Справа № 453/1470/14-а
Суддя: Микитин В. Я.
Дата ухвалення: 2015-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Сколівський районний суд Львівської області
Справа № 453/1470/14-а
№ провадження 2-а/453/4/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2015 року Сколівський районний суд Львівської області

у складі: головуючого - судді Микитина В.Я.;

з участю секретаря Корнута Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сколе справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сколівської міської ради Львівської області та Сколівського міського голови Москаля Володимира Богдановича про визнання протиправним і скасування розпорядження № 64 від 08.09.2014 року «Про звільнення спеціаліста міської ради по зв'язках з громадськістю ОСОБА_1», поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов'язання внести виправлення у трудову книжку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 07.10.2014 року у строк, визначений ч. 3 ст. 99 КАС України, ст. ст. 150, 233 КЗпП України, звернулася в суд із адміністративною позовною заявою (а. с. 2), двічі уточненою у ході судового розгляду (а. с. 88, 108) до відповідачів - Сколівської міської ради Львівської області та Сколівського міського голови Москаля В.Б., в якій, з урахуванням поданих уточнень, просила визнати протиправним і скасувати розпорядження відповідача Сколівського міського голови № 64 від 08.09.2014 року «Про звільнення спеціаліста міської ради по зв'язках з громадськістю ОСОБА_1», поновити її на публічну службу на попередньо займаній посаді спеціаліста по зв'язках з громадськістю Сколівської міської ради Львівської області, стягнути з відповідача Сколівської міської ради Львівської області у свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09.09.2014 року по 20.01.2015 року включно у розмірі 13523 грн. 08 коп., а також судові витрати у справі у розмірі 2000 грн., які полягають в оплаті коштів адвокату за надання юридичних послуг. Крім того, просить зобов'язати відповідача Сколівську міську раду Львівської області внести виправлення у належну їй трудову книжку серії НОМЕР_1, заведену 24.06.1990 року, зокрема у записи за № 12, 13, 14, 15 та 16 у відповідності до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року і зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110.

08.10.2014 року відкрито провадження в адміністративній справі за вказаною позовною заявою і призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 23.10.2014 року (а. с. 1). Судові засідання у справі відбувались 23.10.2014 року, 02.12.2014 року та 20.01.2015 року.

В обґрунтування остаточно уточнених адміністративних позовних вимог позивач ОСОБА_1 посилається на те, що оскаржуване розпорядження грубо порушує її трудові права, як особи, що перебувала на публічній службі - на посаді спеціаліста по зв'язках з громадськістю Сколівської міської ради Львівської області, а звільнення з роботи із займаної посади відбулося з порушенням трудового законодавства. Так, згаданим розпорядженням її звільнено з роботи з 09.09.2014 року за порушення трудової дисципліни, що виразилося у невиході нею на роботу у період з 11.08.2014 року по 05.09.2014 року без поважних причин, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, так як вона, нібито, була відсутньою на роботі у вказаний період і не подала жодних документів на підтвердження поважності причин відсутності на робочому місці. Вказує, що викладені обставини не відповідають дійсності через те, що у згаданий вище період вона фізично не могла знаходитись на робочому місці, так як була поновлена на вказаній посаді лише 05.09.2014 року, а до цього, тобто з 27.08.2013 року і до 05.09.2014 року її не допускали до фактичного виконання своїх посадових обов'язків і тому вона у трудових відносинах з Сколівською міською радою Львівської області не перебувала. Її поновлення мало відбутись ще 27.08.2013 року на підставі постанови Сколівського районного суду Львівської області, однак фактично така постанова суду залишалася невиконаною аж до 05.09.2014 року з вини роботодавця. Відповідно, якщо вона не перебувала із роботодавцем у фактичних трудових відносинах до 05.09.2014 року, то і не було підстав стверджувати про її прогул з 11.08.2014 року по 05.09.2014 року і з цих підстав розривати безстроковий трудовий договір. Оскільки щодо неї 08.09.2014 року безпідставно застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення, а 09.09.2014 року її звільнено з роботи без законної на те підстави, то вона повинна бути поновленою на раніше займаній посаді з одночасною виплатою їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу (за період з 09.09.2014 року по 20.01.2015 року включно), розмір якого у відповідності до положень Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» складає 13523 грн. 08 коп.. Крім того вказує, що відповідачами грубо порушено порядок ведення трудових книжок, зокрема у її трудовій книжці у записах за № 12, 13, 14, 15, 16 невірно вказано підставу звільнення 01.03.2011 року, помилково вказано одну і ту ж дату звільнення та прийняття на іншу роботу - 01.03.2011 року, наявні підтирання та виправлення, що не може мати місця у трудовій книжці. З огляду на вказане, враховуючи її перебування на публічній службі, вона була змушена звертатись до суду із даним адміністративним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Позивач ОСОБА_1 та її належним чином уповноважена представник ОСОБА_5 у судовому засіданні уточнені адміністративні позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених в адміністративній позовній заяві (а. с. 2, 88, 108), просили їх задовольнити, надали пояснення, аналогічні наведеним в адміністративному позові та заявах про його уточнення.

