Справа № 803/831/14
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2015-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 р. Справа № 876/6312/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Дяковича В.П.,

суддів: Онишкевича Т.В., Яворського І.О.,

за участі секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.,

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Ягодинської митниці Міндоходів на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 26 травня 2014 року по справі № 803/831/14 за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Ягодинської митниці Міндоходів про визнання протиправним та скасування рішення та картки відмови, -

В С Т А Н О В И В:

30.04.2014 року фізична особа - підприємець ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом, яким просила визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №205000006/2013/000113/2 від 07.11.2013 року; визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №205070000/2013/00166 від 07.11.2013 року.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 26 травня 2014 року адміністративний позов задоволено.

Ягодинська митниця Міндоходів постанову суду першої інстанції оскаржила, подала апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просить її скасувати та прийняти нову, якою в позові відмовити повністю.

В апеляційній скарзі покликається на те, що митний орган має право вимагати, а декларант зобов'язаний надати необхідні документи, тобто «достатність» наданих документів визначає саме митний орган як державний контролюючий орган, який має відповідні повноваження, покладені на нього законодавством з питань митної справи, отже вимога органу надати документи згідно частини 3 ст. 53 Митного кодексу України є цілком обгрунтованою. У зв'язку з неподанням додаткових документів митну вартість товарів було визначено Ягодинською митницею на підставі наявних відомостей, згідно з законодавством.

В судовому засіданні представник позивача надав пояснення та заперечив проти доводів апеляційної скарги.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з ч.4 ст. 196 КАС України.

Суд, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 07.11.2013 року на підставі зовнішньоекономічного контракту № 51/2013/РL від 01.11.2013 року, укладеного з компанією «Prime Food Sp.z o.o» (Польща), та інвойсу № F/13/11/0294 від 06.11.2013 року позивач ввезла на територію України товар - «сало свинне заморожене, без шкіри в обрізках» без приправ, без консервування, без харчових добавок, без кулінарної та теплової обробки, кількістю 20000 кг та вартістю 11600,00 євро, визначеною у інвойсі, тобто за ціною 0,58 євро за 1 кг.

Для митного контролю і митного оформлення товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, позивачем було надано наступні документи: контракт № 51/2013/РL від 01.11.2013 року; інвойс № F/13/11/0294 від 06.11.2013 року; вантажно-митну декларацію № 205070000/2013/055024 від 07.11.2013 року; декларацію митної вартості № 205070000/2013/055024 від 07.11.2013 року, міжнародну товар-транспортну накладну (СМR) від 06.11.2013 року № 315/PF/2013, сертифікат про походження товару № PL/MF/AG 0035758 від 06.11.2013 року, ветеринарне свідоцтво ВРД-00 № 905687 від 07.11.2013 року, сертифікат якості від 06.11.2013 року, контракт на перевезення товару від № 2/2013/PL від 03.01.2013 року, копія митної декларації країни відправлення № 13PL323020E0019488 від 06.11.2013 року, а також інші документи, зазначені в графі 44 ВМД.

В графах 12, 45 ВМД декларант вказав митну вартість товару, визначену за ціною контракту та яка становить 133971,31 грн. або 12400 євро (11600,00 євро - заявлена вартість товару та 800,00 євро - вартість перевезення товару).

Посадовою особою митного органу у графі «Для відміток митниці» декларації митної вартості (ВМД № 205070000/2013/055024 від 07.11.2013 року) було зроблено запис про необхідність подання в порядку статті 53 МК України додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів, а саме: банківські платіжні документи про оплату товару, прайс-лист фірми виробника, висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією, відомості про страхування, навантаження, розвантаження товару.

Того ж дня, 07.11.2013 року Ягодинська митниця відмовила у митному оформленні товару та видала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №205070000/2013/00166 з причин невідповідності граф 12, 45 ВМД вимогам статті 53 МК України, отримання рішення про визначення митної вартості від 07.11.2013 року № 205000006/2013/000113/2.

Митний орган у рішенні від 07.11.2013 року № 205000006/2013/000113/2 про коригування митної вартості товару визначив митну вартість товару, що ввозився за контрактом № 51/2013/РL від 01.11.2013 року та інвойсом № F/13/11/0294 від 06.11.2013 року, за ціною 1,0875 євро за кілограм (21750 євро за партію), тобто, з різницею на суму 0,5075 євро/кг між вартістю, визначеною декларантом.

Митну вартість визначено Ягодинською митницею за резервним методом відповідно до статті 64 МК України на підставі цінової інформації ВМД № 205070000/2013/51137 від 08.10.2013 року, № 209070000/2013/4337 від 16.10.2013 року, наявних в митного органу.

Як встановлено судом, з метою запобігання псування товару та нарахування штрафних санкцій за можливий простій автомобіля, який перевозив товар, 07.11.2013 року представником ОСОБА_4 було подано нову ВМД № 205070000/2013/55077 від 07.11.2013, вказавши у графах 12 та 45 митну вартість, розраховану за ціною одиниці товару, наведеної у інвойсі № F/13/11/0294 від 06.11.2013 року. Митне оформлення у цьому випадку проводилось за другорядним резервним методом.

