Справа № 2а-15829/11
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2015-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

22 січня 2015 року м. Київ К/800/26144/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів Зайця В.С. (суддя-доповідач), Голяшкіна О.В., Стрелець Т.Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Коломийської міської ради на постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 січня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Коломийської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

17 жовтня 2011 року ОСОБА_4 пред'явила позов до Коломийської міської ради про зобов'язання Коломийської міської ради розглянути у встановленому законодавством порядку на сесії Коломийської міської ради її заяву від 27 вересня 2011 року про поновлення договору оренди землі площею 0,0038 га.

Постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 січня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2014 року, позовні вимоги задоволено.

Зобов'язано Коломийську міську раду розглянути на найближчій сесії з прийняттям рішення по суті заяву ОСОБА_7 від 27 вересня 2011 року про поновлення договору оренди земельної ділянки площею 0,0038 га.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів, скаржник оскаржив їх.

У касаційній скарзі Коломийська міська рада, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судами встановлено, що рішенням Коломийської міської ради від 09 лютого 2006 року за № 2211 «Про надання земельної ділянки в оренду по АДРЕСА_1 ОСОБА_7» затверджено проект відведення земельної ділянки та надано в короткотермінову оренду терміном на 5 років земельну ділянку загальною площею 38 кв.м (0,0038 га) по АДРЕСА_1 для встановлення металевого збірно-розбірного гаражу за рахунок земель запасу міської ради.

Дана земельна ділянка перебуває у користуванні родини позивача впродовж тривалого періоду часу, так як була надана ще у 1998 році в оренду її бабусі ОСОБА_6, з якою спільно проживають по сьогоднішній день, для встановлення збірно-розбірного металевого гаражу на підставі рішення виконавчого комітету Коломийської міської ради Івано-Франківської області від 17 березня 1998 року за № 60 «Про дозвіл на встановлення гаражів, кіосків, павільйонів».

24 травня 2006 року між Коломийською міською радою та ОСОБА_7 укладено договір оренди землі, який зареєстровано у Коломийському міському відділі Івано-Франківської філії РФ ДЗК, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис за № 03 від 28 грудня 2006 року. Прикінцевими положеннями Договору визначено, що він набуває чинності після його підписання сторонами та державної реєстрації, тобто з 28 грудня 2006 року.

Вказаний Договір укладено терміном на 5 (п'ять) років, що обумовлено в пункті 9 Договору, де закріплено також переважне право орендаря на поновлення договору на новий строк після закінчення терміну його дії. У цьому разі орендар повинен не пізніше 60 (шістдесяти) днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. В пункті 30 договору визначено переважне право орендаря на придбання у власність орендованої земельної ділянки у відповідності до закону та переважне право за різних інших умов на поновлення Договору оренди.

27 вересня 2011 року на виконання умов Договору та відповідно до вимог статті 33 Закону України «Про оренду землі» позивачем подано до Коломийської міської ради заяву про поновлення договору оренди спірної земельної ділянки загальною площею 0,0038 га для встановлення металевого збірно-розбірного гаражу, з проектом додаткової угоди до договору оренди.

Міським головою 20 жовтня 2011 року було дано відповідь позивачу про те, що дане питання зняте з розгляду порядку денного сесії міської ради, як таке, що потребує додаткового розгляду з врахуванням інтересів мешканців будинку АДРЕСА_2 та територіальної громади вцілому.

Заява позивача на момент звернення до суду не вирішена по суті на пленарному засіданні сесії Коломийської міської ради з винесенням відповідного рішення.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги зазначив, що зволікання відповідача з вирішенням заяви позивача про поновлення договору оренди та розгляд питання про продаж спірної земельної ділянки на аукціоні до вирішення заяви позивача порушує переважне право позивача на поновлення договору оренди, а тому підлягає захисту шляхом зобов'язання відповідача розглянути на найближчій сесії Коломийської міської ради (її пленарному засіданні) з прийняттям рішення по суті заяви ОСОБА_7 від 27 вересня 2011 року про поновлення договору оренди земельної ділянки площею 0,0038 га.

Суд апеляційної інстанції із таким висновком суду першої інстанції погодився та залишив постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 січня 2014 року без змін.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України із правовою позицією суду апеляційної інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з «…» питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів «…». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що розглядаючи справу, суди першої та апеляційної інстанцій прийшли до невірного висновку, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

На думку колегії суддів Вищого адміністративного суду України, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні статті 6 Конвенції стосовно «суду, встановленого законом».

Статтею 80 Земельного кодексу України передбачено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

За змістом статей 2 та 5 Земельного кодексу України міськрада при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин.

Вирішуючи спір по суті, суди залишили поза увагою те, що у відносинах, які склалися між сторонами, відповідач як власник землі вільний у виборі суб'єкта щодо надання йому права оренди земельної ділянки в порядку, встановленому законом, при цьому він не здійснював владних управлінських функцій.

Ураховуючи наведене, суди дійшли помилкового висновку, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, може бути розглянуто за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких умов колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що вирішення наведеного спору не належить до юрисдикції адміністративних судів, його розгляд повинен здійснюватися в порядку цивільного судочинства.

Аналогічний висновок щодо застосування вищезазначених норм матеріального права міститься у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2014 року (справа № 21-493а14) та від 9 грудня 2014 року (справа № 21-308а14).

Відповідно до частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

За таких обставин колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що вирішення наведеного спору не належить до юрисдикції адміністративних судів, його розгляд повинен здійснюватися в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Згідно пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що суди першої та апеляційної інстанції прийшли до невірних висновків, що справа підлягає розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Спір підлягає вирішенню загальним місцевим судом за правилами Цивільного процесуального кодексу України, а тому провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись статтями 157, 211, 222, 228, 230, 231 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Коломийської міської ради задовольнити частково.

Постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 січня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2014 року скасувати, провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до Коломийської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії закрити.

Роз'яснити позивачеві право на звернення до місцевого суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

Суддя В.С. Заяць