Справа № 2а-6956/10/0870
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2010-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2010 року Справа № 2а-6956/10/0870

Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Татаринова Д.В.

розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом: Закритого акціонерного товариства «Електроснаб», м. Запоріжжя,

до: Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя, м. Запоріжжя

про: скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій,-

ВСТАНОВИВ:

07 вересня 2010 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Закритого акціонерного товариства «Електроснаб» до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя , у якому позивач просить скасувати рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 06 серпня 2010 року у розмірі 1 793, 22 грн.

Ухвалою суду від 10 вересня 2010 року відкрито провадження у адміністративній справі № 2а-6956/10/0870 та призначено до судового розгляду на 27 вересня 2010 року.

Відповідно до ст. 150 КАС України у судовому засіданні оголошувалась перерва до 05 жовтня 2010 року.

Ухвалою суду від 05 жовтня 2010 року, за письмовим клопотанням представника відповідача, провадження по справі зупинялось до 25 жовтня 2010 року. 25 жовтня 2010 року провадження у справі поновлено, про що винесено відповідну ухвалу.

25 жовтня 2010 року представник позивача у судове засідання не прибув, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

У судове засідання 25 жовтня 2010 року представник відповідача не прибув, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позовних вимог заперечує у повному обсязі.

Відповідно до ст. 122 КАС України, особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст.41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Керуючись приписами статей 41, 122 КАС України суд розглянув справу на підставі наявних доказів, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У позовній заяві позивач вказує що, 06 серпня 2010 року ЗАТ «Торгівельний Будинок «Електроснаб» від ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя отримано рішення № /0 про застосування до позивача суми штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1 793,22 грн., прийняте на підставі Акту перевірки № 127/23-2/31831117 від 26 липня 2010 року, яким встановлено порушення пп. 1.2, 2.11, 3.1, 7.41, 7.42, 7.43 «Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні».

Позивач вважає спірне рішення незаконним та таким, що підлягає скасуванню, а порушення зазначені в акті, такими, що не відповідають діючому законодавству.

В обґрунтування позивач зазначив, що відповідно до п. 1.4. Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року N 59 (в редакції наказу Міністерства фінансів України від 10 червня 1999 року N 146) (надалі Інструкція) за час перебування у відрядженні працівникові відшкодовуються витрати: на проїзд (включаючи попереднє замовлення квитків, користування постільними речами в поїздах, оплату аеропортних зборів, перевезення багажу) як до місця відрядження й назад так і за місцем відрядження.

При цьому указані в цьому пункті витрати можуть бути відшкодовані лише за наявності документів, що підтверджують вартість цих витрат. Працівниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були надані оригінали проїзних документів, що стало підставою для відшкодування понесених ними витрат на проїзд до місця відрядження та назад.

Підпункт в) п. 1.5. Інструкції встановлює, що у разі відсутності відміток відповідно до підпунктів "а" і "б", тобто відміток, що підтверджують фактичний час перебування у відрядженні за кордоном, добові витрати відрядженому працівникові не відшкодовуються.

Таким чином, за авансовими звітами № 8 від 03 червня 2009 року та № 7 від 26 березня 2010 року працівникам добові витрати не відшкодовувались.

Отже, враховуючи, що п.п. 7.41 - 7.43 стосуються проведення перевірки щодо правильності оформлення видачі готівки під звіт на відрядження та на власні потреби, підприємство не порушувало ці пункти, бо готівкові кошти працівникам під звіт не видавались.

Крім того, позивач вказує, що на перевірку були надані накази про направлення у відрядження, які свідчать про дотримання строків відрядження, документи про зв'язок відрядження з виробничо-господарською діяльністю підприємства, що підтверджують зв'язок такого відрядження з основною діяльністю підприємства.

З наведених підстав, позивач просить позов задовольнити.

Відповідач проти позову заперечив, з підстав викладених у запереченні, та вказав на обґрунтованість спірного рішення. Зокрема, зазначив, що п.7.43 «Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні», затвердженою постановою Правління Національного Банку України від 15 грудня 2004 року № 637 встановлює, що під час проведення перевірки щодо дотримання порядку видачі готівки під звіт на відрядження встановлюється наявність розпорядчих документів (наказу, розпорядження) на службові відрядження, правильність ведення записів у журналі реєстрації посвідчень на відрядження, дотримання граничної тривалості службового відрядження, наявність позначок у посвідченні про відрядження, своєчасність звітування за витрачені під час відрядження кошти, правильність відшкодування витрат працівникам тощо.