Відповідно до статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частинами першою, другою статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Визначення митної вартості товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Статтею 52 МК України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.

Відповідно до частини першої, другої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості (зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Так, статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Отже, надані позивачем письмові докази підтверджують, що визначення митної вартості товарів, які імпортувалися за ВМД № 205070000/2013/055024 від 07.11.2013 року, здійснювалося декларантом за основним методом - за ціною договору (контракту) з наданням документів, що підтверджують митну вартість в порядку, визначеному частинами першою, другою статті 53 МК України.

Згідно з приписами статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Судом встановлено, що декларуючи договірну вартість товару згідно з ВМД № 205070000/2013/055024 від 07.11.2013 року, тобто, за основним (першим) методом за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), встановленим статтею 57 МК України, позивач керувався умовами зовнішньоекономічного договору (контракту) № 51/2013/РL від 01.11.2013 року.

Для підтвердження митної вартості товару позивачем було надано митному органу всі документи, передбачені статтею 53 МК України, що дають можливість визначити митну вартість за першим методом визначення митної вартості.

Згідно із частиною 3 статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Пунктом 2.3 Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 599, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 червня 2012 року за № 984/21296, визначено: «Запис щодо рішення, яке прийняте посадовою особою митного органу за результатами контролю правильності визначення митної вартості товарів, учиняється таким чином: якщо за результатами аналізу, виявлення та оцінки ризиків посадовою особою митного органу встановлено ризик заявлення неповних та/або недостовірних відомостей про митну вартість, у тому числі невірне визначення митної вартості, або якщо за результатом розгляду поданих декларантом або уповноваженою ним особою документів, які підтверджують митну вартість товарів, встановлені підстави для запиту документів, перелік яких визначений частинами третьою та/або четвертою статті 53 Кодексу, посадова особа митного органу у графі «Для відміток митного органу» ВМД на паперовому носії робить запис про необхідність подання документів для підтвердження митної вартості товарів із складенням переліку таких документів, зазначає час, дату і прізвище, ставить свій підпис та проставляє відбиток особистої номерної печатки».

У зв'язку з чим, посадовою особою митного органу у графі «Для відміток митного органу» ВМД № 205070000/2013/055024 від 07.11.2013 року було зроблено запис про необхідність подання у порядку статті 53 МК України додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів, а саме: прайс-листа виробника товару, висновків про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, копії декларації країни відправлення, банківських платіжних документів про оплату товару, розрахунок ціни товару від виробника (калькуляцію).

Разом з тим, відповідно до частини восьмої статті 55 МК України протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

Позивач скористалася таким правом та 20.01.2014 року надіслала на адресу Ягодинської митниці документи щодо задекларованого у ВМД № 205070000/2013/055024 від 07.11.2013 року товару, які вказані у графі «Для відміток митного органу»: копія договору заліку однорідних вимог від30.12.2013 року, прайс-лист фірми виробника товару «Prime Food Sp.z o.o» (Польща) від 04.11.2013 року, висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 17.01.2013 року № 05.03.02.-03/1431, висновок ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від 19.01.2014 року № 112, довідка про транспортні витрати від 07.11.2013 року, лист від 20.01.2014 року № 20.

Ягодинська митниця листом від 27.01.2014 року №1/1.1-6/392 за результатами розгляду документів, що надійшли від позивача, зазначила на невідповідність в документах та проінформувала про неможливість застосування митної вартості, заявленої декларантом, оскільки митному органу було подано договір заліку однорідних вимог від 30.12.2013 року, однак, відповідно до графи 33 Рішення про коригування митної вартості необхідно було подати банківські платіжні документи, що підтверджували б перерахування коштів в якості оплати за товар. Крім того, в поданому до розгляду висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 17.01.2013 року № 05.03.02-03/1431 зазначено контракт № 3/2013/PL від 03.01.2013 року, а митне оформлення товару відбулось за контрактом 51/2013/PL від 01.11.2013 року. Також для розгляду було подано довідку про транспортні витрати від 07.11.2013 року, проте відповідно до Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року № 599 «Про затвердження форми декларації митної вартості та правил її заповнення» для підтвердження витрат на транспортування декларантом подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Однак, суд вважає неправомірною таку відмову, викладену у листі від 27.01.2014 року №1/1.1-6/392, з наступних підстав.

Відповідно до частини 4 статті 6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України.

Згідно з абзацом 2 частини 1 статті 14 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» всі суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право самостійно визначати форму розрахунків по зовнішньоекономічних операціях з-поміж тих, що не суперечать законам України та відповідають міжнародним правилам.

З системного аналізу вищезазначених норм вбачається, що суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності самостійно визначають форму розрахунків по зовнішньоекономічних операціях, та вносити зміни до контрактів з приводу форм розрахунків.

