Справа № 357/16063/14-а
Суддя: Голуб А. В.
Дата ухвалення: 2015-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий - суддя Голуб А. В. ,

при секретарі - Руденко Н. Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Біла Церква в залі суду №4 справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у м.Білій Церкві про скасування рішення та зобов»язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, та посилалася на те, що 21.05.2014 року вона звернулася до УПФУ у м.Білій Церкві Київської області за призначенням пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 20.08.2014 року начальником УПФУ у м.Білій Церкві Дебольською В.І. було видане рішення № 192/3139, відповідно до якого позивачці відмовили у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку згідно з ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Позивачка вказувала на те, що вона не погоджується з вищевказаним рішенням та вважає, що дії відповідача суперечать нормам чинного законодавства. Позивачка посилалася на те, що вона має посвідчення громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи 3 категорії. З 04.11.1986 року - по 30.07.1989 рока позивачка працювала на Учалинському заводі лісового машинобудування «Лісмаш», з 30.11.1987 року по 05.10.1988 року перебувала у частково оплачуваній відпустці по догляду за дитиною до 1-річного віку, з 05.10.1988 року по 01.03.1989 року позивачці була надана відпустка без збереження заробітної плати по догляду за дитиною. Позивачка вказувала на те, що в період з 02.04.1988 року по 15.04.1990 року вона постійно проживала на території безумовного (обов'язкового) відселення у смт. Поліське, Поліського району, Київської області, а з 07.12.1990 року по 04.12.1991 року позивачка проживала та працювала у м.Фастів, Київської області, та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2. Позивачка посилалася на те, що з 22.01.1992 року вона проживає за зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 Позивачка вказувала на те, що два роки вона проживала та працювала в зоні безумовного (обов'язкового) відселення, а також 24 роки постійно проживала та працювала в зоні посиленого радіоактивного контролю (м.Фастів та м.Біла Церква), а тому згідно ч.2 ст.55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивачка має право на зменшення пенсійного віку на 5 років. Позивачка посилалася на те, що в своєму рішенні відповідач не взяв всі вищенаведені факти до уваги та не правильно застосував ч.2 ст. 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки в своєму рішенні відповідач вказав на те, що позивачка має право на зменшення пенсійного віку на 2 роки. Позивачка в обґрунтування своїх позовних вимог вказувала на те, що оскаржуване рішення начальника управління Пенсійного фонду України у м.Білій Церкві від 20.08.2014 року не відповідає акту вищої юридичної сили, а саме ст. 19 Конституції України. Позивачка просила в судовому порядку скасувати рішення начальника управління Пенсійного фонду України у м.Білій Церкві Київської області від 20.08.2014 року № 192/3139 та зобов'язати управління Пенсійного фонду України у м.Білій Церкві Київської області зменшити розмір її пенсійного віку не менше ніж на 5 років згідно законодавства України, як постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи.

В судовому засіданні позивачка надала суду уточнену позовну заяву в якій вона уточнила свої позовні вимоги і просила в судовому порядку зобов'язати управління Пенсійного фонду України у м.Білій Церкві Київської області врахувати при визначенні пенсійного віку проживання (працю) на забруднених територіях внаслідок Чорнобильської катастрофи в період з 02.04.1988 року по 15.04.1990 року та проживання (працю) в зоні посиленого радіологічного контролю з 07.12.1990 року по 04.12.1991 року у м.Фастів, Київської області, та з 22.01.1992 року до теперішнього часу в м.Біла Церква, як підставу для зменшення пенсійного віку для категорії осіб, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали, або постійно працюють у зоні посиленого радіологіч ного контролю, також позивачка просила зобов'язати управління Пенсійного фонду України у м.Білій Церкві Київської області зменшити розмір її пенсійного віку на 5 років, як особі, яка постійно проживала або постійно проживає чи постійно працювала або постійно працює у зоні посиленого радіологічного контролю. В обгрунтування своїх уточнених позовних вимог позивачка посилалася на на те, що відповідачем не були враховані положення ст.ст. 2,4,15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та рішення Конституційного Суду України від 25.10.2000 року №12-рп/2000 (справа №1-29/2000).

Позивачка та її представник у суді підтримали уточнені позовні вимоги позивачки.

