Справа № 331/9554/14-а
Суддя: Скользнєва(Швидка) Н. Г.
Дата ухвалення: 2015-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а/331/8/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2015 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого - судді - Скользнєвої Н.Г.,

при секретарі - Постарнак М.М.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Запоріжжя про визнання незаконної відмови у призначенні пенсії за віком та про зобов'язання виконати певні дії,, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Запоріжжя про визнання незаконної відмови у призначенні пенсії за віком та про зобов'язання виконати певні дії.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що з 1991 року він є громадянином України та до грудня 1998 року мешкав в Україні за адресою: АДРЕСА_1.

У грудні 1998 року він виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю, де мешкає до теперішнього часу.

У серпні 2014 року його представник звернувся до управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя із заявою про призначення йому пенсії та надав всі необхідні документи для її призначення.

Рішенням комісії з вирішення спірних питань щодо застосування норм пенсійного законодавства при призначенні та виплаті пенсій управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Запоріжжя від 15 серпня 2014 року йому відмовлено у призначенні пенсії за віком з посиланням на ст..ст. 8, 44 ЗУ ««Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тобто на відсутність паспорта громадянина України та реєстрації на території України.

Позивач вважає зазначені вище дії відповідача неправомірними, оскільки порушуються його конституційні права як громадянина України.

На підставі вищевикладеного, позивач просить суд визнати рішення комісії з вирішення спірних питань щодо застосування норм пенсійного законодавства при призначенні та виплаті пенсій управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Запоріжжя від 15 серпня 2014 року щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1; зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя призначити пенсію за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 07 серпня 2014 року та здійснювати її виплату на банківський рахунок, зазначений у заяві.

Представник позивача у судове засідання не з"явився, але надав суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, зазначивши, що на позовних вимогах наполягає в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, але надала суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, зазначивши, що проти позовних вимог ОСОБА_1 заперечує з підстав, викладених у письмових запереченнях, та просила у задоволенні його позову відмовити.

З письмових заперечень представника відповідача вбачається, що відповідно до ст.. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсії із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж; іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування на рівні з громадянами України на умовах та порядку, передбачених цим Законом,якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно довідки відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб в зв'язку з виїздом на постійне місце проживання до Ізраюлю громадянина ОСОБА_1 було знято з реєстраційного обліку, вилучено паспорт громадянина України та видано паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Таким чином, у УПФУ в Жовтневому районі м. Запоріжжя не має підстав для прийняття документів та призначення пенсії ОСОБА_1 за віком без реєстрації на території України.

Взявши до уваги вимогу позивача, заяву та письмові заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що з 1991 року ОСОБА_1 є громадянином України та до грудня 1998 року був зареєстрований та мешкав в Україні за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 4)

У грудні 1998 року позивач виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю, де мешкає до теперішнього часу. (а.с. 11)

У серпні 2014 року представник позивача звернувся до управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 та надав всі необхідні документи для її призначення. (а.с. 2-3)

Рішенням комісії з вирішення спірних питань щодо застосування норм пенсійного законодавства при призначенні та виплаті пенсій управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Запоріжжя від 15 серпня 2014 року ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком з посиланням на ст..ст. 8, 44 ЗУ ««Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тобто на відсутність паспорта громадянина України та реєстрації на території України.

Статтею 10 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Закону України № 2981-III від 17.01.2002р., який набрав чинності з 1 січня 2002 року, встановлено, що пенсійне забезпечення відповідно до цього Закону здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.04.2002р. № 497 «Про забезпечення виконання функцій з призначення і виплати пенсій органами Пенсійного фонду» функції з призначення та виплати пенсій органами праці та соціального захисту населення з 01.07.2002р. передані органам Пенсійного фонду України.

Пунктом 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до речення 2 ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Однак, згідно Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009р. № 25-рн/2009, Конституційний Суд України визнав неконституційним положення п.2 ч.1 ст.49, другого речення ст.51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за якими позивачу відмовлено у виплаті пенсії.

Зокрема, пунктом 3.3 Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009р. № 25-рн/2009 зазначено, що конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору, з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи з правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава, відповідно до конституційних принципів, зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами. З наведених підстав, положення п.2 ч.1 ст.49, другого речення ст.51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання (перебування) за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державною міжнародний договір, суперечить приписам Конституції України стосовно утвердження і забезпечення прав і свобод людини, неприпустимості обмеження конституційних прав і свобод, рівності конституційних прав громадян незалежно від місця проживання, гарантування піклування та захисту громадян України, які перебувають за її межами, права на соціальний захист у старості (ст.3, ч.1,2 ст.24, ч.3 ст.25, ч.1 ст.46, ч.1 ст.64 Конституції України).

Відповідно до ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що після прийняття означеного рішення Конституційним Судом України, Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не містить підстав для припинення виплати пенсії в разі перебування пенсіонера за кордоном.

Таким чином, з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рн/2009 відпала така умова припинення виплати пенсії та відмова у призначенні пенсії, як проживання пенсіонера за кордоном.

Відповідно до ч.1 ст.47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначеній цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством. Таким чином, пенсія виплачується не за місцем реєстрації пенсіонера в Україні, а за місцем його фактичного перебування в Україні, яке він зазначить в своїй заяві.

Згідно ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень і про скасування рішення, зобов'язання відповідача вчинити певні дії, іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог позивача.

Крім того, суд не приймає до уваги посилання відповідача у відмові про призначення пенсії та письмових запереченнях проти позову щодо ненадання позивачем паспорту громадянина України на підтвердження громадянства та місця проживання на території України, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.. 5 Закону України «Про громадянство України» документами, які підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України; свідоцтво про належність до громадянства України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; тимчасове посвідчення громадянина України; проїзний документ дитини; дипломатичний паспорт; службовий паспорт; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну.

Щодо місця проживання (реєстрації) на території України, по в п. 3.3 Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009р. № 25-рн/2009 зазначено, що виходячи з правової,соціальної природи пенсії право громадянина на призначення йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні, держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особи, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутності не може бути умовою реалізації праві свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон є тим самим документом, який підтверджує громадянство позивача, а не надання документу, який би посвідчував місце проживання (реєстрації) позивача на території України не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії, а тому посилання відповідача є неспроможними та судом до уваги не приймаються.

Стосовно інших позовних вимог щодо дотримання органом Пенсійного фонду України процедури виплати пенсії (перерахування на банківський рахунок), суд приходить до висновку, що в цій частині вимога не підлягає задоволенню, оскільки зобов'язуючи орган Пенсійного фонду України виплачувати пенсію у певний спосіб, суд тим самим переймає на себе повноваження органу, в тому числі і в частині здійснення певних розрахунків, що є неприпустимим.

Судове рішення не повинно містити положень, які б ускладнювали його виконання, а також приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов'язання його до вчинення дій на майбутнє.

Отже, заявляючи такі вимоги, як виплата пенсії у певний спосіб та на визначений позивачем рахунок, позивач фактично просить попередити можливе порушення його прав у майбутньому, що не відповідає приписам ч. 1 ст. 6 КАС України, згідно якої особа має право звернутися до адміністративного суду за захистом порушеного права, свободи або інтересів.

З огляду на викладене, суд в межах заявлених позовних вимог має право зобов'язати відповідача проводити позивачеві виплату пенсії за віком у спосіб, визначений чинним законодавством, яким може бути захищено/відновлено порушене право позивача.

Керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.. 5 Закону України «Про громадянство України», ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірним та скасувати рішення комісії з вирішення спірних питань щодо застосування норм пенсійного законодавства при призначенні та виплаті пенсій управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Запоріжжя від 15 серпня 2014 року, щодо призначення пенсії ОСОБА_1 за віком у відповідності до норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Запоріжжя призначити ОСОБА_1 пенсію за віком у відповідності до норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 07 серпня 2014 року та здійснювати її виплату.

В решті позовні вимоги залишити без задоволення.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя, шляхом подання в 10-денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги.

Суддя: Н.Г.Скользнєва

14.01.2015 .