Справа № 2а-948/11
Суддя: Єрьомін А.В.
Дата ухвалення: 2015-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2015 року м. Київ К/800/46156/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Єрьоміна А.В., (головуючий)

Кравцова О.В.

Цуркана М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Старояричівської сільської ради Кам'янка-Бузького району Львівської області, третя особа - ОСОБА_5, про скасування рішень, що переглядається за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2014 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2011 року ОСОБА_4 (далі - позивач) звернулася до Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області з адміністративним позовом до Старояричівської сільської ради Кам'янка-Бузького району Львівської області (далі - відповідач), третя особа - ОСОБА_5, в якому просила суд :

- скасувати рішення 11 сесії 4 скликання Старояричівської сільської ради № 117 від 30 червня 2004 року «Про передачу земельних ділянок у власність», на підставі якого було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 336838 від 18 березня 2005 року, зареєстрованого за № 01-05-453-00180 на ім'я ОСОБА_5;

- скасувати рішення, на підставі якого було видано Старояричівською сільською радою державний акт на право приватної власності на землю від 1 лютого 2002 року на ім'я ОСОБА_6 та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 859.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що відповідно до правовстановлюючих документів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, у співвідношенні 1/3 та 2/3 частини житлового будинку. В 2011 році позивач звернулась до відповідача щодо передачі присадибної земельної ділянки за вищезазначеною адресою у приватну власність і дізналась, що присадибна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 передавалась у приватну власність двічі: перший раз ОСОБА_6 у 2002 р. та вдруге ОСОБА_5 відповідно до рішення Старояричівської сільської ради № 117 від 30 червня 2004 року. На підставі рішення № 117 від 30 червня 2004 року було видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, згідно якого ОСОБА_5 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га, що перевищує норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд у селах та суперечить вимогам Земельного кодексу України. На думку позивача, для реалізації права щодо отримання нею присадибної земельної ділянки у власність, потрібно скасувати рішення органу місцевого самоврядування, на підставі яких було передано присадибну ділянку у власність ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Третя особа проти позовних вимог заперечувала, просила відмовити у їх задоволенні.

Постановою Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 6 червня 2013 року адміністративний позов задоволено.

Скасовано рішення 11 сесії 4 скликання Старояричівської сільської ради № 117 від 30 червня 2004 року «Про передачу земельних ділянок у власність» розміром 0, 25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та 0, 0694 га для ведення особистого селянського господарства на підставі якого було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 336838 від 18 березня 2005 року, зареєстрованого за № 01-05-453-00180 загальною площею 0,3194 га на ім'я ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1.

Скасовано рішення виконавчого комітету Старояричівської сільської ради № 85 від 25 листопада 1997 року «Про передачу у приватну власність ОСОБА_6 земельної ділянки розміром 0,08 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та площею 0,32 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2014 року постанова Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 6 червня 2013 року скасована, прийнята нова постанова про відмову в задоволенні адміністративного позову.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, позивач просить оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції скасувати, залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши оскаржувані рішення судів та матеріали справи в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, рішенням виконавчого комітету Старояричівської сільської ради № 85 від 25 листопада 1997 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність та постійне користування жителям с. Ст.Яричів» вирішено передати ОСОБА_6 у приватну власність земельні ділянки розміром 0,08 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, та розміром 0,32 га. для ведення особистого підсобного господарства, на підставі якого ОСОБА_6 оформила Державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ЛВ № 079818 від 1 лютого 2002 року на земельну ділянку загальною площею 0,4111 га. для обслуговування житлового будинку та господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства.

Рішенням сесії Старояричівської сільської ради № 117 від 30 червня 2004 року «Про передачу земельних ділянок у власність» вирішено передати у власність ОСОБА_5 земельні ділянки, які знаходяться на території Старояричівської сільської ради, загальною площею 0,3194 га, в тому числі для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд 0,2500 га., та для ведення особистого селянського господарства 0,0694 га, на підставі якого ОСОБА_5 оформила Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 336838 від 18 березня 2005 року на земельну ділянку площею 0,25 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, та Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 336839 від 18 березня 2005 року на земельну ділянку площею 0,0694 га. для ведення особистого селянського господарства.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішення 11 сесії 4 скликання Старояричівської сільської ради № 117 від 30 червня 2004 року «Про передачу земельних ділянок у власність» є протиправним та таким, що порушує права та законні інтереси позивача.

Вищий адміністративний суд України не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 17 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на час прийняття рішення № 85 від 25 листопада 1997 року), передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки, зокрема, для ведення селянського (фермерського) господарства, для ведення особистого підсобного господарства, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), у розмірах визначених цим Кодексом. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо).

Статями 56, 67 цього Кодексу зазначено, що для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 га. Громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач. Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 га., селищах міського типу - 0,15 га., а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 га., у містах - 0,1 га.

