Справа № 826/16720/14
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2015-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

05 січня 2015 року 14:35 №826/16720/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Давиденко Л.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомприватного підприємства «Велена»
додержавної податкової інспекції у Подільському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 03.06.2014 № та від 03.06.2014 №,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «Велена» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до державної податкової інспекції у Подільському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 03.06.2014 № та від 03.06.2014 №.

Позовні вимоги мотивовано тим, що державною податковою інспекцією у Подільському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві протиправно, на підставі хибних висновків акту перевірки від 21.05.2014 №2041/26-56-22-03-09/32251552, прийнято податкові повідомлення-рішення від 03.06.2014 № та від 03.06.2014 №.

Відповідач проти позову заперечив з огляду на обґрунтованість висновків акту перевірки від 21.05.2014 №2041/26-56-22-03-09/32251552 та відповідно, податкових повідомлень-рішень від 03.06.2014 № та від 03.06.2014 №.

Адміністративну справу №826/16720/14 розглянуто в письмовому провадженні на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Подільському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві проведено позапланову виїзну перевірку приватного підприємства «Велена» з питань дотримання вимог податкового законодавства по фінансово-господарським взаємовідносинам з товариством з обмеженою відповідальністю «Варгус» за жовтень 2013 року.

Перевіркою встановлено порушення приватним підприємством «Велена» підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16, пункту 22.1 статті 22, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пунктів 138.1, 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток у розмірі 85136,00 грн.

Крім того, перевіркою встановлено порушення позивачем пункту 22.1 статті 22, пункту 44.1 статті 44, пункту 185.1 статті 185, пункту 193.1 статті 193, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість у розмірі 89617,00 грн.

За наслідками перевірки державною податковою інспекцією у Подільському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві складено акт від 21.05.2014 №2041/26-56-22-03-09/32251552 та прийнято податкові повідомлення-рішення:

від 03.06.2014 №, яким позивачеві визначено грошове зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 106420,00 грн. у тому числі: 85136,00 грн. - основний платіж, 21284,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

від 03.06.2014 №, яким позивачеві визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 112021,00 грн. у тому числі: 89617,00 грн. - основний платіж, 22404,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Як вбачається з акту перевірки державної податкової інспекції у Подільському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві від 21.05.2014 №2041/26-56-22-03-09/32251552 висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між приватним підприємством «Велена» та товариством з обмеженою відповідальністю «Варгус» за договором від 30.09.2013 №30/09.

З матеріалів справи вбачається, що між приватним підприємством «Велена» (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Варгус» (виконавець) укладено договір про надання послуг від 30.09.2013 №30/09, відповідно до якого, виконавець зобов'язується за завданням замовника надати послуги, в порядку та на умовах, визначених цим договором.

На підтвердження виконання умов договорів, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії договору про надання послуг від 30.09.2013 №30/09; актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) за відповідні періоди; податкових накладних за відповідні періоди; оборотно-сальдових відомостей по рахункам; звіти про проведення передпродажної підготовки товарів та вантажно-розвантажувальних послуг.

Проте, під час проведення перевірки відповідачем встановлено, що в договорі про надання послуг від 30.09.2014 №30/09 зазначено рахунок товариства з обмеженою відповідальністю «Варгус» р/р 6215 в публічному акціонерному товаристві «КБ Преміум», який згідно бази податковий блок, був відкритий лише 17.10.2013.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Аналіз положень податкового законодавства дозволяє дійти висновку, що право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за наявності сукупності таких елементів:

1) наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ);

2) фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця;

3) наявності причинно-наслідкового зв'язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності;

4) документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які зазвичай супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання;

5) наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної (має усі обов'язкові реквізити).

Відсутність хоча б одного з наведених елементів, навіть за наявності певних первинних документів, виключає можливість формування платником податків валових витрат при обчисленні податку на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Аналізуючи первинні документи, надані позивачем на обґрунтування руху активів в процесі здійснення господарської діяльності, суд наголошує на наступному.

Предметом господарсько-договірних відносин між приватним підприємством «Велена» та товариством з обмеженою відповідальністю «Варгус» були вантажно-розвантажувальні послуги та послуги із передпродажної підготовки товару .

Разом з тим, позивачем не надано доказів можливості виконання контрагентом вище зазначених послуг, а саме: копії договору оренди приміщення-складу, наявності виробничих потужностей і т. д.

Окрім того, суд звертає увагу, що в договорі від 30.09.2013 №30/09 зазначено розрахунковий рахунок р/р 6215 контрагента позивача, який був відкритий 17.10.2013, а тому договір від 30.09.2013 №30/09 не відтворює реального стану речей і фіксує обставини, які у дійсності не відбувались. Первинні фінансово-господарські документи, представлені позивачем суду, в дійсності не доказують факту надання позивачу послуг товариством з обмеженою відповідальністю «Варгус».

Будь-яких доказів на спростування зазначеного, позивачем не надано.

У свою чергу, державною податковою інспекцією у Подільському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві на спростування реальності господарських операцій, здійснених між приватним підприємством «Велена» та товариством з обмеженою відповідальністю «Варгус» вказано на акт державної податкової інспекції у Печерському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві від 26.02.2014 №596/26-55-22-08/38292767 про неможливість проведення зустрічної звірки товариства з обмеженою відповідальністю «Вагрус» щодо підтвердження господарських відносин за період діяльності з 01.02.2012 по 31.12.2013.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про правомірність винесених відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 03.06.2014 № та від 03.06.2014 №, а тому позовні вимоги про скасування зазначених податкових повідомлень-рішень є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат за наслідками відмови у задоволенні позову, суд наголошує на наступному.

Згідно з частиною першою статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно із приписами статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру судовий збір становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати. Під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Враховуючи сплачену позивачем при зверненні до суду суму судового збору у розмірі 436,88 грн., з позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі у розмірі 3931,94 грн. (4 368,82 грн. - 436,88 грн.).

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Велена» (04080, місто Київ, вулиця Костянтинівська, 59/5, кв.15, ) на користь Державного бюджету України (розрахунковий рахунок ГУ ДКСУ в місті Києві №4007, МФО 820019, код отримувача 38004897) судовий збір у розмірі 3931,94 грн. (три тисячі дев'ятсот тридцять одну гривню 94 копійок).

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.