Представники відповідача на підставі довіреностей позов заперечували.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та пенсійну справу, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Так, по справі встановлено, що 21.05.2014 року ОСОБА_1 надала до управлін ня Пенсійного фонду України у м.Білій Церкві заяву про призначення пенсії за віком (третя категорія). До своєї заяви ОСОБА_1 надала управлінню Пенсійного фонду України у м.Білій Церкві наступні документи: трудову книжку; довідку про заробітну плату; документи про стаж; копії наказів; копію паспорта; копію свідоцтва про народження; копію свідоцтва про одруження; довідку про відселення; чорнобильське посвідчення. Наведене підтверджується копією заяви та копією розписки повідомлення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 надала відповідачу посвідчення громадянина, який постійно працював чи працює, або проживав чи проживає у зонах безумов ного (обов"язкового) та гарантованого добровільного відселення категорії 3 серії НОМЕР_1 та довідку видану Держадміністрацією Поліського району №8 від 20.05.2014 року про те, що ОСОБА_1 в період з 02.04.1988 року по 15.04.1990 року постійно проживала на території зони безумовного (обов"язкового) відселення у смт. Поліське Поліського району Київської області.

Згідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Згідно до трудової книжки виданої на ім"я ОСОБА_1, остання працювала: з 14.03.1983 року по 15.09.1986 року у Головному спеціалізованому конструкторсько-технологічному бюро "Миючого обладнан ня", яке знаходиться в м. Бровари; з 04.11.1986 року по 30.07.1989 року на заводі лісового машинобудування, який знаходиться у Республіці Башкортостан м. Учали; з 05.09.1989 року по 09.12.1991 року на Фастівському заводі газомазутних пальникових пристроїв та газовикористовуючої апаратури; з 19.12.1991 року по 16.12.2002 року на заводі сільгоспмашинобудування ім 1-го Травня м.Біла Церква.

Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Мініст рів УРСР від 23.07.1991 року №106 "Про організацію виконання постанови Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобиль ської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" м. Бровари, м. Учали, м.Фастів, м.Біла Церква не віднесені до зони безумовного (обов"язкового) відселення.

Згідно до наданої відповідачу копії паспорта серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 прописана в м.Білій Церкві з 22.01.1992 року по теперішній час, а по записах завіреної в установленому порядку карточки форми А прослідковувалося, що ОСОБА_1 прибула з м.Фастів у м.Біла Церква у 1991 року.

Рішенням начальника управління Пенсійного фонду України у м.Білій Церкві Дебольської В.І. від 20.08.2014 року №192/3139 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «По статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і у вказаному рішенні також зазначено, що відповідно до ч.2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катаст рофи» ОСОБА_1 має право на зменшення пенсійного віку на 2 роки, оскільки згідно наданих документів підтверджено період проживання ОСОБА_1 в зоні безумовного (обов"язкового) відселення станом на 01.01.1993 року - 2 роки 0 місяців 14 днів. Вказане рішення на даний час є чинним. Наведене підтверджується копією вказаного рішення та поясненнями учасників процесу.

При вирішенні вказаного спору суд виходить з наступного.

Згідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недо торканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

У ст. 2 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначені категорії зон радіоактивно забруднених територій.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", підставами для відселення громадян з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, є положення Концепції проживання населення на територіях України з підвищеними рівнями радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастро фи. Етапи відселення визначаються Концепцією. Населення, яке проживає у зоні безумовного (обов'язкового) відселення, підлягає обов'язковому відселенню. Кожен громадянин, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, має право на підставі наданої йому об'єктивної інформації про радіаційну обстановку, дози опромінення і можливі їх наслідки для здоров'я самостійно приймати рішення про дальше проживання на цій території чи відселення. Громадянам, які прийняли рішення про виїзд із зони гарантованого добровільного відселення, створюються умови для відселення. Право на самостійне переселення (до створення умов для відселення) мають громадяни, які проживають у зонах безумовного (обов'язкового) та гарантова ного добровільного відселення, а також сім'ї, які проживають у зоні посиленого радіоекологічного контролю, у складі яких є вагітні жінки або діти до 18 років, за умови, що вони за медичними показниками, які визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, проживати в цій зоні не можуть, або у разі перевищення індивідуальної ефективної еквівалентної дози опромінення людини понад 70 мЗв (7 бер) за життя. Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забрудне них територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Статтею 55 ч. 1 п. 2 п.п.3 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено призначення пенсій за віком із зниженням пенсійного віку, зокрема пенсійний вік знижується особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов»язкового) відселення за умови, що вони за станом на 01.01.1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років на 4 роки (за умови постійного проживання або роботи у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 1 рік проживання, роботи, але не більше 9 років.