Належним чином уповноважені представники відповідачів Сколівської міської ради Львівської області та Сколівського міського голови Москаля В.Б. - гр. ОСОБА_6 та гр. ОСОБА_7 у судовому засіданні проти задоволення адміністративних позовних вимог заперечили у повному обсязі з підстав, наведених у письмових запереченнях проти позову від 23.10.2014 року (а. с. 14-17) та надали додаткові пояснення, згідно з якими оскаржуване розпорядження міського голови прийняте у спосіб та у межах повноважень, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», з дотриманням чинних норм законодавства про працю. Так, позивача ОСОБА_1 31.10.2013 року на підставі виконавчого документа, виданого Сколівським районним судом Львівської області поновлено на публічній службі - на посаді спеціаліста по зв'язках з громадськістю Сколівської міської ради Львівської області із виплатою значних коштів, пов'язаних із попереднім звільненням. Однак, позивач жодного дня не виходила на роботу, посилаючись на вигадані обставини (ненадання посадової інструкції, не визначення робочого місця, відсутність штатного розпису і таке інше), про причини свого невиходу на роботу, які б ґрунтувались на трудовому законодавстві, не повідомляла. Її невихід на роботу відповідно обліковувався у табелях обліку робочого часу як «відсутня на робочому місці без поважних причин», щоденно складались акти про відсутність на робочому місці та доповідні записки керівнику про відсутність працівника на робочому місці без поважних причин. Так тривало аж до 05.09.2014 року, коли позивач фактично вийшла на роботу без будь-яких обґрунтованих пояснень про причини попередньої відсутності і приступила до виконання посадових обов'язків, визначених посадовою інструкцією, що діяла на момент її звільнення, надала трудову книжку. Враховуючи таке неадекватне поводження позивача як підлеглого працівника, 08.09.2014 року міський голова, як керівник, з метою недопущення порушення встановленого ст. 148 КЗпП України строку для застосування дисциплінарного стягнення, зажадавши попередньо відповідні пояснення, видав розпорядження № 64 «Про звільнення спеціаліста міської ради по зв'язках з громадськістю ОСОБА_1», яким останню вирішено звільнити з роботи з 09.09.2014 року за порушення трудової дисципліни - прогулу у період з 11.08.2014 року по 05.09.2014 року на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. З розпорядженням про звільнення позивач ознайомлена, трудову книжку їй вручено у встановленому порядку. Враховуючи, що позивачем надалі було надано необґрунтовані пояснення про її відсутність на робочому місці упродовж 11.08.2014 року до 05.09.2014 року, та й до того, то відсутність позивача у вказаний період на роботі визначено як прогул, а тому про будь-яке обмеження її трудових прав (прав перебування на публічній службі) не йдеться. Твердження позивача про її фактичний недопуск до роботи є надуманими, так як жодних перешкод у виході на роботу і перебуванні на робочому місці їй не чинили. Позивач могла вільно зайти та вийти у приміщення міської ради, відвідувати своє робоче місце, що робила час-від-часу, як депутат міської ради. Що стосується необхідності виправлень у трудовій книжці позивача, то з відповідними заявами з вказаного приводу позивач у міську раду також не зверталась. З огляду на вказане, підстав для задоволення уточнених позовних вимог на думку представників відповідачів немає.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, наявні у матеріалах справи і які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

