Справа № 2а/0470/11357/12
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2015-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" січня 2015 р. м. Київ К/800/17349/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дніпроджержинська теплоелектроцентраль»

на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.11.2013

та постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.10.2012

у справі № 2а/0470/11357/12

за позовом Публічного акціонерного товариства «Дніпроджержинська теплоелектроцентраль»

до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби

про скасування податкового повідомлення-рішення в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Дніпроджержинська теплоелектроцентраль» звернулось до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби № від 25.06.2012 в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 20% (2 377 086 грн.).

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.10.2012, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.11.2013, позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 25.06.2012 в частині нарахування штрафних санкцій у розмірі 20% за січень, лютий, березень, квітень 2011 року, в загальному розмірі 613 125,09 грн.; в іншій частині залишено без змін.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій; позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином.

В зв'язку з цим, касаційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами проведеної камеральної перевірки податкових декларацій позивача з податку на додану вартість за березень, лютий, квітень 2011 року, липень 2010 року, серпень 2011 року, серпень 2010 року, вересень 2010 року, грудень 2011 року, жовтень 2010 року, січень 2012 року, листопад 2011 року, жовтень 2011 року, листопад 2010 року, уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість за червень 2010 року, складено акт № 1582/174/15-230 від 12.06.2012, в якому зафіксовано порушення термінів сплати самостійно визначених грошових зобов'язань з податку на додану вартість протягом строків, визначених п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України.

На підставі результатів проведеної перевірки, 25.06.2012 відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення № про нарахування суми штрафних санкцій у розмірі 2 377 086,13 грн. (20% за порушення граничного строку сплати на 251 календарний день грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 11 885 430,71 грн.).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що згідно з даними облікової картки платника податків - позивача на момент сплати останнім заборгованості з податку на додану вартість та надходження коштів згідно платіжних доручень існували несплачені суми грошових зобов'язань, самостійно визначені позивачем у податкових деклараціях; враховуючи наявну у позивача податкову заборгованість відповідач здійснював зарахування коштів, сплачених згідно з платіжними дорученнями в рахунок погашення наявного податкового боргу згідно з черговістю його виникнення, незважаючи на призначення платежу, визначене платником податків.

Однак, висновки судів попередніх інстанцій є передчасними та такими, що зроблені без повного та всебічного з'ясування обставин у справі.

Статтею 69 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення вказаним вимогам не відповідають.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судова колегія зазначає, що право визначати призначення платежу відповідно до законодавства України, чинного до 01.01.2011, належало виключно платнику. Встановлена п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» рівність бюджетних інтересів (яка зводиться до того, що податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях) не позбавляла платника як права самостійно визначити джерела погашення узгоджених податкових зобов'язань відповідно до п. 7.1 ст. 7 цього Закону, так і обов'язку самостійно сплатити суму податкового зобов'язання відповідно до пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 цього Закону.

Тому суми податкових зобов'язань (або податкового боргу), з урахуванням положень пп. 16.5.2 п. 16.5 ст. 16 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», слід вважати сплаченими у день реєстрації банківською установою платіжного документа із зазначеним у ньому призначенням платежу на сплату відповідних податкових зобов'язань або податкового боргу, визначених платником податків.

Вказаним Законом серед заходів, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу, не передбачено зміну призначення платежу, самостійно визначеного платником податків.

Разом з тим, Податковим кодексом України, який набрав чинності з 01.01.2011 (п. 87.9 ст. 87 цього Кодексу), на відміну від Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», передбачено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу органи державної податкової служби зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Таким чином, Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» та Податковий кодекс України по-різному визначають порядок погашення податкового боргу, наявного у платника податку.

Згідно з ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, органи державної податкової служби вправі застосовувати положення п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України лише щодо погашення податкового боргу, який виник після набрання чинності цим Кодексом, тобто, з 01.01.2011, а на податковий борг, який виник до 01.01.2011 норми п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України розповсюджені бути не можуть.

Судами попередніх інстанцій не було розмежовано періодів виникнення податкового боргу позивача, на сплату якого відповідачем були перераховані поточні платежі.

З огляду на викладене, колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що для правильного вирішення справи судам необхідно дослідити облікову картку платника податків та встановити, чи обліковувався у ПАТ «Дніпроджержинська теплоелектроцентраль» податковий борг до 01.01.2011 (дата набрання чинності Податковим кодексом України), прийняти до уваги вищевикладене та правильно застосувати норми матеріального права, з урахуванням зазначених обставин справи.

Згідно з ч. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За вказаних обставин, Вищий адміністративний суд України приходить до висновку про необхідність скасування рішень судів попередніх інстанцій та направлення справи на новий судовий розгляд до відповідного суду першої інстанції.

При новому розгляді слід взяти до уваги вищезазначене та прийняти законне і обґрунтоване рішення відповідно до норм матеріального та процесуального права, надати належну правову оцінку обставинам у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дніпроджержинська теплоелектроцентраль» задовольнити частково.

Ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.11.2013 та постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.10.2012 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ч. 6 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді І.В. Борисенко
О.А. Моторний