Справа № 127/6585/14-а
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2015-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/6585/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Федчишен С.А.

Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.

22 січня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Загороднюка А.Г.

за участю секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.

за участю представників сторін:

Представник позивача: ОСОБА_2

Представник відповідача: Павич О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці і ОСОБА_4 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 01 вересня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до управління Пенсійного фонду України в м.Вінниці в якому просить визнати протиправними та незаконними дії відповідача з невиплати та недоплати позивачу як дитині війни підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком та зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м.Вінниці здійснювати нарахування та виплату підвищеної як дитині війни пенсії в розмірі, передбаченому Законом України "Про соціальний захист дітей війни".

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 вересня 2014 року позов задоволено частково: визнано дії управління Пенсійного фонду України в м.Вінниці щодо невиплати ОСОБА_4 підвищення до пенсії, виходячи з встановленого ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" розміру 30% мінімальної пенсії за віком, протиправними та зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м.Вінниці нарахувати та виплатити ОСОБА_4 невиплачене підвищення до пенсії відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" в розмірі, що обчислюється з урахуванням, встановленого законом прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, з 01.09.2013 року по 02.04.2014 року, з урахуванням проведених виплат. В решті позову відмовити. Постанова суду підлягає негайному виконанню.

Не погодившись з таким рішенням позивач та відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

В судовому засіданні представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги та заперечила проти задоволення апеляційної скарги відповідача, а також доданих заперечень.

Представник відповідача підтримала доводи викладені в апеляційній скарзі та просила постанову суду першої інстанції від 01 вересня 2014 року скасувати.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно задоволити частково, а постанову суду першої інстанції - скасувати, з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як правильно встановлено судом І інстанції, позивач є пенсіонеркою за віком та має статус дитини війни відповідно до статті 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Відповідно до паспорту громадянина України серія НОМЕР_1 позивач ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а отже, згідно ст.1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" дитина війни - це особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (02 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога , що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30% мінімальної пенсії за віком.

Згідно статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" особам, що належать до соціальної категорії громадян "діти війни", з 01.01.2006 року Відповідач повинен був нараховувати та виплачувати щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Виходячи з приписів частини 2 статті 152 Конституції України та дати ухвалення рішень Конституційним Судом України, колегія суддів погоджується з висновками суду, щодо наявності у відповідача обов'язку нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії, передбачену статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Також безпідставним є посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування встановленого дітям війни підвищення пенсії, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Кечко проти України").

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що постанову суду першої інстанції від 01 вересня 2014 року слід скасувати та прийняти нову постанову, якою позов позивача задовольнити частково. Статтею 162 ч.3 КАС України зазначається, що суд при вирішенні справи може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Пунктом 7 частини першої Закону України від 14 червня 2011 року № 3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнено пунктом 4, яким установлено, що у 2011 році норми і положення статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

З аналізу наведеної норми випливає, що визначення порядку та розмірів виплат указаним категоріям громадян делеговано Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог цього Закону Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 6 липня 2011 року № 745 «Про встановлення деяких виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», яка набрала чинності 23 липня 2011 року.

Таким чином, до набрання чинності зазначеною постановою Кабінету Міністрів України, тобто до 23 липня 2011 року, при вирішенні справ цієї категорії щодо розміру підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, дітям війни застосуванню підлягають положення статті 6 Закону про соціальний захист дітей війни.

Отже, із 23 липня 2011 року правомірність дій суб'єктів владних повноважень повинні відповідати вимогам Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» та постанови Кабінету Міністрів України від 6 липня 2011 року № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету».

Законом України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" від 22 грудня 2011 року №4282-6 встановлено, що у 2012 році норми і положення статей 5 та 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 року №1381 "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення", якою визначено, що дітям війни ( крім тих, на яких поширюється дія Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення, встановлене ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" провадиться у розмірі 7% прожиткового мінімуму, встановленого законом, для осіб, які втратили працездатність.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2013 рік" встановлено, що у 2013 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 01 січня-894 гривень, з 01 грудня -949 гривень.

Прикінцевими положеннями Закону України від 06.12.2012 року №5515-6 "Про Державний бюджет України на 2013 рік" встановлено, що в 2013 році норми і положення ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.

На даний час до постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 року №1381 внесені зміни згідно постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2014 року №112 та підвищення "дітям війни" нараховується у розмірі 66,43 грн.

Згідно п.п.3,4 ст.22 Бюджетного кодексу України, управління отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у Законі про Державний бюджет України.

Статтею 23 Бюджетного кодексу України передбачено, що управління Пенсійного фонду може здійснювати з бюджету будь-які бюджетні зобов'язання та платежі лише за наявності відповідного бюджетного призначення, які встановлюються Законом України про Державний бюджет України.

В 2013 році порядок та розмір виплат «дітям війни» визначалися постановою КМУ №1381 від 28.12.2011 року, якою визначено розмір підвищення «дітям війни» 7% прожиткового мінімуму, встановлено законом для осіб, які втратили працездатність.

Згідно ст..3 Бюджетного Кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Тобто положення п.4 Прикінцевих положень ЗУ «Про Державний бюджет України на 2013 рік» діяли протягом бюджетного року та закінчилися 31.12.2013 року.