За змістом ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч. 2 ст. 17 вказаного Кодексу на публічно-правові спори, зокрема, спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Визначення публічної служби наведено у п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України, за яким публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відтак, між сторонами виник спір з приводу проходження позивачем ОСОБА_8 публічної служби та її звільнення з публічної служби.

За змістом ч. 3 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду у справах щодо прийняття, громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За змістом ст. 150 КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV цього Кодексу). Згідно положень ст. 233, що міститься у главі XV КЗпП України, працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду у тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права, а у справах про звільнення - у місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Предметом оскарження у даній справі є розпорядження Сколівського міського голови Москаля В.Б. № 64 «Про звільнення спеціаліста міської ради по зв'язках з громадськістю ОСОБА_1» від 08.09.2014 року. Як вбачається із поданої адміністративної позовної заяви, така зареєстрована судом 07.10.2014 року, тобто менш, аніж за один місяць з дня видачі оскаржуваного розпорядження про звільнення з публічної служби. Таким чином, встановлений процесуальним законом та законодавством про працю строк звернення до суду за вирішенням трудового спору не пропущений.

Повноваження сільського, селищного, міського голови визначені ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Так, відповідно до п. п. 7, 20 ч. 4 вказаної вище норми сільський, селищний, міський голова здійснює керівництво апаратом ради та її виконавчого комітету, видає розпорядження у межах своїх повноважень.

З огляду на вказане, Сколівський міський голова Москаль В.Б., видаючи 08.09.2014 року розпорядження № 64 «Про звільнення спеціаліста міської ради по зв'язках з громадськістю ОСОБА_1», діяв у межах наданий йому повноважень.

Аналізуючи у судовому засіданні оскаржуване розпорядження на предмет відповідності його нормам діючого на час прийняття законодавства про працю, і, як наслідок, можливості поновлення позивача ОСОБА_1 на публічній службі - на посаді спеціаліста по зв'язках з громадськістю Сколівської міської ради Львівської області та виплати їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд дійшов до наступних висновків.

З копії оскаржуваного розпорядження відповідача Сколівського міського голови Москаля В.Б. № 64 «Про звільнення спеціаліста міської ради по зв'язках з громадськістю ОСОБА_1» від 08.09.2014 року (а. с. 3) вбачається, що пунктом 1 за порушення трудової дисципліни позивачем, яке виразилося у невиході нею на роботу у період з 11.08.2014 року по 05.09.2014 року без поважних причин, застосовано до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення. Цим-же розпорядженням, пунктом 2 позивача звільнено з роботи у Сколівській міській раді з 09.09.2014 року у зв'язку із прогулом без поважних причин на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, пунктом 3 головного бухгалтера Сколівської міської ради зобов'язано провести розрахунок із позивачем у передбаченому законом порядку, а пунктом 4 вирішено довести зміст зазначеного розпорядження до відома позивача під розписку, а у разі її неявки чи відмови від підпису про отримання копії розпорядження, таку копію відправити поштою на адресу місця її проживання з повідомленням про вручення. З вказаним розпорядженням позивача було ознайомлено у встановленому порядку, копію його вручено, як і вручено трудову книжку. Зазначені обставини сторонами у судовому засіданні не заперечувались.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу (у тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

