Справа № 539/3704/14-а
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2015-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2015 р. Справа № 539/3704/14-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бершова Г.Є.

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м.Лубнах та Лубенському районі Полтавської області на постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20.11.2014р. по справі № 539/3704/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в м.Лубнах та Лубенському районі Полтавської області

про відмову у перерахунку та виплаті пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м.Лубнах та Лубенському районі щодо відмови у перерахунку та виплаті пенсії.

Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Лубнах та Лубенському районі щодо відмови у перерахунку та виплаті пенсії було задоволено.

Визнано відмову Управління Пенсійного фонду України в м.Лубнах та Лубенському районі щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 протиправною.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Лубнах та Лубенському районі Полтавської області перерахувати та сплачувати ОСОБА_1 пенсію відповідно до довідки ПП «Лубенське АТП 15309» №91 від 01.10.2014 року, починаючи з 01.10.2014 року з урахуванням виплаченого.

Відповідач не погодився із таким рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

Сторони в судове засідання не прибули, повідомлялись належним чином.

Відповідно до статті 197 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Згідно зі статтею 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач є пенсіонером та учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І- категорії та інвалідом ІІ групи. Пенсію отримує через Управління ПФУ у м.Лубнах та Лубенському районі Полтавської області.

В період з 16.05.1980 року він працював в Лубенському АТП - 16038 на посаді механіка, яке в подальшому було перейменовано в ПП «Лубенське АТП 15309» , звідки 01.06.1986 року був призваний на військові збори та направлений на роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, де перебував з 08.06.1986 року по 04.09.1986 року.

Після виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС він знову повернувся до попереднього місця роботи, де після повернення йому була нарахована та виплачена заробітна плата за роботу по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

На даному підприємстві він працював до 30.10.2006 року, після чого був звільнений за власним бажанням.

Отримавши захворювання під час виконання обов'язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, отримав 3 групу інвалідності в 22.07.2003 році, але працювати на даному підприємстві продовжував до 30.10.2006 року.

У зв'язку з погіршенням стану здоров'я 23.03.2010 року йому була надана 2 група інвалідності, що пов'язана з виконанням обов'язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Будучи звільненим 30.10.2006 року з ПП «Лубенське АТП 15309», йому було надано довідку про нараховану та отриману заробітну плату на роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, яку він подав у 2006 році до УПФ України в м.Лубнах та Лубенському районі та відповідно до якої йому було нараховано пенсію. Дану пенсію він отримував до прийняття рішень Лубенським міськрайонним судом Полтавської області від 30.09.2009 року та 18 травня 2010 року про нарахування та виплату йому пенсії відповідно до ст.54 ч.4 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Дану пенсію він отримував до листопада місяця 2011 року згідно з рішеннями суду, після чого виплата була призупинена у зв'язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян,які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», на підставі якої йому було знову перераховано пенсію у відповідності до довідки про заробітну плату, виданої ПП «Лубенське АТП 15309» у 2006 році.

Позивачу стало відомо, що під час видачі довідки про нараховану та виплачену заробітну плату у 2006 році за час перебування на роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ПП «Лубенське АТП 15309» при нарахуванні заробітної плати не було враховано документи, які на час перебування на роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС були під грифом «таємно» та для службового користування і діяли на той час та є чинними на сьогодні.

З приводу перерахування заробітної плати відповідно до чинного законодавства ОСОБА_1 звернувся до ПП «Лубенське АТП 15309».

Отримавши дану довідку з перерахованою заробітною платою, він 01.10.2014 року звернувся до УПФ України в м.Лубнах та Лубенському районі з приводу перерахунку та виплати пенсії згідно з довідкою №91 від 01.10.2014 року.

Але 22.10.2014 року УПФ України в м.Лубнах та Лубенському районі позивачу було відмовлено в перерахунку та виплаті пенсії у відповідності до довідки про заробітну плату №91 від 01.10.2014 року з тих підстав, що довідка про заробітну плату №91 від 01.10.2014 року ПП «Лубенське АТП-15309» видана безпідставно.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідачем неправомірно відмовлено позивачу у перерахунку пенсії, чим порушено його права.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на такі обставини.

Відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

Відповідно до п.7 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210, пенсії призваних на військові збори військовозобов'язаних, які брали участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та працювали у зоні відчуження в 1986-1990 роках, призначаються виходячи із заробітної плати, яку вони одержували за основним місцем роботи, з урахуванням фактично відпрацьованого часу у зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого дня (незалежно від періоду проведення розрахунку оплати праці за умови, якщо такий розрахунок проведено на підставі первинних документів про місце роботи і тривалість робочого дня згідно із сумарною кратністю оплати праці, встановленою у відповідні періоди за зонами небезпеки: у III зоні - 5, II - 4, I - 3).

Колегія суддів зазначає, що з моменту аварії на Чорнобильській АЕС оплата праці для працюючих в зоні відчуження регулювалась постановою ЦК КПРС Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07.05.1986 року №524-156, тобто проводилась за підвищеними до 100% тарифними ставками (посадовими окладами) незалежно від населеного пункту.

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року №964 було доручено установити зони небезпеки, де оплата праці працівників підприємств, установ і організацій, розташованих в межах 30-кілометрової зони, розділеної на ІІІ, ІІ, І зону небезпеки, проводиться відповідно у 5, 4, 3 кратному розмірі тарифних ставок (посадових окладів).

Колегією суддів встановлено, що у зв'язку із введенням в зоні відчуження зон небезпеки, оплата праці осіб, які працювали в населених пунктах, що не віднесені до згаданих зон небезпеки (зона особливого контролю) залишалася на попередніх умовах, тобто проводилась за підвищеними на 100% тарифними ставками (посадовими окладами).

Відповідно до абз.4 підпункту 1 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986 року №207-7 оплата праці працівників, зайнятих на роботах в третій, другій та першій зонах небезпеки, здійснюється відповідно у чотирьох-, трьох- та двократному розмірах понад середньомісячну заробітну плату, виходячи із тарифної ставки (окладу), встановленої за основним місцем роботи.

Таким чином, на підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що застосування показників кратності до посадового окладу, підвищеного на 100%, як це було зроблено відповідно до довідки ПП "Лубенське АТП-15309" №91 від 01.10.2014 року, не відповідає вимогам законодавства.

Щодо порядку преміювання колегія суддів зазначає, що відповідно до постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07.05.1986 року №153/10-43 премія за роботу в зоні ЧАЕС виплачувалась відповідно до чинних на підприємстві систем преміювання, а отже розмір премії працівників, відряджених до зон відчуження, повинен був визначатися на підставі положень, що діяли на підприємстві.

Постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986 року №207-7 було дозволено керівникам підприємств, установ і організацій встановлювати працівникам, зайнятим на ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, премії до 60% тарифної ставки (посадового окладу) на місяць.

Колегія суддів зазначає, що у разі прийняття рішення про підвищення граничного розміру премії до 60% тарифної ставки (окладу) на місяць, в положення про преміювання мали вноситися відповідні зміни. Якщо на підприємстві виплата премії не була передбачена, або була передбачена в меншому розмірі, то підстав для нарахування премії в розмірі 60% немає.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що відмова відповідача перерахувати позивачу пенсію на підставі довідки ПП "Лубенське АТП-15309" №91 від 01.10.2014 року є неправомірною.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197,198, 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Лубнах та Лубенському районі Полтавської області задовольнити.

Постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20.11.2014р. по справі № 539/3704/14-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Лубнах та Лубенському районі про відмову у перерахунку та виплаті пенсії відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя Бершов Г.Є.
Судді Катунов В.В. Ральченко І.М.