Тому декларантом позивача було подано на вимогу митного органу договір заліку зустрічних однорідних вимог від 30.12.2013 року, який свідчить про проведені розрахунки між сторонами.

Також суд зазначає, що такий договір незаборонений чинним міжнародним законодавством.

Крім того, у листі від 27.01.2014 року №1/1.1-6/392 митний орган зазначив, що позивачем було подано довідку про транспортні витрати від 07.11.2013 року, проте, для підтвердження витрат на транспортування декларантом повинні подаватись транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Однак, суд не погоджується з такою позицією відповідача, оскільки здійснюючи митне оформлення товару за митною вартістю визначеною за основним методом (за ціною договору), у митну вартість товару згідно ВМД № 205070000/2013/055024 від 07.11.2013 року були включені: ціна товару у сумі 11600 євро та витрати на транспортування товару до митного кордону України у сумі 800 євро, крім того, страхування зазначеного товару не проводилось, оскільки умови доставки EXW чи FCA згідно правил Інкотермс - 2010 не вимагають обов'язкового проведення страхування.

Декларантом подано довідку про те, що позивач не понесла витрат пов'язаних з навантаженням товару і тому ці витрати не були включені до декларації при митному оформленні.

Що стосується умов поставки, то правилами ІНКОТЕРМС не заборонено сторонам вносити певні зміни, щодо порядку поставки товарів.

Також, суд зазначає, що Висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 17.01.2013 року № 05.03.02.-03/1431 стосується не конкретної партії товару, що зазначений у контракті, а на весь аналогічний товар виробника. Крім того, на момент митного оформлення товару, зазначений висновок не був скасований, а отже був чинним.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що позивачем було надано митному органу усі необхідні документи, що дають можливість визначити митну вартість товару за першим методом визначення митної вартості - за ціною договору (контракту), а тому висновки Ягодинської митниці щодо документального не підтвердження позивачем митної вартості товару «сало свинне заморожене, без шкіри в обрізках» є необґрунтованими.

Ягодинською митницею не подано жодного доказу того, що в нього виникли обґрунтовані сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей щодо митного оформлення товару та не наведено обґрунтованих підстав щодо неможливості застосувати перший метод визначення митної вартості товару.

В процесі прийняття рішення відповідачем було використано лише інформацію Держмитслужби та дані, відображені у ВМД № 205070000/2013/51137 від 08.10.2013 року, № 209070000/2013/4337 від 16.10.2013 року, що не може в повній мірі відображати правильність прийнятого митним органом рішення про визначення митної вартості товарів та неможливості застосувати інші методи визначення митної вартості товару та ставити під сумнів правильність визначеної митної вартості товару позивачем.

Разом з тим, суд не погоджується з тим фактом, що митний орган застосував резервний метод визначення митної вартості, не переконавшись в неможливості застосувати попередні методи, оскільки, згідно з статтею 57 МК України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. І лише у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Суд зазначає, що у рішенні про коригування митної вартості товарів стверджується про проведення процедури консультацій з декларантом та досягнення згоди щодо неможливості застосування методів визначення митної вартості, які передбачені статтями 50-63 Митного кодексу України.

Відповідач зазначив, що процедура консультацій проводилася усно. Крім того, відповідач не зміг обґрунтувати чому неможливо було використати попередні методи визначення митної вартості які передбачені статтями 50-63 Митного кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що рішення про коригування митної вартості товарів № 205000006/2013/000113/2 від 07.11.2013 року та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлення випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 205070000/2013/00166 від 07.11.2013 року винесені з порушенням вимог чинного митного законодавства, є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо доводів відповідача про не надання позивачем банківських платіжних документів колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний її метод, зокрема, згідно ч. 2 ст. 53 МК України такими документами є банківські платіжні документи, що стосується оцінюваного товару, у випадку, якщо рахунок сплачено.

Відповідно до п.4.1 контракту №51/2013/PL від 01.11.2013 року оплата проводиться шляхом перерахування суми на розрахунковий рахунок продавця на основі 100% передплати або по факту поставки товару (а.с.10).

Ат тому, оскільки на момент розмитнення товару рахунок не був оплачений, позивач відповідно і не надала таких документів, що в свою чергу, не суперечить приписам ч. 2 ст. 53 МК України.

Крім того, 20.01.2014 року разом із заявою №21 позивачем на вимогу митного органу було надано копію договору заліку однорідних вимог від 30.12.2013 року, з якого вбачається, що сторони домовились про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 11 600 Євро, як позивач (Покупець) зобов'язувався оплатити продавцю за товар, отриманий згідно контракту №51/2013/PL від 01.11.2013 року і митної декларації №205070000/2013/055077 від 07.11.2013 року (а.с.22-23).

Отже, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов до вірних висновків, приймаючи рішення по суті спірних правовідносин.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Ягодинської митниці Міндоходів - залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 26 травня 2014 року по справі № 803/831/14 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді Т.В. Онишкевич

ОСОБА_3