У відповідності до ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

У відповідності до ст. ст. 148, 149 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Оскаржуване розпорядження відповідача Сколівського міського голови Москаля В.Б. № 64 «Про звільнення спеціаліста міської ради по зв'язках з громадськістю ОСОБА_1» від 08.09.2014 року видане у передбачений ст. 148 КЗпП України строк для застосування дисциплінарного стягнення, який не перевищує одного місяця з дня виявлення проступку, так як прогулом визначено період відсутності на роботі з 11.08.2014 року по 05.09.2014 року. До застосування дисциплінарного стягнення Сколівським міським головою Москалем В.Б. у відповідності до вимог ст. 149 КЗпП України зажадано пояснення від позивача, які були взяті до уваги, однак визнані такими, що не свідчать про наявність у останньої поважних причин невиходу на роботу, про що безпосередньо йдеться у мотивувальній частині оскаржуваного розпорядження. Застосовуючи до позивача дисциплінарне стягнення, відповідач Сколівський міський голова Москаль В.Б. виходив з положень ст. 147 КЗпП України і обрав його вид, який передбачений у згаданій нормі, враховуючи, при цьому, ступінь тяжкості вчиненого проступку, що полягав у вкрай тривалому невиході позивача на роботу і обставини, за яких вчинено проступок, у тому числі і безпосереднє ставлення позивача до скоєного та невиконання своїх посадових обов'язків попередньо в цілому.

Щодо існування між позивачем та відповідачем Сколівською міською радою Львівської області трудового договору, укладеного на невизначений строк і, як наслідок, перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем Сколівською міською радою Львівської області, керівництво апаратом якої здійснює відповідач Москаль В.Б., як міський голова, то у судовому засіданні підтвердився факт існування вказаних відносин, так як встановлено, що позивача 31.10.2013 року поновлено на посаді спеціаліста по зв'язках з громадськістю Сколівської міської ради на підставі виконавчого документа, виданого Сколівським районним судом Львівської області згідно постанови, винесеної 27.08.2013 року в адміністративній справі № 453/205/13-а. (провадження № 2а/453/22/13 р.), залишеної без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду, постановленою 29.10.2013 року. (а. с. 65-68). Зазначена обставина підтверджується копією розпорядження Сколівського міського голови Москаля В.Б. № 79 від 31.10.2013 року «Про поновлення ОСОБА_1 на посаді спеціаліста по зв'язках з громадськістю Сколівської міської ради» (а. с. 18) із внесенням до нього змін згідно розпорядження Сколівського міського голови Москаля В.Б. № 83 від 01.11.2013 року «Про внесення змін у розпорядження міського голови № 79 від 31.10.2013 року «Про поновлення ОСОБА_1 на посаді спеціаліста по зв'язках з громадськістю Сколівської міської ради»» (а. с. 19). Ознайомившись із такими розпорядженнями та вважаючи їх незаконними через те, що нібито фактично не виконується рішення суду, не надано посадову інструкцію та не визначено робоче місце, позивач 07.11.2013 року звернулася у Сколівський районний суд Львівської області із заявою про видачу виконавчого листа, який одержала того ж дня та скерувала у Відділ примусового виконання рішень Управління ДВС Головного управління юстиції у Львівській області, для примусового виконання. Встановивши наявність згаданих вище розпоряджень міського голови і відсутності перешкод для роботи позивача, старшим держаним виконавцем ОСОБА_9 12.12.2013 року винесено постанову ВП № 40748020 про закінчення виконавчого провадження (а. с. 110), яка є чинною і не скасована у встановленому порядку.

Як роз'яснюється у п. 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», відповідно до правил ст. 24 КЗпП України рішення суду про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видачі власником або уповноваженим ним органом про це наказу (розпорядження). Про фактичний допуск працівника до роботи не йдеться. Про закінчення примусового виконання рішення суду з моменту видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи чи організації або уповноваженим ним органом зазначається і у ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження», де також відсутні посилання на фактичний допуск працівника до роботи. Щодо посилань позивача на ч. 4 ст. 24 КЗпП України (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) як на підставу необхідності її фактичного допуску до роботи, з яким вона пов'язує момент виконання рішення суду, то зміст згаданої норми в цілому регулював порядок укладення трудового договору, у якій відсутня пряма вказівка на фактичний допуск працівника до роботи, як момент виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі. До того ж, ч. 4 ст. 24 КЗпП України у подальшому була виключена (на підставі Закону України № 77-VIII від 28.12.2014 року).