Рішення виконкому № 85 від 25 листопада 1997 року про передачу у приватну власність земельних ділянок ОСОБА_6 було прийнято на підставі відповідної заяви ОСОБА_6 про передачу у приватну власність земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, згідно матеріалів інженерно-пошукових робіт, інших документів по проведенні земельної реформи, та з урахуванням вимог чинного на той час законодавства.

Позивач не являлась на той час власником (співвласником) житлового будинку в АДРЕСА_1, оскільки дозвіл на оформлення їй права власності на 1/3 частину цього житлового будинку було надано рішенням виконкому Старояричівської сільської ради № 31 від 20 серпня 1998 року, а Свідоцтво про право власності позивача на вказану частину будинку оформлено 14 квітня 1999 року.

Судами попередніх інстанцій не встановлено, що на час прийняття вказаного рішення виконкому № 85 від 25 листопада 1997 року позивач претендувала на земельні ділянки, які були передані цим рішенням ОСОБА_6

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що оскарженим рішенням виконкому Старояричівської сільської ради № 85 від 25 листопада 1997 року не порушено законних прав чи інтересів позивача.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 5 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначено систему місцевого самоврядування в Україні, куди, зокрема, входять сільська рада та виконавчий комітет сільської ради, які, будучи самостійними суб'єктами в системі місцевого самоврядування, володіють окремо визначеними повноваженнями, що передбачені статтями 25-41 вказаного Закону.

Суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про те, що належним відповідачем щодо позовної вимоги про скасування рішення виконкому № 85 від 25 листопада 1997 року повинен бути виконавчий комітет Старояричівської сільської ради, який являється самостійним суб'єктом владних повноважень і до якого повинна бути звернена відповідна вимога позивача.

Отже, позовна вимога про скасування рішення виконкому Старояричівської сільської ради № 85 від 25 листопада 1997 року заявлена до неналежного відповідача, а згідно статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України заміна неналежної сторони в адміністративному процесі допускається лише в суді першої інстанції, тому, суд апеляційної інстанції обґрунтовано вважає, що відсутні підстави для задоволення розглядуваної позовної вимоги.

Статтями 12, 122 Земельного кодексу України (в редакції на час прийняття рішення № 117 від 30 червня 2004 року) передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належать, зокрема, передача земельних ділянок у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Норми безоплатної передачі земельних ділянок, в тому числі для ведення особистого селянського господарства, та для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, визначені статтею 121 Земельного кодексу України, а порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 Земельного кодексу України.

Згідно із частиною першою статті 120 Земельного кодексу України (в редакції на час розглядуваних правовідносин), при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідно до договору дарування частини житлового будинку та земельної ділянки від 2 вересня 2003 року, ОСОБА_6 подарувала, а ОСОБА_5 прийняла у дар 2/3 частини житлового будинку та земельну ділянку площею 0,4111 га. надану для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення ОПГ, що знаходяться в АДРЕСА_1. Ці 2/3 частини житлового будинку належали дарителю на підставі Свідоцтва про право власності на будівлю від 14 квітня 1999 року, а земельна ділянка - на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 1 лютого 2002 року.

ОСОБА_5 не оформляла Державного акту про право власності на земельну ділянку площею 0,4111 га., яку вона отримала на підставі договору дарування від 2 вересня 2003 року, а оформила право власності лише на частину із цієї земельної ділянки площею 0,3194 га. (0,25 га. і 0,0694 га.) на підставі рішення сесії Старояричівської сільської ради № 117 від 30 червня 2004 року.

Рішенням № 117 від 30 червня 2004 року передано ОСОБА_5 у власність земельні ділянки загальною площею 0,3194 га., тобто в розмірі меншому ніж вона отримала відповідно до договору дарування від 2 вересня 2003 року.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, лише у 2011 року ОСОБА_4 звернулась до Старояричівської сільської ради із заявою про передачу у приватну власність присадибної ділянки в АДРЕСА_1.

Позивачем не було надано судам попередніх інстанцій доказів про те, що на час прийняття оспорюваного рішення вона була належним користувачем спірної земельної ділянки, чи претендувала на її отримання.

Статтею 81 Земельного кодексу України передбачено підстави набуття права власності на земельні ділянки. Такими підставами, зокрема, є придбання за договором дарування чи іншими цивільно-правовими угодами, безоплатна передача із земель державної і комунальної власності, приватизація земельних ділянок, що були раніше надані у користування.

Право на вибір способу набуття права власності на земельну ділянку належить особі, а набуття у власність земельної ділянки являється правом, а не обов'язком особи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність доводів позивача про те, що оспорюване рішення сесії Старояричівської сільської ради порушує її права та законні інтереси.

З урахуванням викладеного, суд касаційної інстанції вважає, що судом апеляційної інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Тому висновки суду апеляційної інстанції є правильними, а доводи, викладені в касаційній скарзі, зазначених висновків не спростовують та не дають підстав вважати судове рішення таким, що ухвалене з порушеннями норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді :