Справа № 750/12555/14
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

27 січня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Межевича М.В., суддів Земляної Г.В. та Сорочка Є.О., розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної ради у м. Чернігові на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної ради у м. Чернігові до Відділу примусового виконння рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 грудня 2014 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено

Позивач в апеляційній скарзі просить суд скасувати вказану постанову, оскільки вважає, що судом порушено норми матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з матеріалами справи, постановою Деснянського районного суду м. Чернігова зобов'язано позивача здійснити ОСОБА_2 перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення за 2011 рік у розмірі, встановленому статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та сплатити заборгованість, що виникне внаслідок такого перерахунку.

На підставі постанови, 12.11.2013 року судом видано виконавчий лист № 2506/764/2012, який знаходиться на примусовому виконанні у відповідача.

Виконуючи вказане судове рішення позивач нарахував ОСОБА_2 суму допомоги в розмірі 4202 грн, проте до цього часу стягувачеві допомогу не виплатив.

Позивач обґрунтовує неможливість виконання судового рішення відсутністю відповідного фінансування.

Як убачається з позовної заяви і пояснень представника позивача (а. с. 1), в зв'язку з невиконанням судового рішення без поважних причин постановою відповідача від 07.11.2014 року на позивача було накладено штраф.

Через повторне невиконання судового рішення оскаржуваною постановою на позивача накладено штраф у подвійному розмірі 1360 грн.

На даний час постанова суду про перерахунок ОСОБА_2 розміру щорічної допомоги на оздоровлення за 2011 рік позивачем не виконана, а донарахована ним сума допомоги в розмірі 4202 грн не виплачена.

Позивач, вважаючи постанову про накладення штрафу у розмірі 1360 грн протиправною, подав позов до суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Згідно частини 1 статті 76 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення..

Згідно статті 89 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Згідно з матеріалами справи, в зв'язку з невиконанням судового рішення без поважних причин постановою відповідача від 07.11.2014 року на позивача було накладено штраф.

Через повторне невиконання судового рішення оскаржуваною постановою на позивача накладено штраф у подвійному розмірі 1360 грн.

Як встановлено судом, на даний час постанова суду про перерахунок ОСОБА_2 розміру щорічної допомоги на оздоровлення за 2011 рік позивачем не виконана, а донарахована ним сума допомоги в розмірі 4202 грн не виплачена. При цьому, обґрунтованих доказів, які підтверджують неможливість виплати ОСОБА_2 донарахованої суми щорічної допомоги на оздоровлення за 2011 рік в розмірі 4202 грн, позивачем не надано.

Водночас щодо посилання апелянта на відсутність асигнувань з державного бюджету на виконання судового рішення, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 74 рішення у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії" зазначив, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів на виправдання неспроможності виконати судове рішення про виплату боргу.

В той же час, статтею 6 Конвенції передбачено право на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції" від 15 березня 2001 року, пункт 68).

За наведеного, судова колегія вважає, що відсутність у боржника коштів не може вважатись як поважною, так і взагалі причиною для невиконання судового рішення.

Таким чином, оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ч. 1 ст. 41, ст.ст. 160, п. 2 ч. 1 ст. 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної ради у м. Чернігові залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 грудня 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційної інстанції за наслідками її перегляду, набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя М.В. Межевич

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Є.О. Сорочко

.

Головуючий суддя Межевич М.В.

Судді: Сорочко Є.О.

Земляна Г.В.