Відтак позивач, після ознайомлення із відповідним розпорядженням про її поновлення на роботі, неодмінно повинна була вийти на роботу і приступити до виконання своїх посадових обов'язків на умовах діючого безстрокового трудового договору та згідно інструкції, по якій вона працювала до часу свого попереднього звільнення (а. с. 125-126) і з якою була ознайомлена у встановленому порядку. Разом з тим, позивач цього не зробила, надалі посилаючись на відсутність посадової інструкції, на відсутність визначеного робочого місця, на незаконність на її думку винесених міським головою розпоряджень про її поновлення та внесення змін до розпорядження. У подальшому посилалась на відсутність затвердженої структури та штатного розпису апарату міської ради, де б значилась займана нею посада, на фактичний недопуск її до робочого місця і таке інше.

Перевіряючи у судовому засіданні твердження позивача про причини невиходу нею на роботу у період з 11.08.2014 року по 05.09.2014 року (що визначено в оскаржуваному розпорядженні як прогул), і до того, починаючи з часу винесення розпорядження про поновлення її на роботі та винесення постанови про закінчення виконавчого провадження з цього приводу, судом встановлено, що жодних перешкод у виході позивача на роботу і відвідуванні нею місця праці щоденно протягом робочого часу ані відповідачем Сколівським міським головою, ані працівниками апарату відповідача Сколівської міської ради Львівської області не чинилось, недопуску не відбувалось. Так, позивачу надалі запропоновано працювати згідно положень діючої на момент її попереднього звільнення посадової інструкції (а. с. 125-126) із розробленням та затвердженням у зв'язку із змінами праці 04.11.2013 року нової посадової інструкції (а. с. 127-128), у разі згоди з якою позивач вправі була б працювати після спливу двох місяців з часу її попередження про це (з 08.11.2014 року, так як ознайомлена з інструкцією 08.09.2014 року), а у разі незгоди - оскаржувати такі дії у встановленому порядку, що не вважається порушенням ст. 32 КЗпП України, як про це зазначає позивач. Щодо виділення робочого місця у приміщенні комунального підприємства міської ради, а не у самій міській раді, то з цього приводу встановлено, що всі приміщення (як міської ради, так і її комунального підприємства) перебували і перебувають в оренді відповідача Сколівської міської ради Львівської області згідно відповідних договорів оренди адміністративних приміщень (а. с. 112-114), вони знаходяться в одній будівлі, на одному поверсі, в одному крилі і вхід у такі приміщення (кабінети) розміщений з одного коридору, навпроти одні одних (а. с. 115-120), фактично такі приміщення є єдиним цілим. Робоче місце, що виділено для позивача, було і є достатньо облаштованим, де позивач могла виконувати покладені на неї обов'язки, до того ж, там свого часу працювали і інші працівники апарату міської ради в силу відсутності достатньої кількості робочих місць, і не скаржились. Щодо розпоряджень міського голови про поновлення позивача на роботі і внесення змін у розпорядження, то їх незаконність не встановлена судом і відповідні докази на спростування зазначеного у матеріалах справи відсутні. Щодо структури та штатного розпису апарату міської ради, то такі, із зазначенням посади, яку обіймала позивач, були затверджені рішенням Сколівської міської ради Львівської області № 85 від 15.04.2014 року «Про затвердження структури та штатного розпису апарату Сколівської міської ради на 2014 рік», однак час їх затвердження жодним чином не впливає на виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді і її вихід на роботу. У будь-якому випадку у період з 11.08.2014 року по 05.09.2014 року позивачу ніщо не заважало відвідувати робоче місце згідно займаної нею посади. У будівлі, де міською радою орендуються адміністративні приміщення для власних цілей та цілей комунального підприємства (у крилі будівлі) немає охорони, відсутні турнікети пропуску і таке інше.

