Справа № 264/6588/14-а
Суддя: Геращенко І.В.
Дата ухвалення: 2015-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Литвиненко Н.В.
Суддя-доповідач - Геращенко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року справа № 264/6588/14-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: ГеращенкаІ.В., Арабей Т.Г., Губської Л.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя Донецької області на постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 грудня 2014 року у справі № 264/6588/14-а за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя Донецької області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання нарахувати та сплатити щомісячне підвищення до пенсії відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за 2014 рік, -

ВСТАНОВИВ:

22 липня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя Донецької області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання управління провести позивачу нарахування та виплату щомісячної доплати до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, з урахуванням встановлено законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, за період з 01 січня 2014 року по 16 липня 2014 року включно, з відрахуванням фактично проведених виплат (а.с. 4-5).

Постановою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя Донецької області задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність та зобов'язано управління провести позивачу нарахування та виплату щомісячної доплати до пенсії, встановленого ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, за період з 22 січня 2014 року по 16 липня 2014 року. В задоволені решти позовних вимог відмовлено (а.с. 17-18).

Не погодившись з судовим рішенням, Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя Донецької області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 грудня 2014 року у справі № 264/6588/14-а про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання нарахувати та сплатити щомісячне підвищення до пенсії відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за 2014 рік та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Представники сторін у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Сторони письмово просили розглянути справу за їх відсутністю. Колегія суддів розглядає дану справу відповідно до вимог ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, а постанову суду першої змінити, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, відноситься до категорії «діти війни».

Закон України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року № 2195-IV (далі - Закон України № 2195-IV), який набрав чинності з 01 січня 2006 року, встановлює правовий статус дітей війни та визначає основи їх соціального захисту та гарантує їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

Статтею 1 Закону України № 2195- IV передбачено, що дитина війни це особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (02 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Відповідно до ст. 6 Закону України № 2195-IV дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

За вимогами ст. 7 Закону України № 2195-IV фінансове забезпечення соціальних гарантій, передбачених цим законом, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету України.

Законом України від 31 липня 2014 року «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік», який набув чинності 03 серпня 2014 року, доповнені пункти 6-7, якими встановлено, що з 01 січня 2014 року норми і положення статей 5,6 Закону України № 2195-IV застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів всіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Отже, Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» з 03 серпня 2014 року надані повноваження Кабінету Міністрів України визначати розмір доплати до пенсії, передбачений ст. 6 Закону України № 2195-IV, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджетів на 2014 рік.

Рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 надано тлумачення, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України під час вирішення справ про соціальний захист підлягають застосуванню тоді, коли вони видані у межах його компетенції на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Таким чином, суд першої інстанції правильно застосував норми зазначеного Закону з урахуванням Рішення Конституційного суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012.

Щодо посилання Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя Донецької області на порушення судом першої інстанції норм процесуального права з приводу спливу позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулась до суду з позовом 22 липня 2014 року, що підтверджено штампом суду першої інстанції з відміткою про отримання судом адміністративного позову (а.с. 4).

Постановою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя Донецької області задоволено частково, зокрема, зобов'язано управління провести позивачу нарахування та виплату щомісячної доплати до пенсії за період з 22 січня 2014 року по 16 липня 2014 року.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено (а.с. 17-18).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при винесені спірного рішення не надав належну оцінку вимогам позивача в частині з 01 січня 2014 року по 21 січня 2014 року, що в свою чергу тягне за собою необхідність зміни постанови суду першої інстанції та залишення без розгляду позовних вимог позивача за період з 01 січня 2014 року по 21 січня 2014 року, тобто за час, який передував шестимісячному терміну до моменту звернення до суду.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що висновки відповідача щодо неврахування судом першої інстанції положень ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо посилання Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя Донецької області на порушення судом першої інстанції норм процесуального права з приводу відсутності публічно-правового спору, суд зазначає наступне.

Відповідач у справі - Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя Донецької області є суб'єктом владних повноважень - органом державної влади.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, на спори фізичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності.

Як вбачається із змісту позовних вимог, позивач звернувся до суду із позовом про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання нарахувати та сплатити щомісячне підвищення до пенсії відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за 2014 рік.

Таким чином, суд вважає, що висновки відповідача є недопустимими та суперечать нормам Кодексу адміністративного судочинства України і які суд не приймає з огляду на положення ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до цієї норми в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до вимог ст. 201 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для зміни рішення є правильне по смуті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції по суті правильно вирішив справу, однак із помилковим застосуванням норм процесуального права, а тому постанова суду першої інстанції підлягає зміні.

На підставі наведеного, керуючись статтями 99, 100, 197, 198, 201, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя Донецької області - задовольнити частково.

Постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 грудня 2014 року у справі № 264/6588/14-а - змінити.

В резолютивну частину постанови Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 грудня 2014 року у справі № 264/6588/14-а після першого абзацу додати абзац наступного змісту: «Позовні вимоги ОСОБА_4 за період з 01 січня 2014 року по 21 січня 2014 року залишити без розгляду».

Виключити з резолютивної частини постанови Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 грудня 2014 року у справі № 264/6588/14-а абзац третій наступного змісту: «В задоволенні решти позовних вимог - відмовити».

В решті постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 грудня 2014 року у справі № 264/6588/14-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Судді І.В. Геращенко

Т.Г.Арабей

Л.В. Губська