Справа № 2а-6133/2010
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 р. Справа № 37055/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

представника позивача Франчук М.М.,

представника третьої особи Деркач О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 грудня 2010 року у справі за позовом Тернопільського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Тернопільський міськрайонний центр зайнятості звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, яким просив стягнути з відповідача 1615,23 грн. незаконно отриманої допомоги по безробіттю.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 грудня 2010 року позов задоволено повністю.

Постанова мотивована тим, що ОСОБА_3 у період з 15.07.2008 року до 10.01.2009 року перебувала на обліку в Тернопільському міськрайонному центрі зайнятості як безробітна та отримала допомогу по безробіттю за цей період в розмірі 1615,23 грн. При цьому, перебуваючи на обліку як безробітна, відповідач у третьому кварталі 2008 року одночасно одержував дохід у ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідно до укладеного між ними договору банківського обслуговування за залучення до банку нових клієнтів. Однак всупереч вимогам законодавства відповідач не повідомила позивача про вказані обставини. Тому суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 з 15.07.2008 року відносилась до категорії зайнятого населення, так як належала до категорії громадян, які самостійно себе забезпечують роботою, в зв'язку з чим не мала права на отримання допомоги по безробіттю. Таким чином, за вказаний вище період відповідач незаконно отримала допомогу по безробіттю в розмірі 1615,23 грн., які зобов'язана повернути.

Постанову в апеляційному порядку оскаржила відповідач, вважає, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить постанову скасувати.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що не була працівником чи найманою особою ПАТ КБ «ПриватБанк», не отримувала заробітну плату, тому не може вважатись працюючою особою. Також між нею і банком не укладались цивільно-правові договори, відповідно до умов яких у неї виникав обов'язок надання банку певних послуг чи виконання робіт. Залучення нових клієнтів для банку вона як діючий клієнт банку здійснювала відповідно до встановлених банком правил, які стосувались всіх клієнтів, що є публічною обіцянкою винагороди необмеженій кількості осіб в розумінні ст. 1144 Цивільного кодексу України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача і представника третьої особи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заперечення на неї та письмове пояснення третьої особи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, 08.07.2008 року ОСОБА_3 звернулась до Тернопільського міськрайонного центру зайнятості із заявою про надання їй статусу безробітної та виплати допомоги по безробіттю. У заяві відповідач, зокрема, вказала, що зобов'язується своєчасно повідомляти центр зайнятості про працевлаштування на тимчасову або постійну роботу, поступлення на навчання тощо.

Наказом Тернопільського міськрайонного центру зайнятості від 15.07.2008 року № НТ080715 ОСОБА_3 було надано статус безробітної, призначено і розпочато виплату допомоги по безробіттю.

Наказом від 16.01.2009 року № НТ090116 відповідачу було припинено виплату допомоги по безробіттю в зв'язку з закінченням передбаченого законодавством строку виплат, а наказом від 27.04.2009 року № НТ090427 її було знято з обліку безробітних у зв'язку з невідвідуванням центру зайнятості протягом 30 і більше календарних днів без поважних причин.

За період з липня 2008 року до січня 2009 року позивач нарахував і виплатив ОСОБА_3 допомогу по безробіттю в розмірі 1615,23 грн., що підтверджується довідкою від 17.08.2009 року № .

Однак в ході проведення перевірки розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення шляхом звіряння наданої особою інформації з відомостями, наявними в Державній податковій адміністрації України, було встановлено, що ОСОБА_3, отримуючи допомогу по безробіттю, в період з 15.07.2008 року до 24.04.2009 року одночасно отримувала доходи у ПАТ КБ «ПриватБанк» за залучення нових клієнтів банку, про що не повідомила позивача.

Даний факт підтверджується довідкою Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції від 04.08.2009 року за № 46824/29-114, в якій зазначено, що ОСОБА_3 в період з 01.07.2008 року по 31.03.2009 року отримувала доходи та довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» про виплати за договором банківського обслуговування, укладеного між Банком і ОСОБА_3, з яких вбачається, що за вказаний вище період ОСОБА_3 отримала від Банку виплати в розмірі 53,12 грн.

Також наведені обставини не заперечують позивач і представник ПАТ КБ «ПриватБанк», які під час судового розгляду справи пояснили, що відповідач отримувала від банку винагороду за залучення нових клієнтів відповідно до укладеного між ними договору банківського обслуговування.