Зазначені вище обставини повністю підтверджені наведеними вище матеріалами справи, а також показами допитаних у судовому засіданні в якості свідків секретаря Сколівської міської ради Львівської області ОСОБА_10 та спеціаліста І-ої категорії з комп'ютерного забезпечення Сколівської міської ради Львівської області, на якого одночасно покладено обов'язок ведення кадрової служби - ОСОБА_11, що обоє є працівниками апарату міської ради, а не виключно представниками депутатського корпусу. Зокрема зазначені свідки вказали, що насправді позивач прийшла на виділене їй робоче місце лише двічі, а саме у листопаді 2013 року - з метою повідомити про незаконність, на її думку, розпорядження міського голови про поновлення на роботі, зробити відповідні написи на розпорядженнях про своє невдоволення і висловитись про приниження знаходитись у приміщенні комунального підприємства; та 05.09.2014 року, коли фактично облаштувалась на виділеному їй з урахуванням побажань іншому робочому місці, надавши трудову книжку без будь-яких пояснень про поважні причини відсутності такий тривалий час на робочому місці і, усунувши несвоєчасним наданням трудової книжки можливість внесення у ній запису про поновлення на роботі ще 31.10.2013 року. Всі інші її відвідування приміщення міської ради є нічим іншим, як відвідуванням депутатом міської ради засідань сесій і виконання пов'язаних з цим обов'язків.

З огляду на вказане, відсутність позивача у період з 11.08.2014 року по 05.09.2014 року на робочому місці без поважних причин, що було зафіксовано відповідними актами про відсутність останньої на робочому місці протягом усього робочого часу без поважних причин, складеними посадовими особами апарату Сколівської міської ради Львівської області кожного робочого дня відповідно (а. с. 36, 38, 40, 42, 44, 46, 48, 50, 52, 54, 56, 58, 60, 62, 64, 66, 68, 70), а всього - 18 робочих днів, вірно кваліфіковано як прогул. Відсутність позивача у вказаний період на роботі стверджується і копіями табелів обліку робочого часу (а. с. 78, 80).

Про факт наявності трудового договору без визначеного строку і перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем Сколівською міською радою Львівської області у період з 31.10.2013 року і до часу звільнення (09.09.2014 року) стверджується також і у листі Територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області за вих. № 02-4316/05 від 03.10.2014 року на звернення самої позивача (а. с. 93-94) і в наданій позивачем суду інформаційній довідці Територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області до акту перевірки, що здійснювалась на підставі листа СВ Сколівського РВ ГУ МВС України у Львівській області (а. с. 90-91).

Всі зазначені вище обставини повністю спростовують твердження позивача про те, що вона упродовж жовтня 2013 року - вересня 2014 року (до 05.09.2014 року) не була працівником апарату Сколівської міської ради Львівської області та про відсутність трудових правовідносин між нею і відповідачем Сколівською міською радою Львівської області у цілому, а також те, що її фактично не було допущено до роботи відповідно до положень ст. 24 КЗпП України, такі твердження суд вважає надуманими та необґрунтованими.

Суд також не приймає до уваги посилання позивача на наявність у СВ Сколівського РВ ГУ МВС України у Львівській області кримінальних проваджень по факту невиконання рішення суду щодо поновлення її на роботі та фактичного недопуску її до виконання посадових обов'язків, оскільки само по собі існування кримінальних проваджень не свідчить про наявність вини у діях Сколівського міського голови Москаля В.Б. чи посадових осіб Сколівської міської ради Львівської області з вказаного приводу, у таких кримінальних провадженнях підозра нікому не оголошувалось, а про скерування їх до суду з обвинувальними актами взагалі не йдеться, процесуальні документи судом не ухвалювались. Відповідно, внесення відомостей до єдиного державного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінальних правопорушень (а. с. 8) не є належними та допустимими доказами на підтвердження вини особи (посадової особи) у їх вчиненні.