Отже, визначення порядку та розмірів виплат делеговано Кабінету Міністрів України.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» не встановлено обмеження щодо виплат підвищення до пенсії «дітям війни», не внесено змін до ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», тому з 01.01.2014 року діють положення ст.6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», відповідно до якої дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Згідно статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» № 719-VII від 16 січня 2014 року, встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 949 гривень.

Також, Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» №719-VII не було встановлено жодних обмежень щодо застосування положень ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Крім того, зазначеним вище Законом не було надано повноважень Кабінету Міністрів України визначати розмір та порядок застосування положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету на 2014 рік.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на необхідність застосування з 01.01.2014 року до спірних правовідносин положень Постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року № 1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення», оскільки вищу юридичну силу над підзаконними актами, яким є зазначена Постанова КМУ № 1381, мають закони, яким є Закон України «Про соціальний захист дітей війни».

За таких умов, колегія суддів вважає, що вірним способом захисту прав позивача є зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу невиплачене підвищення до пенсії відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" в розмірі, що обчислюється з урахуванням, встановленого законом прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, з 01.01.2014 року по день припинення такого права.

У зв'язку з прийняттям Закону № 1622 положення статті 6 Закону № 2195, застосовуються з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року, а з 03 серпня 2014 року у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2014 рік.

Також колегія суддів апеляційної інстанції, вивчивши матеріали даної справи, зазначає, що враховуючи, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні відносини, суд повинен визнати такі дії протиправними та зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м.Вінниці здійснити нарахування та виплату належних сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про стягнення конкретних сум.

Відносно позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди колегія суддів зазначає наступне.

Загальні підстави відшкодування моральної шкоди визначені Цивільним кодексом України.

Так, відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, немайнових витрат, які зазнав позивач.

Разом з тим, висновки суду І інстанції про відшкодування позивачу моральної шкоди колегія суддів вважає не обґрунтованими, оскільки останнім в порушення вимог ч. 1 ст. 71 КАС України не доведено передбачених ст.ст. 23, 1167 Цивільного кодексу України обставин і підстав, які зумовлюють наявність моральної шкоди, зокрема матеріали справи не містять жодних свідчень та відповідних доказів про ступінь її моральних чи фізичних страждань або шкоди завданої її здоров'ю.

Щодо позовної вимоги про визнання порушення ст. ст. 8, 10 ст. 1 протоколу 1, ст. 14 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 5 КАС України встановлено, що міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, відповідно до статті 9 Конституції України, статті 19 Закону України "Про міжнародні договори" від 29 червня 2004 року є частиною національного законодавства. Основним міжнародним договором, що стосується адміністративного судочинства, є Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема її стаття 6, яка гарантує право на судовий захист (із урахуванням прецедентної практики Європейського Суду з прав людини, у якій тлумачаться відповідні положення Конвенції). Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий суд у справах про цивільні права та обов'язки, але Європейський Суд з прав людини дає досить широке розуміння таких справ - значно ширше, ніж це може випливати з національного законодавства. Тому в багатьох випадках вимоги статті 6 Конвенції щодо справедливого і відкритого розгляду справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, прямо поширюються на адміністративне судочинство.

Таким чином, перевіряючи відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень на дотримання вимог ч. 3 ст. 2 КАС України, адміністративний суд може прийти до висновку про те, що дії не відповідають положенням Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод.

Висновок про це повинен міститися в мотивувальній частині рішення, а в резолютивній частині, суд повинен констатувати яким способом підлягає захисту порушене право, з врахуванням повноважень суду при вирішенні справи передбачених ст. 162 КАС України.

З врахуванням положень вказаної норми апеляційний суд вважає, що належним та достатнім способом захисту порушеного права позивача в даному випадку є визнання протиправним дій (бездіяльності) відповідача, що фактично включає в себе визнання їх такими що не відповідають нормам права, та зобов'язання вчинити певні дії, спрямовані на його поновлення.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого Законами пенсійного віку. Таким чином, пенсія є періодичним платежем, виплата якої, за загальним правилом, не обмежена у часі. Отже, вирішуючи питання про зобов'язання нарахувати та виплатити позивачу пенсії, не має підстав обмежувати відповідача за здійснення її нарахування і виплати, певним часовим проміжком.

В той же час, колегія суддів звертає увагу, що судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання. Воно не може обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому змінювати правове регулювання суспільних відносин.

Тому колегія суддів дійшла висновку, що правильним способом захисту порушеного права позивача, який відповідає вимогам чинного законодавства є зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу підвищення до пенсії по день припинення такого права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції, не відповідають встановленим обставинам у справі, а допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

В силу пункту 3 частини 1 статті 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи встановлене порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів вбачає підстави для скасування оскаржуваної постанови та прийняття нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

апеляційну скаргуУправління Пенсійного фонду України в м. Вінниці задовольнити частково .

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 01 вересня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, скасувати .

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати дії управління Пенсійного фонду України в м.Вінниці щодо невиплати ОСОБА_4 підвищення до пенсії, виходячи з встановленого ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" розміру 30% мінімальної пенсії за віком, протиправними.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м.Вінниці нарахувати та виплатити ОСОБА_4 невиплачене підвищення до пенсії відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" в розмірі, що обчислюється з урахуванням, встановленого законом прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, з 01.01.2014 року по день припинення права.

В решті позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 27 січня 2015 року.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О.

Загороднюк А.Г.