Справа № 822/2856/14
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2015 року м. Київ К/800/56693/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Департаменту соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації, третя особа - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Департаменту соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації, третя особа - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області, в якому просила визнати бездіяльність відповідача протиправною та зобов'язати його переоформити на її ім'я автомобіль FORD Mondeo, 2011 року випуску, кузов НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1, що перебував у користуванні ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, без сплати митних платежів.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 липня 2014 року позов задоволено. Зобов'язано Департамент соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації надати ОСОБА_4 дозвіл на перереєстрацію автомобіля марки FORD Mondeo, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1, ввезеного, як гуманітарна допомога інваліду ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, без сплати мита та інших податків (зборів), передбачених законодавством при імпорті автомобіля.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2014 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову постанову, якою відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні позову.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 є дружиною померлого інваліда ОСОБА_6 та проживала з ним однією сім'єю, що підтверджується довідкою Нігинської сільської ради Кам'янець-Подільського району Хмельницької області №267 від 13 травня 2014 року.

Після смерті ОСОБА_6 позивач звернулася до Департамента соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації із заявою, в якій просила залишити безоплатно у її власності автомобіль марки FORD Mondeo, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1, який був наданий її покійному чоловікові в якості гуманітарної допомоги.

Листом Департамента соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації від 17 травня 2014 року № 03/03-6055 позивачу було відмовлено у переоформленні вищевказаного автомобіля на її ім'я.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що питання про вилучення після смерті інваліда в його сім'ї автомобіля, отриманого інвалідом як гуманітарна допомога, має вирішуватись на підставі нормативно-правових актів, чинних на час вирішення питання про забезпечення інваліда автомобілем, а саме Порядком забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 1997 року №999 (далі - Порядок 1997 року).

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи позивачу у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що на час смерті ОСОБА_6 був чинним Порядок забезпечення інвалідів автомобілями, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999 (далі - Порядок 2006 року), яким було передбачено повернення управлінню праці та соціального захисту населення після смерті інваліда автомобіля, отриманого ним як гуманітарна допомога, а тому, оскільки права та обов'язки у членів сім'ї інваліда щодо спірного автомобіля виникли після смерті інваліда, а не в момент забезпечення інваліда автомобілем, застосуванню до спірних правовідносин підлягає Порядок від 19 липня 2006 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Згідно частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, відповідно до пункту 2 якого дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що у справі, яка розглядається, такою подією (фактом) є смерть інваліда ОСОБА_6, якому на праві власності належав автомобіль марки FORD Mondeo, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1, отриманий ним як гуманітарна допомога.

Порядок 1997 року був затверджений у зв'язку з прийняттям законів України від 22 грудня 1995 року № 488 «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та від 6 червня 1996 року № 230 «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з метою впорядкування забезпечення автомобілями різних категорій інвалідів та спрямований на захист інтересів інвалідів.

Згідно з пунктом 37 Порядку 1997 року в редакції, чинній на час надання спірного автомобіля ОСОБА_6, після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений безоплатно або на пільгових умовах, залишається його сім'ї та знімається з обліку в органах соціального захисту населення.

Відповідно до статті 5 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Частиною четвертою статті 4 ЦК визначено, що актами цивільного законодавства є також постанови Кабінету Міністрів України.

Порядок 1997 року був визнаний таким, що втратив чинність, постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року.

Таким чином, питання про вилучення після смерті інваліда в його сім'ї автомобіля, отриманого інвалідом як гуманітарна допомога, має вирішуватись на підставі нормативно-правових актів, чинних на час смерті інваліда, якому автомобіль надавався як гуманітарна допомога.

У даній справі таким нормативно-правовим актом є саме Порядок 2006 року, відповідно до пункту 41 якого у редакції, чинній на час смерті ОСОБА_6, автомобіль, отриманий інвалідом як гуманітарна допомога, після його смерті повертається (вилучається) головному управлінню соціального захисту і здається підприємству, що здійснює заготівлю та переробку металобрухту, або видається в порядку черговості інваліду, який перебуває на обліку.

Враховуючи вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що оскільки права та обов'язки у членів сім'ї інваліда щодо спірного автомобіля виникли після смерті інваліда, а не в момент забезпечення інваліда автомобілем, застосуванню до спірних правовідносин підлягає Порядок 2006 року.

Висновок суду апеляційної інстанції ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права та відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у справах цієї категорії, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2013 року у справі № 6-153цс12, від 17 грудня 2013 року у справі №21-437а13 та від 17 червня 2014 року у справі 21-217а14.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішення, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За таких обставин, оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2014 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Я.Л. Іваненко

Судді: М.І. Мойсюк

В.В. Тракало