Також у п.п.5 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, користуються правом на зниження пенсійного віку на два роки (за умови постійного проживання або роботи у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково на один рік за три роки проживання, роботи, але не більше п"яти років.

Згідно до ч. 4 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року.

Згідно до ст. 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. При зміні категорії, а також у випадках, передбачених статтею 17 цього Закону, посвідчення підлягає заміні. Посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом. Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне стра хування", право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до ст. 44 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погоджен ням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язко вому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передба чених законодавством для визначення права на пенсію.

Згідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", було прийнято Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затверд женого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846.

Відповідно до п.п. «ґ» п.7 вказаного Порядку, до заяви про призначення пенсії за віком додається посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (при призначенні пенсії із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Згідно до п. 29 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перера хунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846, за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 37 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перера хунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11. 2005 року №22-1, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 4). Заяви осіб про призначення пенсії реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати приймання заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно пода ти в трьохмісячний термін з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Згідно до п. 38 вищевказаного Порядку, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: а) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; б) здійснює попередню правову експертизу змісту і належного оформлення представлених документів; в) перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження. Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення в трьохмісячний термін з дня подачі заяви прийнятих і подання додаткових документів, а також перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі; г) видає пам'ятку пенсіонеру (додаток 6), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Відповідно до п. 39 Порядку, не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. Після надходження даних про сплату страхових внесків проводиться перерахунок пенсії з урахуванням цього періоду з моменту призначення пенсії. Виплата пенсії проводиться не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведен ня з одного виду пенсії на інший та про поновлення пенсії.

Згідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В ст. 9 КАС України вказано, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. А відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що позивачці необхідно відмовити в задоволенні її позовних вимог, оскільки позивачка зверталася до УПФУ у м.Білій Церкві Київської області із заявою від 21.05.2014 року встановленої форми про призначення їй пенсії за віком (третя категорія) та надавала вищевказані в постанові суду документи і по вказаній заяві рішенням начальника управління Пенсійного фонду України у м.Білій Церкві Дебольської В.І. від 20.08.2014 року №192/3139 позивачці ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «По статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також у вказаному рішенні було зазначено, що відповідно до ч.2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ОСОБА_1 має право на зменшення пенсійного віку на 2 роки, так як період проживання останньої в зоні безумовного (обов"язкового) відселення станом на 01.01.1993 року складає 2 роки 0 місяців 14 днів, тобто відповідачем у вказаному рішенні було взято до уваги, той факт, що в період з 02.04.1988 року по 15.04.1990 року позивачка постійно проживала на території зони безумовного (обов"язкового) відселення. Вказане рішення начальника управління Пенсійного фонду України у м.Білій Церкві Дебольської В.І. від 20.08.2014 року №192/3139 на даний час чинне і позивачка в суді вказане рішення не оскаржувала. Крім вказаного, у суді було встановлено, що позивачка не зверталася до відповідача для призначення їй пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «По статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особа потерпіла від Чорнобильської катастрофи 4 категорії в порядку передбаченому Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846.

Суд вважає, що у відповідача були відсутні законні підстави для зменшення позивачці пенсійного віку передбаченого для категорії осіб, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали, або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю, оскільки як встановлено у суді, позивачка не надавала відповідачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи 4 категорії та довідки про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, виданої органами місцевого самоврядування, що передбачено п.п. «ґ» п.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою прав ління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846.

