Справа № 820/18320/14
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2015-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2015 р.Справа № 820/18320/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Бенедик А.П. , Водолажської Н.С.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2014р. по справі № 820/18320/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Екоплай"

до Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Екоплай", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, в якому просив суд: скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області від 23.07.2014 року № на збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 380250 грн., у тому числі за основним платежем у сумі 304200 грн. та за штрафними санкціями у сумі 76050 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2014 року зазначений адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального та процесуального права, а саме: приписів ст. 138 Податкового кодексу України та ст. 159 КАС України , з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких він, наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Позивач як юридична особа зареєстрований Харківським міським управлінням юстиції 15.02.2011 року, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (т. 1 а.с. 137-139).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Екоплай" взято на облік в органах доходів і зборів з 16.02.2011 року за реєстраційним номером 40896, що підтверджується довідкою від 05.09.2012 року за реєстраційним номером 564 (т. 1а.с. 140).

Фахівцями державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ "Екоплай" (податковий номер 37462300) з питання дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 16.02.2011 року по 31.12.2013 року, яким зафіксовано порушення: п. 138.1, п. 138.2, п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VІ (із змінами та доповненнями), в результаті чого завищено витрати на загальну суму 1520000 грн. В т.ч. за 1 квартал 2012 року на суму 50000 грн., за 2 квартал 2012 року 100000грн., за 3 квартал 2012 року 150000 грн., за 4 квартал 2012 року 470000 грн., за 2013 рік 750000 грн.; встановлено заниження податку на прибуток в сумі 304200 грн. в т.ч. за 1 квартал 2012 року на суму 10500 грн., за 2 квартал 2012 року 21000 грн., за 3 квартал 2012 року 31500 грн., за 4 квартал 2012 року 98700 грн., за 2013 рік 142500 грн.; п.п.164.2.2 п.164.2 ст. 164, п.177.8 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VІ (із змінами та доповненнями) не утримання, не перерахування до бюджету у період грудня 2013 року податку на доходи фізичних осіб у сумі 195,0 грн.п.176.2 (б) ст. 176, абз. 1 п.119.2 ст. 119 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VІ (із змінами та доповненнями) та Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом ДПАУ від 24.12.2010 року №1020, а саме: надання податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, і сум утриманого з них податку за ф. 1 ДФ за 4 квартал 2013 року з недостовірними відомостями; ст. 1 Указу Президента України від 12.06.1995 року №436/95 "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" передбачено застосування фінансових санкцій у вигляді штрафу за перевищення встановлених лімітів залишку готівки в касах - у двократному розмірі сум виявленої понадлімітної готівки за кожний день. Розрахунок штрафної (фінансової) санкції: 2839,02*2=5678,04 грн. (т. 1 а.с. 11-31).

Позивач не погодившись з висновками акту перевірки від 08.07.2014 року подав на них 14.07.2014 року свої заперечення до державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області (т.1 а.с. 44-46).

Листом від 21.07.2014 року №5126/10/20-34-22-03 відповідач повідомив позивача про те, що висновки викладені перевіряючими державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області в акті перевірки від 08.07.2014 року правомірні та підлягають залишенню без змін (т. 1 а.с. 47-49).

На підставі зазначеного акту перевірки державною податковою інспекцією у Московському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області прийняте податкове повідомлення-рішення № від 23 липня 2014 року (т. 1 а.с. 50).

Позивач не погодившись з винесеним податковим повідомленням-рішенням оскаржив їх до головного управління Мідоходів у Харківській області та Державної фіскальної служби України (т. 1 а.с. 123-125, 129-132).

Рішенням головного управління Міндоходів у Харківській області за № 6392/10/20-40-10-04-17 від 25.09.2014 року скарга залишена без задоволення, а податкове повідомлення-рішення залишені без змін (т. 1 а.с. 127-128). В подальшому рішенням Державної фіскальної служби України № 5484/6/99-44-10-01-15 від 23.10.2014 року скарга також залишена без задоволення, а податкове повідомлення-рішення та рішення ГУ Міндоходів були залишені без змін (т. 1 а.с. 135-136).

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що позивачем правомірно включені витрати до складу валових витрат по операціям з ФОП ОСОБА_1, ФОП ОСОБА_2 за період з 16.02.2011 року по 31.12.2013 року, оскільки товариством з обмеженою відповідальністю "Екоплай" надано до суду документи первинного обліку, які містять всі необхідні реквізити передбачені приписами діючого податкового законодавства України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до п.п.14.1.27 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Зі змісту п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно д вимог п.138.2 ст. 138 вищевказаного кодексу витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну) (п.138.8 ст. 138 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.140.5 ст.140 ПКУ установлення додаткових обмежень щодо складу витрат платника податку, крім тих, що зазначені в цьому розділі, не дозволяється.

Судовим розглядом встановлено, що між ТОВ "Екоплай" (Замовник) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (Виконавець) укладено договір №0304-2012 від 03.04.2012 року про надання юридичних послуг, за умовами якого виконавець зобов'язаний надати юридичні послуги з консультування щодо господарської діяльності замовника, які замовник може періодично замовляти в усній або письмовій формі. Замовник зобов'язується надавати достовірну та правдиву інформацію виконавцю, сплачувати за його послуги у розмірі і порядку визначеному п.3.1 договору (т. 1 а.с. 51).

Об'єктивна необхідність в послугах юриста обумовлена тим, що у штаті підприємства відсутня посада юриста. Крім того, не передбачена посада спеціаліста по кадрах. ФО-П ОСОБА_1 систематично надавалися послуги як з питань по консультуванню щодо укладення господарських договорів, так і з питань консультування по законодавству про працю, з питань правового регулювання якості товарів, податкового та митного законодавства, ціноутворенню, тендерних процедур та з цілого ряду інших питань, що виникають у повсякденній діяльності товариства.

Надання юридичних послуг супроводжувалось складанням актів прийому - передачі (т. 1 а.с. 53-73).

У ході перевірки перевіряючі висловили сумнів щодо вартості наданих ОСОБА_1 послуг.

Згідно до п.п.14.1.71 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

На підтвердження вартості аналогічних послуг, що надаються ОСОБА_1 іншим контрагентам, позивачем надано копії договорів та актів приймання виконаних робіт по його господарських відносинах з іншими контрагентами (т. 1 а.с. 75-87).

Дослідивши надані позивачем договори та актів приймання виконаних робіт, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вартість послуг для ТОВ "Екоплай" є в межах звичайних цін ОСОБА_1, а отже, сумніви відповідача щодо вартості споживчих послуг є необґрунтованими.

Стосовно посилання в апеляційній скарзі щодо кількості годин усних консультацій, мети надання послуг у такій кількості та економічній вигоді від консультацій, отриманих від ФО-П ОСОБА_1, колегія суддів зазначає, що чинним законодавством України і укладеним договором №0304-2012 від 03.04.2012 року між ФО-П ОСОБА_1 і TOB «Екоплай» та додатковою угодою від 01.10.2012 року не встановлено будь-яких обмежень щодо кількості консультацій, їх терміну та вартості.

Також, між позивачем (Замовник) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (Виконавець) укладено договір по обслуговуванню комп'ютерної техніки, програмного забезпечення і технічної підтримки інформаційних (комп'ютерних) систем №1-10/11 від 01.10.2011 року, №24-01/13 від 24.01.2013 року, за умовами яких замовник доручає, а виконавець бере на себе обов'язок щодо обслуговування комп'ютерної техніки, розробку стандартного програмного забезпечення і технічну підтримку інформаційних (комп'ютерних) систем замовника (т. 1 а.с. 88, 90). Перелік послуг, наданих замовнику, вказаний у додатку №1, який є невід'ємною частиною даного договору (т. 1 а.с. 89, 91).

Надання вказаних послуг супроводжувалось складанням актів прийому - передачі, звітом про виконану роботу (т. 1 а.с. 92-115).

Розрахунки за вище вказаними договорами здійснювались у повному обсязі шляхом списання коштів з рахунків позивача, що підтверджується платіжними дорученнями, квитанціями до прибуткового касового ордеру (т. 2 а.с. 16-62).

Судовим розглядом встановлено, що на балансі товариства позивача знаходяться достатня кількість комп'ютерної техніки необхідної для здійснення ТОВ "Екоплай" своєї господарської діяльності, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю, актом приймання-передачі майна (т. 2 а.с. 1-3).

Як підстава для невизнання витрат по отриманих послугах від ФО-П ОСОБА_1 та ФО-П ОСОБА_2 у акті перевірки, а також у апеляційній скарзі відповідача, наведено посилання на застосування доктрин «ділова мета» та «економічна доцільність угоди».

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст..83 Податкового кодексу України підставами для висновків під час проведення перевірок є :

- 83.1.1 документи, визначені цим Кодексом;

- 83.1.2 податкова інформація;

- 83.1.3 експертні висновки;

- 83.1.4 судові рішення;

- 83.1.6 інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими Законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

Таким чином, перелік, визначений ст..83 Податкового кодексу України, є вичерпним і в ньому відсутнє посилання на використання під час перевірок доктрин. Крім того, підозра на вчинення операцій - доктрина «економічна доцільність угоди» не є підставою для невизнання витрат.

Відповідно до п.п.14.1.231 п.14.1ст.14 Податкового кодексу України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Як свідчать дані податкових декларацій підприємства, що підтверджено в ході перевірки фахівцями податкового органу, підприємство не тільки мало мету отримати економічний ефект в результаті господарської діяльності, воно його фактично отримало та з суми отриманого прибутку сплатило податок на прибуток.

Таким чином, податкові органи підмінили поняття «господарська діяльність» поняттям «господарська операція», внаслідок чого припис законодавства, зокрема, п.п. 14.1.131 ПКУ застосували до господарської операції, а не до господарської діяльності, як вказано у Податковому кодексі України.

Також в апеляційній скарзі є посилання про те, що по 3-х актах прийому-передачі наданих послуг ФО-П ОСОБА_2 кількість годин робіт не відповідає кількості годин, вказаних у звіті про виконану роботу. Розбіжності у кількості годин відповідач наводить по акту №31-10/12 від 31.10.2012 р., по акту №30-11/12 від 30.11.2012 р. та по акту №28-12/12 від 28.12.2012 р.

З цього приводу колегія суддів зазначає, матеріали справи містять наступні звіти (а.с. 116-118 Т.2):

1. по акту №31-10/12 від 31.10.2012 р. на 60 годин - звіт-2 про виконану роботу за жовтень 2012 року на 20 годин ( в матеріалах справи звіт на 40 годин);

2. по акту №30-11/12 від 30.11.2012 р. на 60 годин - звіт про виконану роботу на 20 годин ( в матеріалах справи звіт на 40 годин);

3. по акту №28-12/12 від 28.12.2012 р. на 200 годин - звіт-2 про виконану роботу на 160 годин ( в матеріалах справи звіт на 40 годин).

Таким чином, розбіжність у кількості годин згідно актів прийому - передачі наданих послуг та звітів відсутня.

Отже, позивачем правомірно включені витрати до складу валових витрат по операціям з ФОП ОСОБА_1, ФОП ОСОБА_2 за період з 16.02.2011 року по 31.12.2013 року, оскільки товариством з обмеженою відповідальністю "Екоплай" надано до суду документи первинного обліку, які містять всі необхідні реквізити передбачені приписами діючого податкового законодавства України.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позов товариства з обмеженою відповідальністю "Екоплай" є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2014 року по справі № 820/18320/14 прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2014р. по справі № 820/18320/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Калиновський В.А.
Судді(підпис) (підпис) Бенедик А.П. Водолажська Н.С.