Але, в порушення норм вказаного Положення, позивачем на перевірку не було надано наказу на відрядження працівників ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчення на відрядження цих працівників та доказів на підтвердження зв'язку даного відрядження з господарською діяльністю підприємства, що підтверджується актом перевірки № 127/23-2/31831117 від 26 липня 2010 року.

Тобто, позивачем під час перевірки не надано доказів, які б підтверджували, що виплачені під звіт кошти за залізничні квитки - це кошти, які витрачались працівниками на службове відрядження, в цілях ведення господарської діяльності підприємства.

З огляду на викладене просить у задоволені позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи судом встановлено наступне.

На підставі направлення № 0447 від 07 липня 2010 року ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя проведена планова виїзна перевірка ЗАТ «Торгівельний Будинок «Електроснаб» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 серпня 2008 року по 31 березня 2010 року.

Перевіркою встановлено порушення пп. 1.2, 2.11, 3.1, 7.41, 7.42, 7.43 «Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні» затвердженою Постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637 (із змінами та доповненнями), а саме: відсутність посвідчення та наказу на відрядження з дотриманням граничної тривалості службового відрядження, та наявності позначок у посвідченні про відрядження.

За результатами перевірки ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя складено акт № 127/23-2/31831117 від 26 липня 2010 року, на підставі якого прийнято податкове повідомлення - рішення № /0 від 06 серпня 2010 року, яким позивачу визначено суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1 793,22 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ЗАТ «Торгівельний Будинок «Електроснаб» звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом про його скасування.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми законодавства, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до п. 2.11 Положення видача готівкових коштів під звіт або на відрядження здійснюється відповідно до законодавства України.

Звітування за одержані під звіт готівкові кошти здійснюється відповідно до законодавства України.

Пункт 3.1 Положення передбачає, що касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням платіжних карток, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.

Зазначені питання нормативно врегульовані Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб», постановою Кабінету Міністрів України «Про норми відшкодування витрат на відрядження в межах України та за кордон» від 23 квітня 1999 року N 663 (далі - Постанова) та Інструкцією про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року N 59 (далі -Інструкція).

Так, підпунктом 1.2 розділу II Інструкції визначено, що підприємства, які направляють працівників у відрядження за кордон, зобов'язані забезпечити їх коштами в національній валюті країни, куди відряджаються працівники, або у вільно конвертованій валюті як аванс на поточні витрати у розмірах згідно з установленими нормами та з урахуванням положень підпункту 5.4.8 пункту 5.4 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до п. 1.4. зазначеної Інструкції за час перебування у відрядженні працівникові відшкодовуються витрати: на проїзд (включаючи попереднє замовлення квитків, користування постільними речами в поїздах, оплату аеропортних зборів, перевезення багажу) як до місця відрядження й назад так і за місцем відрядження. При цьому указані в цьому пункті витрати можуть бути відшкодовані лише за наявності документів (в оригіналі), що підтверджують вартість цих витрат.

Як зазначено у позовній заяві, працівникам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 аванс - готівкові кошти на відрядження - не видавалися, працівники витрачали на командировку власні кошти, а після повернення із відрядження їм відшкодовувалися витрати, розмір яких було підтверджено документально.

Діючим законодавством відповідальність підприємств за ненадання працівникам грошових коштів на відрядження, тобто за не видачу авансу під звіт, не передбачена. Також не встановлено строків компенсації працівнику понесених ним витрат на відрядження.

Висновки ДПІ у Жовтневому районі про порушення позивачем пунктів 7.41 - 7.43 є небгрунтованими та безпідставними з огляду на наступне.

Пункт 7.41. «Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні» передбачає, що під час перевірки правильності оформлення видач готівки під звіт як на відрядження, так і на інші потреби встановлюється достовірність підтвердних документів, що додаються до звітів про використання коштів.

Пункт 7.42. зазначеного Положення вказує, що також слід звертати увагу на повне і своєчасне звітування підзвітних осіб у разі використання ними під час відрядження значних сум підзвітних коштів для вирішення господарських питань.

Як вбачається з матеріалів справи, аванс для вирішення господарських питань працівникам не видавався.

Працівниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були надані оригінали проїзних документів, що стало підставою для відшкодування понесених ними витрат на проїзд до місця відрядження та назад, а саме:

залізничний квиток № 502559 за направленням Мелітополь - Санкт-Петербург на суму 568,35 грн., залізничний квиток №391800 за направленням Санкт-Петербург - Запоріжжя на суму 587,46 грн., усього: 1155,81 грн.

залізничний квиток № 626136 за направленням Запоріжжя - Білгород на суму 312,78 грн., залізничний квиток № 626135 за направленням Білгород - Запоріжжя на суму 324,63 грн., усього: 637,41 грн.