Таким чином, суд дійшов до висновку про дотримання відповідачами вимог чинного трудового законодавства, яке визначає порядок звільнення працівників із займаних посад у зв'язку із прогулом на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, так як позивач, перебуваючи з відповідачем Сколівською міською радою Львівської області у трудових відносинах на підставі трудового договору, укладеного на невизначений строк, у період з 11.08.2014 року по 05.09.2014 року була відсутня на робочому місці без поважних причин. Відсутність позивача на роботі у згадані робочі дні вірно визначені як прогул, а допущення прогулу було підставою звільнення саме за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку з чим немає необхідності зміни формулювання причин звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України працівник може бути поновлений на попередній роботі лише у разі його звільнення без законної на те підстави.

Разом з тим судом не встановлено тих обставин, що позивач була звільнена із займаної нею посади спеціаліста по зв'язках з громадськістю Сколівської міської ради без законної на те підстави. Звільнення проходило у відповідності із діючим трудовим законодавством з дотриманням встановленого порядку. Таким правом відповідачі мали намір скористатись раніше, однак зазначені дії могли мати місце у разі наявності у відповідачів трудової книжки позивача і можливості проведення у ній всіх відповідних записів, а також при умові наявності у відповідача Сколівської міської ради Львівської області коштів для можливості погашення суми заборгованості перед позивачем, яка є значною (суми, що була стягнена судом при попередньому поновленні її на роботі). Відтак, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування розпорядження Сколівського міського голови Москаля В.Б. № 64 від 08.09.2014 року «Про звільнення спеціаліста міської ради по зв'язках з громадськістю ОСОБА_1» та про поновлення на роботі не підлягають до задоволення.

У зв'язку із відмовою у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі, не можуть бути задоволені також і вимоги про стягнення з Сколівської міської ради Львівської області середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за період з 09.09.2014 року по 20.01.2015 року включно у розмірі 13523 грн. 08 коп..

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача Сколівську міську раду Львівської області внести виправлення у трудову книжку позивача серії НОМЕР_1, заведену 24.06.1990 року (а. с. 7), то суд приходить до висновку про необхідність їх задоволення у частині зобов'язання внести виправлення у записи № 15 та № 16, так як у першому наявне підкреслення у графі, де містяться відомості про роботу, а у другому - підтирання у графі, де зазначається дата звільнення.

Як зазначається у п. п. 2.4, 2.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року і зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110, усі записи у трудовій книжці виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом синього, чорного або фіолетового кольорів і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення. У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис.Згідно п. 2.10. зазначеної інструкції у розділі «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження», «Відомості про заохочення» трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. Виправлення у всіх інших розділах трудової книжки (вкладиша) проводяться за однаковою схемою, визначеною у п. 2.10. Інструкції, однак закреслювати, витирати, заклеювати у трудових книжках (вкладишах) внесені до них раніше неточні або неправильні записи забороняється.

З огляду на вказане, відповідача Сколівську міську раду Львівської області слід зобов'язати внести наступні виправлення у трудову книжку позивача, зокрема у запис за № 15 у графі «Відомості про прийняття на роботу, про переведення на іншу роботу та про звільнення (із зазначенням причин і з посиланнями на статтю, пункт закону)» вказати «запис за № 12 недійсний. Поновлено на попередній посаді» - усунувши підкреслення, а у запис за № 16 у графі «Дата: число, місяць, рік» вказати «09.09.2014» - усунувши витирання, у відповідності до положень зазначеної вище Інструкції.

