Справа № 2а-3622/11/2670
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

2а-3622/11/2670

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 січня 2015 року № 2а-3622/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Нестле Україна"

до

Львівської митниці Міндоходів

про

скасування повідомлень - рішень

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Нестле Україна” звернулось до суду з позовом до Львівської митниці Міндоходів про визнання протиправними дій, визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень, визнання недійсними та скасування подання, зобов’язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач прийняв оскаржувані рішення поза наданою йому компетенцією та без урахування моменту набуття податкового зобов’язання стану узгодженого.

Відповідач – Львівська митниця Міндоходів - проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивач пропустив строк сплати узгодженого податкового зобов’язання, а також зазначив, що право контролювати повноту сплаченого податку на додану вартість та ввізного мита передбачено Наказом ДПА України та Державної митної служби України від 16.03.2001 № 109/188.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.04.2011, яку залишено без змін ухвалою київського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2012, позов задоволено часткового.

Проте, в подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.11.2014 вказані вище постанову та ухвалу скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою від 09.12.2014 справу прийнято до провадження та призначено до судового вирішення.

В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

В судовому засідання за згодою сторін відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Львівською митницею прийнято податкове повідомлення від 17.10.2008 № 12, за яким позивачеві було визначено податкове зобов’язання з ввізного мита у загальній сумі 2 505 247,61 грн., та податкове повідомленням від 17.10.2008 № 13 про нарахування Товариству податкового зобов’язання з ПДВ у сумі 6 585 398,04 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2009 у справі № 16/51 (яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 20.09.2010) у задоволенні позову Товариства відмовлено; вказані податкові повідомлення залишено без змін Судом встановлено та сторонами не заперечується, що платіжними дорученнями від 23.04.2010 № 424032 та № 424033 самостійно сплатив податкові зобов’язання за податковими повідомленнями від 17.10.2008 № 12 та № 13.

На підставі висновку про несвоєчасне погашення позивачем узгоджених сум податкових зобов’язань, визначених контролюючим органом, Львівською митницею було прийнято:

- податкове повідомлення форми «Ш» від 27.04.2010 № 30, за яким позивача зобов’язано сплатити штраф у сумі 1 221 599,09 грн. за затримку сплати ввізного мита на 173 календарних дні;

- податкове повідомлення форми «Ш» від 27.04.2010 № 31, згідно з яким позивачу визначено штраф у сумі 3 182 279,99 грн. за затримку сплати ПДВ на 173 календарних дні.

Відповідно до приписів підпункту 5.2.4 пункту 5.2 статті 5 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) при зверненні платника податків до суду із позовом про визнання недійсним рішення контролюючого органу податкове зобов’язання вважається неузгодженим до розгляду судом справи по суті і прийняття відповідного рішення.

У той же час податковий борг – це податкове зобов’язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов’язання.

Таким чином, податковий борг виникає, зокрема, у разі несплати у встановлений строк податкового зобов’язання, узгодженого в адміністративному порядку. Відповідно до підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” податкове зобов'язання платника податків, нараховане контролюючим органом відповідно до пунктів 4.2 та 4.3 статті 4 цього Закону, вважається узгодженим у день отримання платником податків податкового повідомлення, за винятком випадків, визначених підпунктом 5.2.2 цього пункту.

Згідно із частиною п’ятою пункту 5.2.4 пункту 5.2 статті 5 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” днем узгодження податкового зобов’язання платника податків у разі апеляційного оскарження такого податкового зобов’язання є день закінчення процедури адміністративного оскарження.

У свою чергу, процедура адміністративного оскарження згідно з підпунктом 5.2.4 пункту 5.2 статті 5 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” закінчується: останнім днем строку, передбаченого підпунктом 5.2.2 цього пункту для подання заяви про перегляд рішення контролюючого органу, у разі, коли така заява не була подана у зазначений строк; днем отримання платником податків рішення контролюючого органу про повне задоволення скарги, викладеної у заяві; днем отримання платником податків рішення контролюючого органу, що не підлягає подальшому адміністративному оскарженню.

Водночас відповідно до підпункту 5.3.2 пункту 5.3 статті 5 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” у випадках апеляційного узгодження суми податкового зобов’язання платник податків зобов’язаний самостійно погасити її узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом десяти календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Якщо ж сума узгодженого платником податків податкового зобов’язання не сплачена у встановлений строк, вона визнається сумою податкового боргу платника податків (підпункт 5.4.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”). виникнення податкового боргу є юридичним фактом, який пов’язаний із несплатою узгодженої суми податкового зобов’язання протягом установленого строку.

