Справа № 2а-14269/11/1370
Суддя: Яворський І.О.
Дата ухвалення: 2015-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2015 року Справа № 9104/76585/12

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Яворського І.О.,

суддів: Кухтея Р.В., Хобор Р.Б.

за участі секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

з участю осіб:

позивача по справі: представника Папки Н.З.

відповідача по справі: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Трускавці Львівської області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2012 року в справі за позовом управління Пенсійного фонду України в м. Трускавці Львівської області до відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про скасування постанови про накладення штрафу від 28.11.2011 року ВП №29721098, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, управління Пенсійного фонду України в м. Трускавці Львівської області звернулося з позовом в суд до відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про скасування постанови про накладення штрафу від 28.11.2011 року ВП №29721098.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що відповідачем порушено норми ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження», яка вказує, що у разі невиконання без поважних причин рішення - державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу. Позивач додає, що відповідачем не з'ясовано в повному обсязі відповідно до норм чинного законодавства поважних причин невиконання судового рішення та не складено відповідного акту.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2012 року в справі №2а-14269/11/1370 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням управлінням Пенсійного фонду України в м. Трускавці Львівської області подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2012 року в справі №2а-14269/11/1370 та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт виходить з тих же мотивів, що наведені в позовній заяві.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань.

Відповідно до статті 1 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 606-XIV, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно із частиною 2 статті 25 Закону № 606-XIV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення, здійснюється відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною 2 статті 75 Закону № 606-XIV у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення. Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

Згідно із частиною 1 статті 89 вказаного Закону у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Як стверджується матеріалами справи. відповідачем 08.11.2011 року у виконавчому провадженні ВП№29721098 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-а-1324-608/11 виданого 31.08.2011 року Трускавецьким міським судом, яка отримана управлінням 11.11.2011 року (а.с. 8).

Як правильно зазначив суд першої інстанції, листом від 11.11.2011 року позивач повідомив лише про часткове виконання рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 31.08.2011 року, зазначивши також, що перераховану суму пенсії ОСОБА_2 за один місяць включено у виплату за січень 2012 року.

28 листопада 2011 року державний виконавець виніс постанову про накладення на боржника штрафу в сумі 680 грн. з тих мотивів, що на адресу ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області не надійшло підтвердження про повне виконання рішення суду і яка надійшла на адресу позивача 05.12.2011 року.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, так, зокрема. в справі «Михайленки та інші проти України» від 03.11.2004 року, Суд вказав, що відсутність ресурсів для оплати заборгованості, присудженої рішенням суду, не може бути підставою для зволікання із його виконанням.

Крім того, позивач зазначає, що рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 31.08.2011 року на виконання якого видано виконавчий лист, оскаржено ним до Львівського апеляційного адміністративного суду, в той же час не надавши жодних доказів про відкриття апеляційного провадження за поданою апеляційною скаргу та не надіслав таких документів державному виконавцю для зупинення виконавчого провадження, оскільки лише подання апеляційної скарги та навіть відкриття апеляційного провадження за нею не зупиняє виконавчого провадження без письмового повідомлення про це державного виконавця та надання ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Пунктом 13 частини третьої статті 11 цього Закону передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Такі випадки передбачені, зокрема, статтею 75 цього Закону, який регулює загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Саме у порядку цієї статті здійснюється примусове виконання рішень, ухвалених у справах, передбачених пунктом 4 частини першої статті 18 КАС України.

Відповідно до частини першої, другої статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Визначаючи предметну та територіальну підсудність справ з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби, судам необхідно враховувати, що за приписами пункту 5 частини першої статті 18, частини шостої статті 181 КАС України адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1 - 4 частини першої статті 18 цього Кодексу, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист, незалежно від статусу позивача у виконавчому провадженні.

При цьому місцевим загальним судам як адміністративним судам також предметно підсудні адміністративні справи з приводу оскарження постанов державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби про стягнення виконавчого збору,

витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу в ході виконання ними ухвалених цими судами рішень (пункт 5 частини першої статті 18 КАС України).

Отже, у цій справі судом першої інстанції не дотримано предметної підсудності справ, що є порушенням норм процесуального права, яке тягне за собою скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового рішення.

З огляду на наведене апеляційні вимоги управління Пенсійного фонду України в м. Трускавці Львівської області необхідно задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ч.2 ст.205, ст.207, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Трускавці Львівської області задовольнити частково, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2012 року в справі №2а-14269/11/1370 - скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі, відповідно до ч.3 ст. 160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий І.О. Яворський

Судді Р.В. Кухтей

Р.Б. Хобор