Разом з тим, внести виправлення у запис за № 12 у графі «На основі чого внесений запис (документ, його дата і номер)» не представляється можливим, так як запис № 12 недійсний згідно запису № 15 (запис внесено у зв'язку із поновленням позивача на попередній посаді). Внести зміни чи виправлення у запис, що є недійсним (скасований), неможна. Щодо записів у трудовій книжці за № 13 та № 14, то такі зроблені у відповідності до згаданої вище Інструкції та документів, на підставі яких записи вносились. Зокрема, позивач дійсно була прийнята на посаду діловода Сколівської міської ради і виконувала зазначені обов'язки з 01.03.2011 року до 31.05.2011 року (а. с. 122, 123). У разі зміни дати прийняття на посаду з 01.03.2011 року на 02.03.2011 року, такий запис не буде відповідати документу, на основі якого він вчинений, що буде вважатися порушенням. До того ж, звільняти працівника із займаної посади і приймати його на іншу посаду у межах одного підприємства, установи, організації в один робочий день трудовим законодавством не заборонено і таке не вважається порушенням, оскільки не перешкоджає можливості зазначення останнього робочого дня працівника на посаді днем звільнення, як про це йдеться у п. 2.26 згаданої вище Інструкції. Наданий позивачем інформаційний лист Сколівського районного центру зайнятості за вих. № 501 від 22.05.2013 року (а. с. 89) зазначеної обставини не спростовує. Відтак, позовні вимоги про зобов'язання внесення виправлень у трудову книжку позивача, а саме у записи за № 12, № 13 та № 14 задоволенню не підлягають.

Суд також приходить до висновку про відсутність підстав, визначених ст. 94 КАС України для стягнення на користь позивача судових витрат у розмірі 2000 грн., які полягають в оплаті послуг за надання правової допомоги адвокату згідно договору, так як судове рішення в цілому ухвалене не на користь позивача, а такі витрати документально не підтверджені, зокрема оригінал квитанції № 13240.401.1 від 26.09.2014 року (копія - а. с. 109) суду не надано, а договір про надання правової допомоги з адвокатом № 193 від 26.09.2014 року, на який йдеться посилання у згаданій квитанції, у матеріалах справи відсутній. Натомість у матеріалах справи наявна копія довіреності (а. с. 97, оригінал оглядався судом), згідно якої представник позивача ОСОБА_5, що не є адвокатом, представляла інтереси позивача. Важливим є і той факт, що судові витрати згідно положень ст. 94 КАС України можуть бути присуджені стороні з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа), натомість позивач ставить питання про стягнення таких витрат безпосередньо з іншої сторони - відповідача Сколівської міської ради Львівської області.

Керуючись ст. ст. 2, 9-12, 70-72, 86, 94, 98, 159-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративні позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати Сколівську міську раду Львівської області внести наступні виправлення у трудову книжку ОСОБА_1 серії НОМЕР_1, заведену 24.06.1990 року:

· у запис за № 15 у графі «Відомості про прийняття на роботу, про переведення на іншу роботу та про звільнення (із зазначенням причин і з посиланнями на статтю, пункт закону)» вказати «запис за № 12 недійсний. Поновлено на попередній посаді» у відповідності до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року і зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110;

· у запис за № 16 у графі «Дата: число, місяць, рік» вказати «09.09.2014» у відповідності до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року і зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110.

У задоволенні адміністративних позовних вимог ОСОБА_1 до Сколівської міської ради Львівської області та Сколівського міського голови Москаля Володимира Богдановича про визнання протиправним і скасування розпорядження № 64 від 08.09.2014 року «Про звільнення спеціаліста міської ради по зв'язках з громадськістю ОСОБА_1», поновлення на роботі на посаді спеціаліста по зв'язках з громадськістю Сколівської міської ради Львівської області, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 09.09.2014 року по 20.01.2015 року включно у розмірі 13523 (тринадцять тисяч п'ятсот двадцять три) грн. 08 коп. та зобов'язання внести виправлення у трудову книжку ОСОБА_1 серії НОМЕР_1, заведену 24.06.1990 року у записи за № 12, 13 та 14 у відповідності до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року і зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110 відмовити.

Постанова суду у відповідності до вимог ч. 1, 3 ст. 254 КАС України, якщо інше не встановлено законом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, визначеного ч. 2 ст. 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова суду у відповідності до вимог ч. 2 ст. 186 КАС України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Сколівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги у десятиденний строк з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України, що є у даному випадку, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови суду.

Суддя В.Я. Микитин