Справа № 804/1232/14
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

29 січня 2015 рокусправа № 804/1232/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Малиш Н.І.

суддів: Баранник Н.П. Щербака А.А.

за участю секретаря судового засідання: Спірічев Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровськ апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного Управління Міндоходів на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 березня 2014 року у справі №804/1232/14 за позовом Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Дніпропетровський олійноекстракційний завод» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного Управління Міндоходів про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Дніпропетровську про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 24.07.2013р. в частині донарахування податку на прибуток у розмірі 660811,00 грн. та штрафних санкцій у розмірі 47250,00 грн.; № від 24.07.2013р. в частині донарахування податку на додану вартість у розмірі 591645,76 грн. та штрафних санкцій у розмірі 169114,75 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані незгодою з висновками відповідача щодо відсутності доказів реальних господарських взаємовідносин між позивачем та контрагентами. Правочини, укладені позивачем контрагентами не мають ознак фіктивних правочинів, оскільки сторонами вони виконані в повному обсязі, що підтверджується належним чином оформленими документами: податковими та видатковими накладними, а також проведенням повного розрахунку між сторонами.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 березня 2014р. позов було задоволено.

Відповідачем на вказане рішення суду була подана апеляційна скарга в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову. Зокрема скарга обґрунтована неврахування судом першої інстанції актів податкового органу про неможливість проведення перевірки контрагентів позивача та відсутність доказів виконання робіт.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачем в період з 15.04.2013р. по 31.05.2013р. було проведено планову виїзну перевірку ПрАТ з ІІ «Дніпропетровський олійноекстракційний завод» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2010 р. по 31.12.2012 р., за результатами якої складено акт №12/26.2-00374385 від 08.07.2013р.

Перевіркою встановлено порушення зокрема: п 5.1, п. п. 5.2.1 п. 5.2 з урахуванням п. 1.32 ст. 1, п. п. 5.3.9 п. 5.3 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а саме: завищено валові витрати у періоді з 01.04.2010 р. по 31.03.2011 р. на суму 278928,26 грн., в тому числі за 2 квартал 2010 р. в сумі 14896,00 грн., за 3 квартал 2010 р. в сумі 38354,00 грн., за 4 квартал 2010 р. в сумі 149933,30 грн., за 1 квартал 2011 р. в сумі 75744,96 грн.; п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, а саме: завищено витрати операційної діяльності у періоді на 2693602,57 грн., у т. ч. 2 квартал 2011 р. на 1222073,29 грн., 3 квартал 2011 р. на 35560,50 грн., 4 квартал 2011 р. на 13480,00 грн., 1 квартал 2012 р. на 209312,33 грн., 2 квартал 2012 р. на 513149,93 грн., 3 квартал 2012 р. на 437494,65 грн., 4 квартал 2012 р. на 262531,87 грн.; п. 188.1 ст. 188, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, п. п. 7.4.1, п. п. 7.4.5 п. 7.4, п. п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», чим занижено податок на додану вартість до сплати в бюджет в сумі 1139441,00 грн.

За результатами перевірки прийняті податкове повідомлення-рішення № від 24.07.2013 р., яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток підприємств, у розмірі 2116579,75 грн., з них: основний платіж - 1789155,00 грн. та штрафні (фінансові) санкції - 327424,75 грн., а також податкове повідомлення-рішення № від 24.07.2013 р., яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем Податок на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) у розмірі 1519992,50 грн., з них: основний платіж - 1139441,00 грн. та штрафні (фінансові) санкції - 380551,50грн.

Матеріали справи свідчать, що позивач за перевіряємий період мав взаємовідносини з придбання товарів (послуг) наступними підприємствами: ТОВ «Балатон», ТОВ «Ферріт Д», ТОВ «Капітель Трейд», ПП «А.Р.Г.О.», ТОВ «Надія», ТОВ «Інвест-92», ТОВ «Техпром М», ТОВ «Дарінет-Сервіс», ТОВ «Укрпромтехснаб», ТОВ «Будівельна компанія «Созідатель-проект ВКС», МДП «Інститут проблем управління Національної Академії наук України», ПП «Дніпро-спец-ЗІЗ», ТОВ «Маштехімпорт», ТОВ «Химтрейд», ТОВ «Енерготех».

Факт здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами та використання у власній господарській діяльності підтверджується наявними в матеріалах справи, належним чином оформленими первинними документами та документами податкової звітності: договорами, видатковими накладними, рахунками-фактурами, рахунками/специфікаціями, актами прийняття виконаних робіт, податковими накладними, рахунками, тощо. Оплата за отриману продукцію, роботи підтверджується платіжними дорученнями (Т1-Т4).

Згідно з пп.5.2.1 п.5.2 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно із п.138.2 ст.138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Витрати, що не враховуються при визначені оподатковуваного прибутку, визначені ст.139 ПК України.

Згідно із абзацом третім підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість", право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 вказаного Закону, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пп. 7.2.6 цього пункту.

Аналогічне закріплене і в п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України.

Датою виникнення права платника ПДВ на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Отже, факт здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами підтверджується наявними в матеріалах справи, належним чином оформленими первинними документами та документами податкової звітності, в суді апеляційної інстанції такі доводи суду першої інстанції відповідачем не спростовані.

На момент виникнення спірних правовідносин, контрагенти позивача були платниками податку на додану вартість, що не спростовується відповідачем та підтверджено матеріалами справи.

Таким чином судом першої інстанції було встановлено, що за вищезазначеним договорам позивачем було придбано товар та використано у господарській діяльності та в наявності первинна документація.

Невідповідність первинних документів вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" судом першої інстанції не встановлена та не спростовано в суді апеляційної інстанції.

Ухвалюючи оскаржену постанову, суд першої інстанції правильно вказав на необґрунтованість висновків податкового органу щодо порушень податкового законодавства позивачем при формування податкового кредиту та валових витрат, пославшись на приписи вищезазначених норм податкового законодавства.

Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції щодо протиправності спірних податкових повідомлень-рішень не спростовують, а зводяться до припущень щодо відсутності реальності отримання позивачем товарів (послуг) по взаємовідносинам з вищезазначеними контрагентами, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування судового рішення.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку задовольняючи позовні вимоги, а доводи, які викладені в апеляційній скарзі, спростовуються дослідженими по справі доказами, а тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду, тому колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного Управління Міндоходів залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 березня 2014 року у справі №804/1232/14 за позовом Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Дніпропетровський олійноекстракційний завод» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного Управління Міндоходів про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Відповідно до ст. 254 КАС України ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Повний текст рішення складено 02 лютого 2015року.

Головуючий: Н.І. Малиш

Суддя: Н.П. Баранник

Суддя: А.А. Щербак