Справа № 817/3284/14
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Сало А.Б.
Суддя-доповідач:Котік Т.С.
УХВАЛА

іменем України

"29" січня 2015 р. Справа № 817/3284/14

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Котік Т.С.

суддів: Жизневської А.В.

Малахової Н.М.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Рівненському районі Рівненської області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "15" грудня 2014 р. у справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в Рівненському районі Рівненської області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Рівне про зобов'язання вчинення певних дій та стягнення витрат ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2014 року відмовлено управлінню Пенсійного фонду України в Рівненському районі Рівненської області у задоволенні позову до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Рівне про зобов'язання прийняти до заліку виплачену суму допомоги на поховання, що підлягає відшкодуванню та включення до щомісячного акту звірки суми допомоги на поховання пенсіонера ОСОБА_5 в розмірі 302,37 грн., стягнення заборгованості в названій сумі.

В апеляційній скарзі управління Пенсійного фонду України в Рівненському районі Рівненської області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду та прийняти нову - про задоволення позову. Зокрема, апелянт посилається на те, що висновки суду не узгоджуються з приписами Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування".

Розглянувши справу в порядку, визначеному п.2 ч.1 ст.197 КАС України, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що управління Пенсійного фонду України в Рівненському районі Рівненської області у вересні 2014 року було виплачено допомогу на поховання ОСОБА_5, інваліда I групи внаслідок трудового каліцтва, в сумі 302,37 грн., що підтверджується заявою про виплату допомоги на поховання та довідкою про суму допомоги (а.с. 9).

Вказана сума витрат включалася позивачем до акту щомісячної звірки, але не була прийнята до заліку та не відшкодовувалась відповідачем з тих підстав, що управлінням Пенсійного фонду України в Рівненському районі Рівненської області не зазначено причинного зв"язку смерті пенсіонера з отриманим трудовим каліцтвом.

Позивачем та відповідачем було підписано акт щомісячних звірки з таблицею розбіжностей та довідкою про відшкодування витрат (а.с.6-7).

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову дійшов обгрунтованих висновків про те, що такі вимоги не узгоджуються з нормами чинного законодавства, що регулюють спірні відносини.

Так, статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14.01.1998 № 16/98-ВР (далі - Основи) встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття; інші види страхування, передбачені законами України. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Види соціальних послуг та матеріального забезпечення за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням визначені у статті 25 Основ. Усі види страхування, крім медичного, включають в себе допомогу на поховання. Так, зокрема, до пенсійного страхування входить допомога на поховання пенсіонерів; до страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням - допомога на поховання (крім поховання пенсіонерів, безробітних та осіб, які померли від нещасного випадку на виробництві); до страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання - допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Пунктом 5 частини 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23.09.1999 № 1105-XIV (далі - Закон № 1105-XIV) Фонд зобов'язано співпрацювати з фондами з інших видів соціального страхування у фінансуванні заходів, пов'язаних з матеріальним забезпеченням та наданням соціальних послуг застрахованим, у кожному конкретному випадку спільно приймаючи рішення щодо того, хто з них братиме участь у фінансуванні цих заходів.

Перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом, передбачений статтею 21 Закону № 1105-XIV.

Відповідно до цієї норми Закону у разі настання страхового випадку Фонд у встановленому законом порядку має, зокрема, своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи кошти йому або особам, які перебували на його утриманні; організовувати поховання померлого, відшкодовувати вартість пов'язаних з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Також, відповідно до ч. 8 ст. 34 Закону № 1105-XIV, у разі смерті потерпілого від нещасного випадку або професійного захворювання витрати на його поховання несе Фонд соціального страхування від нещасних випадків згідно з порядком, визначеним Кабінетом Міністрів України.

В свою чергу, Постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2001 № 826, затверджено Порядок проведення витрат на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, яким передбачено, що витрати на поховання провадяться у разі смерті потерпілого, що настала за обставин, за яких настає страховий випадок державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України (пункт 2 цього Порядку). Організація поховання працівника, який загинув на виробництві або помер у лікарні під час лікування отриманої на виробництві травми, проводиться страхувальником (пункт 5 зазначеного Порядку).

