увагу суду на те, що обидва суб'єкти господарювання не тільки здійснюють діяльність в одному приміщенні, але й станом на 2014 рік зареєстровані за однією юридичною адресою: Львівська область, Буський район, с. Ожидів; перереєстрація суб'єкта господарювання на нову юридичну адресу (з АДРЕСА_2) відбулася у кінці 2013 року. Оскільки ж торговий патент на провадження торговельної діяльності виданий 20.06.2013 року, місцем реєстрації в якому вказано вул. Під АДРЕСА_2, саме за цією адресою двічі скеровувалися вимоги Департаменту про усунення порушень рекомендованою кореспонденцією.

Просив у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Суд, заслухав пояснення представників сторін та третьої особи, допитав свідка, з'ясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, а також ті, які мають інше значення для вирішення справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідив докази у справі, та -

в с т а н о в и в :

За результатами розгляду справи про порушення законодавства про рекламу Інспекцією прийнято рішення № 0468 від 11.10.2013 року про накладення на ФОП ОСОБА_4 штрафу за порушення законодавства про рекламу у сумі 1700,00 грн. та зобов'язано сплатити штраф до державного бюджету у Шевченківському районі м. Львова /а.с.84/, про що повідомлено ФОП ОСОБА_4 як за юридичною адресою, так і за фактичною адресою /а.с.89/.

Також, Інспекція листом від 07.11.213 року № 5115 направила матеріали розгляду справи про порушення законодавства про рекламу щодо ФОП ОСОБА_4 прокурору Личаківського району м. Львова для передачі до суду у зв'язку з несплатою у добровільному порядку штрафних санкцій /а.с.89/.

За позовом прокурора Личаківського району м. Львова в інтересах держави в особі Інспекції до ФОП ОСОБА_4 про стягнення коштів Львівським окружним адміністративним судом 14.04.2014 року прийнято рішення у справі № 813/2284/14 про стягнення з ФОП ОСОБА_4 до бюджету штрафу у сумі 1700,00 грн. /а.с.90-91/.

Головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції 01.07.20114 року відкрито виконавче провадження /а.с.92/ з виконання виконавчого листа № 813/2284/14 виданого 04.06.2014 року про стягнення з ФОП ОСОБА_4 до бюджету суми в розмірі 1700,00 грн. /а.с.92/.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч. 2 цієї ж статті можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

В розумінні ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Юрисдикція адміністративних судів, відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України, поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Засади рекламної діяльності в Україні, відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами визначені Законом України від 03.07.1996 р. № 270/96-ВР «Про рекламу» (далі - Закон № 270/96-ВР).

Відповідно до ст. 1 Закону № 270/96-ВР, реклама - це інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати та підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо такої особи чи товару. Згідно з цим Законом, особа - це фізична особа, у тому числі суб'єкт підприємницької діяльності, юридична особа будь-якої форми власності, представництво нерезидента в Україні, а товар - будь-який предмет господарського обігу, в тому числі продукція, роботи, послуги, цінні папери, об'єкти права інтелектуальної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону № 270/96-ВР розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах провадиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, та в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. При видачі дозволів на розміщення зовнішньої реклами втручання у форму та зміст зовнішньої реклами забороняється.

Відповідно до вимог п. 2 ст. 26 Закону № 270/96-ВР на вимогу органів державної влади, на які покладено контроль за дотриманням законодавства про рекламу, рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами зобов'язані надавати документи, усні чи письмові пояснення, відео - та звукозаписи, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення ними повноважень щодо контролю.

Особи, винні у порушенні законодавства про рекламу, несуть дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення законодавства про рекламу несуть рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами (ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Закону № 270/96-ВР).

Згідно з ч. 6 ст. 27 Закону № 270/96-ВР за неподання або подання завідомо недостовірної інформації щодо вартості розповсюдженої реклами та/або виготовлення реклами та/або вартості розповсюдження реклами центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, необхідної для здійснення ними передбачених цим Законом повноважень, на рекламодавців, виробників реклами та розповсюджувачів реклами накладається штраф у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З матеріалів справи судом встановлено, що комунальним підприємством «Адміністративно-технічне управління» здійснено обстеження за адресою АДРЕСА_1, у м. Львова, за результатами якого виявлено порушення законодавства про рекламу та на юридичну адресу ФОП ОСОБА_4 рекомендованою кореспонденцією Департаментом економічної політики Львівської міської ради надіслано вимогу про усунення порушень № 23/Р-5-1999 від 10.07.2013 року у зв'язку з порушенням ч. 1 ст. 16 Закону України "Про рекламу", а саме: у зв'язку з самовільним встановленням виносної спеціальної конструкції зовнішньої реклами, одноярусного двостороннього рекламо носія на тротуарі по АДРЕСА_1 /а.с.145, 147/.

Також, Департаментом економічної політики Львівської міської ради надіслано ФОП ОСОБА_4 вимогу про усунення порушень № 23/Р-5-2026 від 16.07.2013 року у зв'язку з порушенням ч. 1 ст. 16 Закону України "Про рекламу", а саме: у зв'язку з самовільним встановленням спеціальної конструкції зовнішньої реклами за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.141, 142/.

Крім того, Департаментом економічної політики Львівської міської ради року скеровано до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Львівській області подання від 02.08.2013 року № 23/Р-5-2300 про порушення Закону України "Про рекламу" та подання від 06.08.2013 року № 23/Р-5-2366 аналогічного змісту /а.с.138-139/.

Інспекцією 03.09.2013 року складено протокол № 0570 про порушення ФОП ОСОБА_4 законодавства про рекламу /а.с.87/ та надіслано ФОП ОСОБА_4 листа від 04.09.2013 року № 4099, з проханням надати до 24.09.2013 року інформацію про вартість розміщеної реклами, розповсюдженої з порушенням вимог рекламного законодавства (копії рахунків, платіжних доручень), пояснення по факту розміщення зовнішньої реклами з долученням підтверджуючих документів /а.с.88/.

Оскільки ОСОБА_4 відомостей вказаних у листі не надав, Інспекцією надіслано наступного листа від 25.09.2013 року № 4395 про запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про рекламу, призначений на 11.10.2013 року /а.с.88/ та за результатами розгляду справи про порушення законодавства про рекламу Інспекцією прийнято рішення № 0468 від 11.10.2013 року про накладення на ФОП ОСОБА_4 штрафу у сумі 1700,00 грн. та зобов'язано сплатити штраф /а.с.84/.

На підтвердження надсилання ФОП ОСОБА_4 листів та запитів, Інспекцією долучено списки згрупованих поштових відправлень /а.с.37-39/.

Таким чином, і Департаментом економічної політики Львівської міської ради і Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Львівській області вчинено дії спрямовані на притягнення до відповідальності за порушення законодавства про рекламу відповідно до законодавства України.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Предметом доказування відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку звернення до адміністративного суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Заперечуючи правомірність накладення штрафу, позивач ствердив, що не брав участі у замовленні, виробництві та самовільному встановленні відповідної рекламної продукції, оскільки за адресою по АДРЕСА_1, здійснює спільну підприємницьку діяльність з ФОП ОСОБА_6 яким вивішено рекламу, а також нічого не знав про розгляд Інспекцією справи щодо порушення ним законодавства про рекламу, оскільки змінив місце проживання з АДРЕСА_2 на АДРЕСА_3.

Суд не бере до уваги такі покликання з огляду на наступне.

Судом з матеріалів справи встановлено, що згідно з договором оренди від 28.05.2013 року орендарем приміщення по АДРЕСА_1 є ФОП ОСОБА_6 /а.с.6-8/; також, згідно з іншим договором оренди нежитлового приміщення від 28.05.2014 року, згідно з яким орендарем приміщення по АДРЕСА_1, є ФОП ОСОБА_4 /а.с.131-133/.

Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцем проживання ФОП ОСОБА_4 є АДРЕСА_3; основним видом економічної діяльності є діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування /а.с.12/.

Згідно з копією паспорта ОСОБА_4 зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 /а.с.94-95/.

Також, в судовому засіданні в якості свідка допитано ОСОБА_6, який пояснив, що здійснює підприємницьку діяльність за адресою по АДРЕСА_1, спільно з ОСОБА_4 в одному приміщенні. ОСОБА_4 відношення до рекламних щитів немає, оскільки один щит замовив ОСОБА_6 у свого знайомого за символічну плату, приблизно 100 грн., а другий - наданий компанією «Сандора» в безоплатне користування. Свідок гадав пояснення, що у липні 2013 року прийшов мужчина від муніципалітету і сказав, що реклама незаконна, бо не надано дозволу, а тому її треба зняти. Коли ОСОБА_6 навідався в офіс Комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» на вул. Сахарова, 42, у м. Львові, йому повторили, що реклама незаконна і її треба зняти. Однак, жодної кореспонденції за адресою по АДРЕСА_1, стосовно порушення законодавства про рекламу свідок не отримував.

Свідок також зазначив, що як під час обстеження в липні 2013 року, так і під час відвідин офісу Комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» на вул. Сахарова, 42, він представлявся представником ФОП ОСОБА_4, та погодився з тим, що під час обстеження у липні 2013 року куток споживача за місцем здійснення підприємницької діяльності по АДРЕСА_1, не було обладнано ні ФОП ОСОБА_6 ні ФОП ОСОБА_4

Представник третьої особи підтвердив покази свідка в тій частині, що на момент проведення обстеження 27.06.2013 року кутка споживача у закладі харчування не було і на вимогу інженера було пред'явлено свідоцтво про реєстрацію ФОП ОСОБА_4

Таким чином, правова позиція викладена у запереченнях третьої особи збігається з показами наданими суду свідком ОСОБА_6 про те, що на момент винесення вимоги та звернення до Інспекції з питань захисту прав споживачів у КП «Адміністративно-технічне управління» не було жодної інформації про те, що реклама могла бути розповсюджена не ФОП ОСОБА_4, а іншим суб'єктом підприємницької діяльності.

Суд також відзначити алогічну поведінку свідка, який не пояснив суду чому він під час обстеження та відвідування офісу КП «Адміністративно-технічне управління» не надав власних документів щодо ведення ним у відповідному приміщенні підприємницької діяльності, чому не признався, що саме він є розповсюджувачем реклами, та чому під час відвідання офісу КП «Адміністративно-технічне управління» називався представником ФОП ОСОБА_4, таким чином, свідомо вводячи в оману комунальне підприємство.

Як справедливо зауважив представник третьої особи, торговий патент, що був представлений під час обстеження у 2013 році, виданий державною податковою службою на ім'я ФОП ОСОБА_4 20.06.2013 року, місцем реєстрації суб'єкта господарювання вказано вул. Під АДРЕСА_2 /а.с.129/. Тому, саме за цією адресою скеровувалися вимоги департаменту економічної політики.

Слід також зауважити, що за цією ж адресою та за адресою здійснення підприємницької діяльності скеровувалися відповідні листи Інспекцією /а.с.37-39/.

Представником відповідача надано суду лист-відповідь Львівської дирекції «Укрпошти» від 28.01.2014 року № 05-22-195 про те, що рекомендований лист № 944 від 15.10.2013 року на адресу АДРЕСА_1, 79010, ФОП ОСОБА_4, надійшов 17.10.2013 року у ВПЗ Львів-10 та 16.11.2013 року повернутий на зворотну адресу з відміткою відділення поштового зв'язку за закінчення: «за закінченням терміну зберігання»; рекомендований лист № 952 від 15.10.2013 року на адресу вул. Під АДРЕСА_2, ФОП ОСОБА_4, надійшов 17.10.2013 року у ВПЗ Львів-10 та 16.11.2013 року повернутий на зворотну адресу з відміткою відділення поштового зв'язку за закінчення: «за закінченням терміну зберігання».

З врахуванням викладених обставин та того, що доказів повідомлення відповідних суб'єктів про зміну місця реєстрації ФОП ОСОБА_4 не надав, суд змушений констатувати, що суб'єкт господарювання не забезпечив відбір кореспонденції з юридичної адреси, а така служить для комунікації органів з владними повноваженнями та господарюючих суб'єктів.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

В розумінні ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи встановлені у справі обставини, проаналізувавши норми чинного законодавства суд дійшов висновку, що дії та рішення відповідача законні та обґрунтовані, відповідають критеріям викладеним у ч. 3 ст. 2 КАС України, а отже у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Згідно з п. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду позову майнового характеру ставка судового збору встановлена у розмірі 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1, 5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати (станом на момент звернення до суду із позовом така становила 1218,00 грн.).

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Оскільки позивачем при звернення до суду сплачено 182,70 грн. /а.с.2/, а у задоволенні позову відмовлено повністю, стягненню з позивача підлягає судовий збір в сумі 1644, 30 грн. (1827,00 грн. - 182,70 грн.).

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 138, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в :

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (АДРЕСА_3; РНОКПП НОМЕР_1) на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 1644 (одна тисяча шістсот сорок чотири) грн. 30 коп.

Постанова може бути оскаржена, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 26.01.2015 року.

Суддя Кравців О.Р.