Однак третя особа вважає, що оскільки ОСОБА_3 не була працівником чи найманою особою ПАТ КБ «ПриватБанк», не отримувала заробітну плату, тому не може вважатись працюючою особою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_3 отриманої нею допомоги по безробіттю з таких підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин та у відповідній редакції) зайнятість - це діяльність громадян пов'язана із задоволенням особистих та суспільних потреб і така, що як правило, приносить їм дохід у грошовій або іншій формі.

Згідно з ст. 2 цього Закону безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які з незалежних від них причин не мають заробітку (або інших передбачених чинним законодавством доходів) через відсутність підходящої роботи.

До зайнятого населення належать громадяни, що проживають на території держави на законних підставах, зокрема: а) працюючі по найму на умовах повного або неповного робочого дня (тижня) на підприємствах, в установах і організаціях, незалежно від форм власності, у міжнародних та іноземних організаціях в Україні і за кордоном, у фізичних осіб; б) громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю тощо.

Відповідно до вимог п. 1.2 Порядку надання допомоги по безробіттю, в тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики від 20.11.2000 року № 307, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.12.2000 року за № 915/5136 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітними підприємницької діяльності надається застрахованим та незастрахованим особам, визнаними у встановленому порядку безробітними.

Згідно з п 5.5 цього Порядку виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі, зокрема, працевлаштування безробітного, зайняття підприємницькою або іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами (з дня працевлаштування, державної реєстрації як суб'єкта підприємницької або іншої діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами).

Відповідно до положень п. п. 5, 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 № 60/62, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.03.2009 року за № 232/16248, перевірка достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, проводиться центрами зайнятості шляхом звіряння наданої особою інформації з відомостями, наявними в Державній податковій адміністрації України, Пенсійному фонді України, у державних реєстраторів.

У разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.

Як зазначено вище, ОСОБА_3 у період з 15.07.2008 року до 24.04.2009 року перебувала на обліку в Тернопільському міському центрі зайнятості як безробітна та отримувала допомогу по безробіттю, одночасно отримуючи дохід у ПАТ КБ «ПриватБанк» за залучення до банку нових клієнтів, проте не повідомила центр зайнятості про вказані обставини.

Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, ОСОБА_3 відносилась до категорії зайнятого населення і не мала права на отримання допомоги по безробіттю.

При цьому, на думку колегії суддів, та обставина, що ОСОБА_3 не перебувала в трудових відносинах з ПАТ КБ «ПриватБанк» і не укладала з банком цивільно-правових угод, відповідно до умов яких у неї виникав обов'язок надання банку певних послуг чи виконання робіт, не спростовує зазначених вище висновків суду першої інстанції, оскільки отримання відповідачем винагороди за надання інформації, необхідної для випуску банківського продукту та для залучення нових клієнтів, є здійсненням діяльності за винагороду, тобто ОСОБА_3 самостійно забезпечувала себе роботою та отримувала від неї доходи, тому згідно з нормами ст. 2 Закону України «Про зайнятість населення» відносилась до зайнятого населення.

Зокрема, колегія суддів зазначає, що залучення нових клієнтів банку передбачає вчинення певних дій діючим клієнтом банку, зокрема, надання потенційним клієнтам певних консультації і роз'яснень з приводу послуг, які може надати банк (банківського продукту), рекомендування цим особам укласти угоду саме з цим банком тощо.

А відповідно до вимог п. 1.2 ст. 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) дохід - це сума будь-яких коштів, вартість матеріального і нематеріального майна, інших активів, що мають вартість, у тому числі цінних паперів або деривативів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь, чи набутих незаконним шляхом у випадках, визначених підпунктом 4.2.16 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» особи, зареєстровані як безробітні, зобов'язані своєчасно подати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Також пп. 6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, в тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності передбачено, що якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановленні під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 зобов'язана повернути незаконно отриману суму допомоги по безробіттю з дня виникнення обставин, що впливають на умови отримання такої допомоги, в розмірі 1615,23 грн.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 грудня 2010 року у справі № 2а-6133/10/1915 за позовом Тернопільського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», про стягнення коштів - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

В.В. Святецький

Ухвала складена в повному обсязі 02.02.2015 року