Частиною дев'ятою ст.34 Закону № 1105-XIV та пунктом 6.1.6 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління Фонду ССНВ України 27.04.2007 № 24, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 22.06.2007 за № 715/13982, вказано, що причинний зв'язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я має підтверджуватися висновками відповідних медичних закладів.

Зі змісту частини четвертої статті 26 Основ, частини другої статті 24 Закону №1105-XIV убачається: якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика та відшкодувати понесені ним витрати.

Отже, виходячи з аналізі норм Закону №1105-XIV, який визначає правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві осіб, та Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого постановою правління ПФУ та правління Фонду від 04.032003 №5-4/4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.05.2003 за №376/7697 (далі - Порядок №5-4/4), затвердженого на виконання частини восьмої статті 34 Закону, суд першої інстанції вірно зазначив, що Фонд зобов'язаний відшкодовувати виплачені іншими страховиками суми допомоги на поховання лише тих осіб, які померли від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, тобто за умови наявності причинного зв'язку їх смерті з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Положення пункту 4 Порядку №5-4/4, яким зобов'язано Фонд відшкодовувати ПФУ витрати на допомогу на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, котра отримувала пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, суперечить положенням Закону №1105-XIV. Так, зокрема, стаття 21 Закону №1105-XIV пов'язує виникнення такого обов'язку у Фонду зі смертю працівника, а не з отриманням померлим, який не працював, зазначеної вище пенсії.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають правовій позиції, яку висловлено в постановах Верховного Суду України від 23.05.2011 справа № 21-48а11 та від 23.04.2013 справа № 21-108а13.

Також, розглядаючи даний спір, суд першої інстанції обгрунтовано посилався і на те, що відповідно до п.2.2 Інструкції про встановлення причинного зв'язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України №606 від 15.11.2005, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.12.2005 за № 1455/11735 (далі - Інструкція №606), для розгляду причинного зв'язку смерті з професійним захворюванням, отруєнням або трудовим каліцтвом до МСЕК направляються відповідні документи постраждалих, у яких при житті було встановлено професійне захворювання (отруєння), трудове каліцтво, що спричинило стійку втрату професійної працездатності, та померлих після вступу в дію Закону України "Про охорону праці".

Пунктом 2.4 Інструкції №606 визначено перелік документів на підставі яких проводиться розгляд питання про встановлення причинного зв'язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом.

Відповідно до п.2.10 Інструкції №606, висновок про наявність або відсутність причинного зв'язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом оформляється довідкою у трьох примірниках, що використовується МСЕК за формою, що затверджується МОЗ України.

Проте, як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_5 був визнаний інвалідом IІ групи з 01.10.2010 внаслідок трудового каліцтва, відповідно до акта №2 від 07.07.2010 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, виписки із акта огляду МСЕК №0169690 від 07.10.2010 діагноз: після травматична ампутаційна кукса лівого плеча на межі н/з і с/з фантомні болі кукси. Згідно виписки із акта огляду МСЕК №0010553 від 22.11.2013, ОСОБА_5 визнано інвалідом 1 групи, діагноз: хронічна хвороба нирок IV ступеня (а.с.11, 29-30,32).

Згідно з довідкою Оржівської селищної ради №25 від 12.09.2014 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10). Відповідний медичний висновок чи інші достовірні докази, які б підтверджували наявність причинного зв'язку смерті пенсіонера з отриманим трудовим каліцтвом, позивачем не надані, а тому і підстави для відшкодування зазначкених в позові витрат відсутні.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо безпідставності позовних вимог, не містять фактів невірного застосування судом норм матеріального та процесуального права, а тому колегія суддів не вбачає підстав, визначених ст. 202 КАС України, для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Рівненському районі Рівненської області залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "15" грудня 2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.С. Котік

судді: А.В. Жизневська

Н.М. Малахова

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу Управління Пенсійного фонду України в Рівненському районі Рівненської області вул. Соборна, 195,м. Рівне,33001

3- відповідачу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Рівне вул.Чорновола,66,м.Рівне,33000

- ,