Справа № 2а-883/11/2670
Суддя: Горбань Н.І.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-883/11/2670 Головуючий у 1-й інстанції: Добрівська Н.А. Суддя-доповідач: Горбань Н.І.
У Х В А Л А

Іменем України

27 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Горбань Н.І.,

суддів: Мєзєнцева Є.І., Сорочка Є.О.,

при секретарі: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.07.2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України, Державної виконавчої служби України, Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України, Державної виконавчої служби України, Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, в якому просить:

- зобов'язати Міністерство юстиції України, Кабінет Міністрів України, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Урядового уповноваженого у справах Європейського Суду з прав людини визнати факт не виконання в повному та фактичному обсязі рішення Європейського суду з прав людини по справі №25476/02 «ПОГРЕБНА проти України», про що письмово повідомити ОСОБА_3;

- визнати протиправними дії та бездіяльність Міністерства юстиції України, Кабінету Міністрів України, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини по ненаданню ОСОБА_3, ОСОБА_2 офіційного вибачення:

1) за порушення державними офіційними органами, посадовими, службовими особами особистих прав, свобод та інтересів ОСОБА_3 в період з 15.04.1999 року по даний час;

2) за невиконання в повному та фактичному обсязі рішення Європейського суду з прав людини по заяві №25476/02 «ПОГРЕБНА проти України»;

- зобов'язати Міністерство юстиції України, Кабінет Міністрів України, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини вручити протягом десяти днів з дня вступу постанови в законну силу ОСОБА_3 письмове офіційне вибачення за порушення державою Україна відносно ОСОБА_3 п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод;

- зобов'язати Міністерство юстиції України, Кабінет Міністрів України, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Урядового уповноваженого у справах Європейського Суду з прав людини вручити протягом десяти днів з дня вступу постанови в законну силу ОСОБА_3 письмове офіційне вибачення за довготривале невиконання в повному та фактичному обсязі рішення Європейського суду з прав людини по заяві №25476/02 «ПОГРЕБНА проти України» в період з 09.07.2007 року та рішення Васильківського міського суду Київської області від 31.01.2002р. по справі №2-7/2002р.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.07.2014 року провадження у справі закрито.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій просять апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на їх думку, ухвалу суду першої інстанції та направити справу до того ж суду для продовження розгляду. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення норм процесуального права, незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, що є безумовними підставами для його скасування.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Звертаючись до суду з переліченими вище вимогами позивачами не заявляються до суду вимоги щодо визнання саме судом протиправними рішень, дій чи бездіяльності уповноважених органів (осіб) щодо невиконання або неналежного виконання рішень Європейського суду та Васильківського міського суду Київської області. Такі вимоги були предметом розгляду судами в інших провадженнях з постановленням відповідних судових рішень (зокрема, в адміністративних справах №2а-19515/10/2670 та №2а-5280/12/2670).

Не заявлялись позивачами і вимоги щодо відновлення порушеного права на вчасне та в повному обсязі виконання судових рішень. Отже, обраний позивачами спосіб захисту порушеного (невизнаного) права не спрямований на відновлення зазначеного права, а має по суті компенсаційний характер - нематеріальну відповідальність за спричинення позивачу немайнової шкоди Державою в особі її органів та уповноважених на виконання державних функцій осіб, пов'язаних з тривалістю виконання рішень Європейського суду та Васильківського міського суду Київської області.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Частиною 2 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Повноваження адміністративного суду при вирішенні справи визначаються статтею 162 КАС України, відповідно до частини 2 якої, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про:

1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення;

2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії;

3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій;

4) стягнення з відповідача коштів;

5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян;

6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян;

7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України;

8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Отже, саме до компетенції суду, який розглядає і вирішує адміністративну справу, законодавцем віднесено вирішення питання щодо наявності або відсутності підстав для визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності, висновок про що судом закріплюється у резолютивній частині судового рішення.

При цьому, жоден з нормативно-правових актів, якими визначаються повноваження відповідачів у даній справі не закріплено їх обов'язок визнавати факт допущення ними порушень вимог національного законодавства, або невиконання (неналежне виконання) покладених на них функцій.

Відповідно до ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Отже, суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень виконати лише ті обов'язки (вчинити певні дії), які покладені на нього відповідним нормативно-правовим актом.

Визначення обсягу вимог, що підлягають судовому захисту є диспозитивним правом позивача, який самостійно обирає підстави, з якими він пов'язує виникнення у нього права на звернення до суду і для задоволення його вимог. Адміністративний суд під час прийняття постанови вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються і яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи характер спірних правовідносин, який є цивільно-правовим і не має ознак публічно-правового спору в розумінні КАС України, даний спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, а відтак, є підстави для закриття провадження у адміністративній справі.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про закриття провадження та роз'яснив позивачу, що йому необхідно звернутися з даним позовом до суду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

За таких обставин апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 19, 157, 158, 159, 160, 165, 199, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

В задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 - відмовити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.07.2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили відповідно до вимог ч. 2 ст. 212 КАС України та може бути оскаржена в двадцятиденний термін шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Н.І.Горбань

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Є.О. Сорочко

Повний текст ухвали виготовлено 30.01.2015 року.

.

Головуючий суддя Горбань Н.І.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Сорочко Є.О.