Справа № 820/20195/14
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2015-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

"22" січня 2015 р. № 820/20195/14

Харківський окружний адміністративний суд у складі

Головуючого судді Спірідонова М.О.

за участю секретаря судового засідання Шевченко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області
про визнання незаконним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення суми ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області, в якому просить суд:

1.Визнати наказ Головного управління МВС України в Луганській області №354 о/с від 30.10.2014р. у частині "Звільнити з органів внутрішніх справ у запас ЗС України: Майора міліції ОСОБА_1 (НОМЕР_1), заступника начальника міського відділу - начальника кримінальної міліції Антрацитівського міського відділу за п. 64 "є" за порушення дисцинліни." незаконним та скасувати його.

2.Видати новий наказ, в якому вказати підстави звільнення позивача ст. 38 КЗпП України (власне бажання у зв'язку зі зміною місця мешкання).

3.Забов'язати ГУМВС України в Луганській області сплатити позивачу заробітну плату за липень - серпень 2014 року.

4.Забов'язати ГУМВС України в Луганській області сплатити вихідну допомогу згідно діючого законодавства України.

5.Компенсувати нанесену позивачу моральну шкоду у сумі 10 000 грн.

В обґрунтування позову вказано, що оскаржуваний наказ Головного управління МВС України в Луганській області №354 о/с від 30.10.2014р. у частині "Звільнити з органів внутрішніх справ у запас ЗС України: Майора міліції ОСОБА_1 є незаконним, а тому підлягає скасуванню.

Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, щодо задоволення позову заперечував у повному обсязі, посилаючись на те, що оскаржуваний наказ не підлягає скасуванню, оскільки ГУМВСУ при звільнені позивача з ОВС діяло в межах та порядку передбаченим чинним законодавством України.

Судом встановлено, що 29.08.2014 ОСОБА_1 подав рапорт на звільнення за власним бажанням та після цього на службу не вийшов, у рапорті позивачем було зазначено, що він просить його звільнити з 29.08.2014 у зв'язку з сімейними обставинами зі зміною місця мешкання.

20.10.2014 був наданий рапорт начальником Антрацитівського MB про те, що 29.08.2014 ОСОБА_1 подав рапорт про звільнення за власним бажанням та після цього на службу не вийшор.

24.10.2014 був здійснений телефонний дзвінок заступнику начальника міського відділу - начальнику кримінальної міліції Антрацитівського MB ГУМВСУ у Луганській області майору міліції ОСОБА_1, та повідомлено про проведення службового розслідування за фактом не виходу його на службу з 29,08.2014.

Також, йому було запропоновано прибути до Сєвєродонецького MB ГУМВСУ (тимчасове місце дислокації ГУМВСУ), для надання пояснень з приводу невиходу на службу, на що майор міліції ОСОБА_1 відповів, що не збирається прибувати до м. Сєвєродонецька.

За фактом не виходу позивача на службу було проведене службове розслідування яке оформлено висновком від24.10.2014 року під час якого був встановлений факт не виходу на службу позивача без поважних причин позивачем.

30.10.2014 року начальником ГУ МВС України у Луганській області було видано наказ № 354 о/с про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за п. 64 «є» за порушення дисципліни.

18.11.2014 позивача отримав виписку з наказу від 30.10.2014 року № 354 о/с.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо позовних вимог, а саме: визнання наказу Головного управління МВС України в Луганській області №354 о/с від 30.10.2014р. у частині "Звільнити з органів внутрішніх справ у запас ЗС України: Майора міліції ОСОБА_1 (НОМЕР_1), заступника начальника міського відділу - начальника кримінальної міліції Антрацитівського міського відділу за п. 64 "є" за порушення дисципліни." незаконним та скасування його та видачі нового наказу, в якому вказати підстави звільнення позивача ст. 38 КЗпП України (власне бажання у зв'язку зі зміною місця мешкання) то в цій частині позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог законодавства порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки визначається Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, яке в свою чергу затверджено постановою КМУ від 29.07.1991 № 114.

Як було встановлено судом 29.08.2014 ОСОБА_1 подав рапорт на звільнення за власним бажанням та після цього на службу не вийшов, у рапорті позивачем було зазначено, що він просить його звільнити з 29.08.2014 у зв'язку з сімейними обставинами зі зміною місця мешкання.