Крім вказаного, в судовому засіданні було встановлено, що у позивачки відсутнє посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

Позивачка надавала до суду копію довідки КП БМР ЖЕК №6 від 17.09.2014 року №628 про те, що позивачка зареєстрована в АДРЕСА_4 з 22.01.1992 року до цього часу. Також позивачка надавала до суду копію довідки ПАТ "Факел" від 15.09.2014 року за №106/473 про те, що позивачка була прописана за адресою АДРЕСА_1, дата прибуття 13.10.1989 року, дата прописки 07.12.1990 року, дата виписки 04.12.1991 року. Однак вказані довідки у відповідача на час прийняття вищевказаного рішення № 192/3139 від 20.08.2014 року були відсутні, оскільки ці довідки позивачкою відповідачу не надавалися.

Суд також враховує і те, що згідно до ч. 4 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою передбаченою, цією статтею, якщо не обумовлено інше.

Позивачка просить суд зобов"язати відповідача врахувати при визначенні пенсійного віку проживання (працю) на забруднених територіях внаслідок Чорнобильської катастрофи в період з 02.04.1988 року по 15.04.1990 року, і проживання (працю) в зоні посиленого радіологічного контролю з 07.12.1990 року по 04.12.1991 року у м.Фастів, Київської області, та з 22.01.1992 року до теперішнього часу в м.Біла Церква, як підставу для зменшення пенсійного віку для категорії осіб, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали, або постійно працюють у зоні посиленого радіологіч ного контролю, а також позивачка просить зобов'язати управління Пенсійного фонду України у м.Білій Церкві Київської області зменшити розмір її пенсійного віку на 5 років, як особі, яка постійно проживала або постійно проживає чи постійно працювала або постійно працює у зоні посиленого радіологічного контролю. Однак вказані позовні вимоги позивачки суперечать нормам ч. 4 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачка не надала до суду належних доказів, які б підтверджували факт протиправних дій відповідача, а відповідач, як суб"єкт владних повноважень - довів правомірність своїх дій. А тому суд вважає, що відсутній факт протиправних дій відповідача щодо не врахування при визначенні позивачці пенсійного віку проживання (працю) на забруднених територіях внаслідок Чорнобильської катастрофи в період з 02.04.1988 року по 15.04.1990 року, і проживання (працю) в зоні посиленого радіологічного контролю з 07.12.1990 року по 04.12.1991 року у м.Фастів, Київської області, та з 22.01.1992 року до теперішнього часу в м.Біла Церква, як підставу для зменшення пенсійного віку для категорії осіб, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали, або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю, та щодо зменшення розміру пенсійного віку позивачки на 5 років, як особі, яка постійно проживала або постійно проживає чи постійно працювала або постійно працює у зоні посиленого радіологічного контролю.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у суду відсутні законні підстави для зобов"язання відповідача до вчинення вищевказаних дій.

Суд вважає, що відповідач діяв в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалася на те, що відповідачем не були враховані вищевказані в рішенні положення ст.ст. 2,4,15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак суд не приймає до уваги вищевказані посилання позивачки на неврахування відповідачем вищевказаних норм Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки ці посилання є безпідставними.

Також в обгрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалася на рішення Конститу ційного Суду України від 25.10.2000 року №12-рп/2000 (справа №1-29/2000).

Так за рішенням Конституційного Суду України від 25.10.2000 року №12-рп/2000 (справа №1-29/2000), положення "зона відчуження - це територія, з якої проведено евакуацію населення в 1986 році» пункту 1 частини другої статті 2 Закону України «По статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастро фи» в аспекті питань, порушених у конституційному зверненні громадянки ОСОБА_3, слід розуміти так: зоною відчуження є територія, що з 26 квітня 1986 року охоплює ту частину радіаційно небезпечних земель, рівень забруднення яких зумовив необхідність евакуації населення у 1986 році на підставі відповідних актів органів державної влади, незалежно від часу прийняття цих актів та проведення евакуації. Рішення Конституцій ного Суду є обов»язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Суд не приймає до уваги рішення Конституційного Суду України від 25.10.2000 року №12-рп/2000 (справа №1-29/2000), оскільки суд вважає, що вказане рішення Конституційного Суду України не стосується предмету спору, який розглядався судом.

На підставі вищевикладеного, та ст.ст. 3,15, 19 Конституції України, ст.ст. 2,4,15,55,65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.ст. 8,40,44 Закону України "Про загально обов'язкове державне пенсійне страхування", Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846, керуючись ст.ст. 6,9,17,19,71,158-163,167,185,186 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А. В. Голуб