Посилання відповідача на ту обставину, що при перевірці йому не надавались наказ на відрядження працівників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та докази на підтвердження зв'язку даного відрядження з господарською діяльністю підприємства, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки спростовуються розпорядчими документами які містяться в матеріалах справи, а саме: накази про направлення у відрядження, які свідчать про дотримання строків відрядження, документи про зв'язок відрядження з виробничо-господарською діяльністю підприємства, що підтверджують зв'язок такого відрядження з основною діяльністю підприємства, які свідчать проте, що:

ОСОБА_3 був командирований до підприємства ЗАТ «Підйомтрансмаш», що знаходиться у м. Санкт-Перербург, РФ, на строк з 19 травня 2009 року по 03 червня 2009 року на підставі наказу по підприємству № 13-1-П від 19 травня 2009 року з метою проведення маркетингових досліджень та проведення переговорів по вирішенню питання продовження дилерського договору № 26/07 від 26 липня 2006 року, строк дії якого закінчувався 31 грудня 2009 року.

ОСОБА_2 був командирований до ТОВ «Павна», що знаходиться у м. Білгород, РФ, 25 березня 2010 року на підставі наказу по підприємству № 02-1-П від 24 березня 2009 року для огляду й з'ясування технічного стану продукції (електричних двигунів), які поставляються за контрактом № 10/03-01 від 10 березня 2010 року. Після з'ясування наявності та підтвердження технічного стану товару, 29 березня 2010 року було здійснено попередню оплату за зовнішньоекономічним контрактом, що підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті № 11 від 29 березня 2010 року, поставку продукції здійснено на підставі ВМД № 112000010/0/002349 від 08 квітня 2010 року.

Посилання ж відповідача на відсутність посвідчень про відрядження могло бути порушенням тільки у випадку нарахування та виплати працівникам добових за відрядження.

Як встановлено судом в авансові звіти № 8 від 03 червня 2009 року та № 7 від 26 березня 2010 року добові не включалися, такі виплати працівникам не проводилися.

Крім того, статтею 1 Указу Президента України від 12.06.95 р. N 436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» (далі - Указ Президента) передбачений вичерпаний перелік підстав застосування штрафних санкцій за порушення юридичними особами норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України.

Відповідно до ст. 1 Указу Президента відповідальність у вигляді штрафу передбачена:

- за перевищення встановлених лімітів залишку готівки в касах - у двократному розмірі сум виявленої понадлімітної готівки за кожний день;

- за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми; - за витрачання готівки з виручки від реалізації продукції (робіт, послуг) та інших касових надходжень (крім коштів, отриманих із кас установ банків) на виплати, що пов'язані з оплатою праці (за винятком екстрених (невідкладних) обставин - соціальних виплат громадянам на поховання, допомоги при народженні дитини, одиноким та багатодітним матерям, на лікування в разі хвороби, компенсацій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи), за наявності податкової заборгованості - в розмірі здійснених виплат;

- за перевищення встановлених строків використання виданої під звіт готівки, а також за видачу готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів - у розмірі 25 відсотків виданих під звіт сум; за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, - у розмірі сплачених коштів;

- за використання одержаних в установі банку готівкових коштів не за цільовим призначенням - у розмірі витраченої готівки.

У той же час, рішення від 06 серпня 2010 року № /0, прийняте ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя, про застосування суми штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 1 793,22 грн. не містить посилання на конкретну норму Указу Президента, якою би встановлювалася відповідальність за відсутність позначок у посвідчені про відрядження.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем доведено та документально підтверджено факт того, що виплачені під звіт кошти за залізничні квітки працівникам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - це кошти, які витрачались працівниками на службове відрядження, в цілях ведення господарської діяльності, а не в особистих потребах осіб.

Відповідно до вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не доведено правомірність прийняття ним спірного рішення, внаслідок чого суд вважає рішення ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя від 06 серпня 2010 року № /0, про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 1 793,22 грн. таким, що винесено з порушенням чинного законодавства та підлягає скасуванню.

Згідно ч.1 ст.87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частиною ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що у разі, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Отже, обґрунтовані та підтверджені судові витрати слід присудити з Державного бюджету України на користь позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 4, п. 1 ст. 17, ст. ст. 94, 158, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Скасувати рішення від 06 серпня 2010 року № /0, прийняте ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя, про застосування суми штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 1 793,22 грн.

Стягнути з державного бюджету України на користь Закритого акціонерного товариства «Електроснаб» () судові витрати у розмірі 3 (три) грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Д.В. Татаринов