Суд зазначає, що перелік поважних причин звільнення з ОВС зазначений в Постанові КМУ від 12 червня 2013 р. № 413, якою затверджений Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу:

Військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини:

виховання матір'ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей, що з нею (з ним) проживають, без батька (матері);

утримання матір'ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дочки, сина віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи або продовжує навчання (студенти, курсанти, слухачі (крім курсантів і слухачів військових навчальних закладів), стажисти вищого навчального закладу) і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги матері (батька);

укладення шлюбу військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу із громадянкою (громадянином) України, іноземцем або особою без громадянства, що постійно проживає за межами України;

хвороба військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу або члена його сім'ї, якщо така хвороба згідно з висновком лікарської або лікарсько-експертної комісії перешкоджає військовослужбовцю або особі рядового чи начальницького складу проходити службу в даній місцевості чи проживати в ній членові його сім'ї, у разі відсутності можливості переміщення (переведення) до іншої місцевості;

необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;

наявність у військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу трьох і більше дітей;

неможливість призначення одного з військовослужбовців, осіб рядового чи начальницького складу, які перебувають у шлюбі, в межах одного населеного пункту (гарнізону) в разі переміщення (переведення) дружини (чоловіка) на нове місце служби до іншого населеного пункту (гарнізону);

довгострокове відрядження за кордон дружини (чоловіка) військовослужбовця, особи рядового і начальницького складу.

Суд аналізуючи вище зазначені положення зазначає, що зазначений перелік поважних причин є вичерпним, а також він не містить у собі такої поважної причини як зміна місця мешкання.

Отже суд приходить до висновку, що в даному випадку, посилання позивача як на поважну причину не виходу на службу зміну місця мешкання не є обґрунтованою.

Відповідно до п. 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України,, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 №114, щодо необхідності, попередження прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ним рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Як було встановлено судом та не заперечувалось позивачем по справі, що ним дійсно 29.08.2014 року було скаледно рапорт на ім'я начальника ГУМВС України у Луганській області про звільнення його за власним бажанням з 29.08.2014 року після чого він самостійно без вказівки керівництву свого фактичного місця мешкання, покинув місце своєї служби та на нього до часу звільнення не повертався.

Також судом встановлено, що 24.10.2014 був здійснений телефонний дзвінок заступнику начальника міського відділу - начальнику кримінальної міліції Антрацитівського MB ГУМВСУ у Луганській області майору міліції ОСОБА_1, та повідомлено про проведення службового розслідування за фактом не виходу його на службу з 29.08.2014.

Також, йому було запропоновано прибути до Сєвєродонецького MB ГУМВСУ (тимчасове місце дислокації ГУМВСУ), для надання пояснень з приводу невиходу на службу, на що майор міліції ОСОБА_1 відповів, що не збирається прибувати до м. Сєвєродонецька.

Виходячи з вище викладеного суд приходить до висновку, що наказ Головного управління МВС України в Луганській області №354 о/с від 30.10.2014р. у частині "Звільнення з органів внутрішніх справ у запас ЗС України: Майора міліції ОСОБА_1 (НОМЕР_1), заступника начальника міського відділу - начальника кримінальної міліції Антрацитівського міського відділу за п. 64 "є" за порушення дисципліни є законним та обґрунтованим.

Щодо позовних вимог позивача, а саме: зобов'язання ГУМВС України в Луганській області сплатити позивачу заробітну плату за липень - серпень 2014 року, то в цій частині позов підлягає задоволенню, оскільки як було встановлено судом позивач проходив службу в ГУМВС України в Луганській області та згідно роздруківки з зарплатної банківської картки, він не отримав остаточного розрахунку на час звільнення (заробітну платню), а саме за липень-серпень 2014 року.

Крім цього відповідачем згідно ст. 71 КАС України не було доведено факту сплати позивачу заробітної плати на за липень-серпень 2014 року.

Щодо позовних вимог, а саме: компенсувати нанесену позивачу моральну шкоду у сумі 10 000 грн., то в цій частині позов не підлягає задолвенню, оскільки згідно з п. 5 Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Під час судового засідання позивач не зазначив та не вказав, чим підтверджується наявність в нього саме моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 86, ч.1 ст.158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України Харківський окружний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області про визнання незаконним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення суми - задовольнити частково.

Зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області сплатити ОСОБА_1 заробітну плату за липень - серпень 2014 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення та з дня отримання копії постанови, у разі проголошення постанови суду, яка містить вступну та резолютивну частини, а також прийняття постанови у письмовому провадженні.

Якщо суб'єкта владних повноважень, у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 27 січня 2015 року

Суддя Спірідонов М.О.