Зазначений строк переривається у разі звернення платника податків до суду із позовом про визнання недійсним рішення контролюючого органу згідно з підпунктом 5.4.2 пункту 5.2 статті 5 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”. При цьому податкове зобов’язання вважається неузгодженим до розгляду судом справи по суті.

Однак у разі несвоєчасного звернення платником податку до суду (поза межами строку сплати узгодженого в апеляційному порядку податкового зобов’язання, але в межах строків давності, як це передбачено підпунктом 5.2.5 пункту 5.2 статті 5 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”) несплачене податкове зобов’язання, процедура апеляційного оскарження якого була завершеною або не розпочиналася, перетворюється на податковий борг платника податків у силу прямого припису пункту 5.4.1 пункту 5.4 статті 5 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

З матеріалів справи вбачається, що 19.12.2008 зареєстровано позовну заяву ТОВ «Нестле» до Львівської митниці, Державної митної служби України, Департаменту аналізу ризиків та аудиту, третя особа: Міністерство фінансів України про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень.

Отже, позивач звернувся до суду з позовом протягом десяти календарних днів, наступних за днем апеляційного узгодження рішень.

Як зазначено вище, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2009 № 16/51 у задоволенні позову позивачу було відмовлено.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що позивач 01.10.2009 подав заяву про апеляційне оскарження постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2009 № 16/51.

Також, з матеріалів справи вбачається, що 20.10.2009 позивачем скеровано до Київського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу на вказану постанову.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2010 Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2009 № 16/51 залишено без змін. Відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній станом на 20.09.2010) постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Згідно із ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Оскільки постанову від 21.09.2009 у справі №16/51 прийнято у відкритому судовому засіданні, заяву про апеляційне оскарження подано 01.10.2009, а апеляційну скаргу 20.10.2009, отже позивачем не пропущено строк на апеляційне оскарження вказаної постанови.

Оскільки суд апеляційної інстанції розглянув апеляційну скаргу позивача по суті та прийняв за нею рішення про відмову в її задоволенні, то з огляду на ч.4 ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України до ухвалення апеляційним судом відповідного рішення Постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.09.2009 у справі № 16/51 вважалася такою, що не набрала законної сили.

З огляду на це, у позивача не було підстав для виконання судового рішення, що не набрало законної сили.

Отже, податкові зобов’язання за податковими повідомлення від 17.10.2008 № 12 та № 13 не набули статусу узгоджених з огляду на факт оскарження позивачем цих донарахувань в судовому порядку до часу прийняття апеляційним судом рішення у справі № 16/51, що свідчить про протиправність оскаржених рішень та є підставою для їх скасування.

Проте, враховуючи, що митний орган в силу норм згадуваного закону наділений повноваженнями щодо нарахування штрафних санкцій та пені в разі порушення норм митного законодавства, оскільки митний орган вказує на наявність постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.09.2009 у справі № 16/51 з відміткою про набрання законної сили, отже суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій щодо нарахування позивачу пені й штрафних санкцій шляхом направлення податкових повідомлень форми «Ш» від 27.04.2010 №30, №31.

Одночасно, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача про зобов’язання митних та податкових органів врахувати оплачені позивачем суми в розмірі 365 133,63 грн. з призначенням платежу «пеня по ПДВ» (згідно платіжного доручення № 441117 від 09.06.2010), 3 186 279,99 грн. з призначенням платежу «штраф по ПДВ» згідно платіжного доручення № 441118 від 09.06.2010 в рахунок сплати податку на додану вартість майбутніх періодів й провести відповідне корегування по картці особового рахунку позивача; зобов’язати митні та податкові органи врахувати оплачені позивачем суми в розмірі 142 435,11 грн. з призначенням платежу пеня по ввізному миту (згідно платіжного доручення № 441119 від 09.06.2010), 1 221 599,09 грн. з призначенням платежу «штраф по ввізному миту» (згідно платіжного доручення № 441120 від 09.06.2010) в рахунок сплати ввізного мита майбутніх періодів й провести відповідне корегування по картці особового рахунку позивача.

Такий висновок суду мотивований тим, що безпідставно сплачені платником податку до державного бюджету грошові кошти, як пеня та штрафні санкції, підлягають стягненню в установленому законом порядку з державного бюджету України та не можуть бути враховані у майбутні платежі, оскільки така можливість встановлена виключно до надміру сплачених податків. Згідно з ч. 1 та 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем по справі доводи позивача не спростовані.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 69-71, 94, 122, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення Львівської митниці Міндоходів форми "Ш" № 30 та № 31 від 27 квітня 2010 року.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда