Справа № 2а-4276/12/2170
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2015-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2015 року м. Київ К/800/14853/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддівЗайця В.С. (суддя-доповідач), Голяшкіна О.В., Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Херсонській області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2014 року у справі за позовом Державної фінансової інспекції в Херсонській області до Голопристанської виправної колонії управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Херсонській області (№ 7) - міжобласної спеціалізованої туберкульозної лікарні про зобов'язання вчинити певні дії та за позовом Голопристанської виправної колонії управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Херсонській області (№ 7) - міжобласної спеціалізованої туберкульозної лікарні до Державної фінансової інспекції в Херсонській області про визнання протиправним і скасування пункту 6 вимоги від 20 серпня 2012 року, -

В С Т А Н О В И В:

15 жовтня 2012 року Державна фінансова інспекція в Херсонській області (далі - ДФІ в Херсонській області) пред'явила позов до Голопристанської виправної колонії про зобов'язання, з урахуванням зменшених позовних вимог, виконати пункти 6, 7, 11 вимоги Голопристанської міжрайонної державної фінансової інспекції про усунення виявлених порушень від 20 серпня 2012 року № 44-14/1452.

29 жовтня 2012 року Голопристанська виправна колонія управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Херсонській області (№ 7) - міжобласної спеціалізованої туберкульозної лікарні (далі - Голопристанська виправна колонія) пред'явила позов до Голопристанської міжрайонної державної фінансової інспекції про визнання протиправним і скасування пункту 6 вимоги Голопристанської міжрайонної державної фінансової інспекції про усунення виявлених порушень від 20 серпня 2012 року № 44-14/1452.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2014 року, адміністративний позов Голопристанської виправної колонії управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Херсонській області (№ 7) - міжобласної спеціалізованої туберкульозної лікарні задоволено. Визнано протиправним і скасовано пункт 6 вимоги Голопристанської міжрайонної державної фінансової інспекції від 20 серпня 2012 року № 44-14/1452.

Адміністративний позов ДФІ в Херсонській області задоволено частково. Зобов'язано Голопристанську виправну колонію виконати пункт 11 вимоги Голопристанської міжрайонної державної фінансової інспекції від 20 серпня 2012 року № 44-14/1452. У задоволенні решти позовних вимог ДФІ в Херсонській області відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, скаржник оскаржив їх.

У касаційній скарзі ДФІ в Херсонській області, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановити нове рішення, яким позов ДФІ в Херсонській області до Голопристанської виправної колонії задовольнити та у задоволенні позову Голопристанської виправної колонії до ДФІ в Херсонській області відмовити.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судами встановлено, що, відповідно до плану роботи Голопристанської міжрайонної державної фінансової інспекції на ІІ квартал 2012 року, проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Голопристанської виправної колонії за період з 01 травня 2010 року по 01 липня 2012 року, за наслідками якої складено акт ревізії від 25 липня 2012 року № 44-30/15.

Ревізією, зокрема, встановлено, що виправною колонією підвищено посадові оклади працівникам колонії, які не мають спеціальних звань, в тому числі і державним службовцям за роботу у зв'язку зі шкідливими і важкими умовами праці на 30%, за особливі умови праці, пов'язані із роботою із засудженими на 30% та на 10% за роботу в кримінально-виконавчих установах закритого типу.

На думку ДФІ, ці підвищення здійснені безпідставно оскільки суперечать вимогам Закону України «Про державну службу», постанов Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», від 09 березня 2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» від 30 серпня 2002 року № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери», наказів Державного департаменту України з питань виконання покарань від 11 листопада 2005 року № 184 «Про впорядкування умов оплати праці працівників Державної кримінально-виконавчої служби України, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу» та від 3 жовтня 2004 року № 190 «Про затвердження Порядку підвищення посадових окладів (тарифних ставок) працівників установ Державної кримінально-виконавчої служби, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу, за особливі умови праці, пов'язані з роботою із засудженими та особами, що тримаються у слідчих ізоляторах».

Зокрема, ДФІ вказує, що чинними нормативно-правовими актами з питань оплати праці державних службовців не передбачено підвищення посадових окладів державних службовців за роботу у зв'язку зі шкідливими і важкими умовами праці, за особливі умови праці, пов'язані із роботою із засудженими та за роботу в кримінально-виконавчих установах закритого типу; працівники колонії - державні службовці за своїми функціональними обов'язками безпосередньо не контактують із засудженими; підвищення посадових окладів за роботу у зв'язку зі шкідливими і важкими умовами праці проведено іншим працівникам бюджетної сфери, які не являються медичними працівниками.

Посилаючись на наведені обставини, ДФІ прийшла до висновку, що виправна колонія безпідставно завищила потребу, зайво отримала і витратила бюджетні кошти, що призвело до незаконних витрат на виплату заробітної плати та матеріальної допомоги на оздоровлення в сумі 445 177,27 грн. та зайвого перерахування до державних цільових фондів внесків на суму 160 124,73 грн.

За наслідками ревізії та на підставі акту від 25 липня 2012 року Голопристанською міжрайонною державною фінансовою інспекцією надіслано на адресу Голопристанської виправної колонії лист-вимогу від 20 серпня 2012 року № 44-14/1452, пунктом 6 якої зобов'язано колонію за рахунок винних осіб або за згодою одержувачів відшкодувати незаконні витрати на виплату заробітної плати в сумі 445 177,27 грн.; відкоригувати внески до державних цільових фондів в сумі 160 124,73 грн.; в іншому випадку стягнути з винних у порушенні осіб шкоду у порядку та в розмірі, встановленому статтями 130-136 Кодексу законів про працю України.

Водночас, судами встановлено, що ревізією виявлено та зафіксовано в акті від 25 липня 2012 року порушення Голопристанською виправною колонією вимог пункту 8 статті 134 Кодексу законів про працю України у вигляді незабезпечення відшкодування винною особою витрат в сумі 12 077,62 грн. на оплату праці працівнику виправної колонії у зв'язку з незаконним звільненням.

Відповідно до наказу № 94 від 17 грудня 2009 року, підписаного виконуючим обов'язки начальника колонії ОСОБА_4, було звільнено сестру-господарку ОСОБА_5, яку згідно з рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 18 червня 2010 року поновлено на роботі, оскільки судом її звільнення визнано незаконним.

На виконання рішення суду, яке набрало законної сили, ОСОБА_5 було поновлено на роботі згідно наказу № 50 від 29 червня 2010 року та виплачено їй середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 8 861,06 грн., на який нараховано внесків до державних цільових фондів в сумі 3 216,56 грн.

При цьому, виходячи з частини 1 статті 134 Кодексу законів про працю України, винна у незаконному звільненні працівника особа, тобто керівник, який видав наказ про звільнення, на час ревізії не відшкодувала шкоду, заподіяну з її вини установі.

За наслідками ревізії в цій частині Голопристанською міжрайонною державною фінансовою інспекцією, згідно пункту 7 вимоги від 20 серпня 2012 року, зобов'язано виправну колонію забезпечити відшкодування витрат в сумі 12 077,62 грн., які виникли внаслідок покриття за рахунок бюджетних коштів на оплату праці незаконно звільненого працівника, а в разі не усунення порушень - запровадити претензійно-позовну роботу.

Виправною колонією 18 жовтня 2012 року подано до Голопристанського районного суду Херсонської області позов про стягнення з винної у незаконному звільненні особи - колишнього виконуючого обов'язки Голопристанської виправної колонії ОСОБА_4 шкоди в розмірі 12 077,62 грн.

Крім того, судами встановлено, що ревізією виявлено факти виконання засудженими, які перебувають в дільниці соціальної реабілітації, робіт за цивільно-правовими угодами у період 2010-2012 роки без відображення робіт у табелях обліку робочого часу та без відповідної оплати праці засуджених, в інших випадках - заниження вартості 1 людино-години, яка застосовується для визначення розміру оплати за виконувані засудженими роботи, що призвело до ненадходження до спеціального фонду бюджетної установи власних надходжень від використання праці засуджених в загальному розмірі 3 515,89 грн.

У зв'язку із цим, згідно пункту 11 вимоги Голопристанської міжрайонної державної фінансової інспекції від 20 серпня 2012 року, зобов'язано Голопристанську виправну колонію вжити заходи щодо забезпечення надходжень до спеціального фонду бюджетної установи від працевикористання засуджених в сумі 3 515,89 грн. внаслідок безоплатного надання послуг та за заниженої вартості. В разі не усунення порушень в повному обсязі, провести претензійно-позовну роботу або стягнути з осіб, винних у порушенні, шкоду у порядку та розмірі, встановленому статтями 130-136 Кодексу законів про працю України.

Задовольняючи позовні вимоги Голопристанської виправної колонії суд першої інстанції зазначив, що згідно з частиною 2 статті 15 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» законні вимоги службових осіб державної контрольно-ревізійної служби є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що ревізуються. Однак пред'явлену Голопристанській виправній колонії пунктом 6 вимоги Голопристанської міжрайонної державної фінансової інспекції від 20 серпня 2012 року вимогу за рахунок винних осіб або за згодою одержувачів відшкодувати витрати на виплату заробітної плати в загальній сумі 445 177,27 грн. та відкорегувати внески до державних цільових фондів в сумі 160 24,73 грн. суд першої інстанції не вважає такою, що в повній мірі відповідає критерію законності з огляду на відсутність у діях Голопристанської виправної колонії порушень законодавства при призначенні та виплаті працівникам, які не мають спеціальних звань, підвищень посадових окладів, передбачених чинними нормативно-правовими актами.

Суд першої інстанції зазначив, що встановлення підвищень до окладів працівників установ Державної кримінально-виконавчої служби, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу, щодо яких існує даний спір, передбачено наступними нормативними актами:

за особливі умови праці, пов'язані з роботою із засудженими та особами, що тримаються у слідчих ізоляторах - постановою Кабінету Міністрів України № 534 від 14 липня 1993 року «Про поліпшення умов оплати праці працівників установ виконання покарань, слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби» та наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань № 190 від 3 жовтня 2004 року «Про затвердження Порядку підвищення посадових окладів (тарифних ставок) працівників установ Державної кримінально-виконавчої служби, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу, за особливі умови праці, пов'язані з роботою із засудженими та особами, що тримаються у слідчих ізоляторах», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14 жовтня 2004 за № 1312/9911;

за роботу у кримінально-виконавчих установах закритого типу середнього рівня безпеки, де тримаються чоловіки, які раніше відбували покарання у виді позбавлення волі - постановою Кабінету Міністрів України від 18 серпня 1999 року № 1510 «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників Державної кримінально-виконавчої служби»;

за роботу у зв'язку зі шкідливими і важкими умовами праці - наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров'я України від 5 жовтня 2005 року № 308/519 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 жовтня 2005 року за № 1209/11489.

Оцінюючи пункт 7 вимоги, якою Голопристанську виправну колонію зобов'язано забезпечити відшкодування витрат в сумі 12 077,62 грн., які виникли внаслідок покриття за рахунок бюджетних коштів на оплату праці незаконно звільненого працівника, а в разі не усунення порушень - запровадити претензійно-позовну роботу, суд першої інстанції виходив з того, що нею передбачено декілька способів усунення виявлених ревізією порушень, в тому числі і проведення претензійно-позовної роботи.

Оскільки в ході судового розгляду встановлено, що виправною колонією 18 жовтня 2012 року подано до Голопристанського районного суду Херсонської області позовну заяву про стягнення з винної у незаконному звільненні особи - колишнього виконуючого обов'язки Голопристанської виправної колонії ОСОБА_4 шкоди в розмірі 12 077,62 грн., тому на час розгляду даної справи пункт 7 вимоги від 20 серпня 2012 року фактично виконано.

Щодо позовних вимог ДФІ в Херсонській області про зобов'язання Голопристанської виправної колонії виконати пункт 11 вимоги Голопристанської міжрайонної державної фінансової інспекції від 20 серпня 2012 року, суд першої інстанції зазначив, що вважає їх обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню з огляду на те, що ревізією встановлено факти виконання засудженими, які перебувають в дільниці соціальної реабілітації, робіт за цивільно-правовими угодами у період 2010-2012 роки без відображення робіт у табелях обліку робочого часу та без відповідної оплати праці засуджених, в інших випадках - заниження вартості 1 людино-години, яка застосовується для визначення розміру оплати за виконувані засудженими роботи, що призвело до ненадходження до спеціального фонду бюджетної установи власних надходжень від використання праці засуджених в загальному розмірі 3 515,89 грн.

Оскільки на час розгляду справи дане порушення не усунуто і сторонами його наявність не заперечується, суд першої інстанції погодився із висновками ДФІ в Херсонській області про наявність підстав для покладення на виправну колонію обов'язку виконати пункт 11 вимоги Голопристанської міжрайонної державної фінансової інспекції від 20 серпня 2012 року.

Підсумовуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позов Голопристанської виправної колонії про визнання протиправним та скасування пункту 6 вимоги Голопристанської міжрайонної державної фінансової інспекції від 20 серпня 2012 року № 44-14/1452 є обґрунтованим і підлягає задоволенню, а позов ДФІ в Херсонській області про зобов'язання виправної колонії виконати пункти 6, 7, 11 вимоги підлягає задоволенню в частині зобов'язання колонії виконати пункт 11 вимоги.

Суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції та залишив постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2012 року без змін.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується із правовою позицією судів першої та апеляційної інстанцій із огляду на наступне.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України. Умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.

За змістом статті 8 Закону України «Про оплату праці» державне регулювання оплати праці обмежено встановленням розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановленням умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, а також шляхом оподаткування доходів працівників.

Згідно статті 97 Кодексу законів про працю України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Відповідно до частини 3 цієї статті конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною 2 цієї статті.

Згідно статті 98 Кодексу законів про працю України оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

На підставі чинного на час виникнення спірних правовідносин Положення про Голопристанську виправну колонію управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Херсонській області (№ 7) - міжобласну спеціалізовану туберкульозну лікарню, виправна колонія є юридичною особою, являється кримінально-виконавчою установою середнього рівня безпеки, входить до складу державної кримінально-виконавчої служби України, підпорядковується управлінню Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області.

Пунктом 2.3.19 Колективного договору між керівництвом виправної колонії і профспілковою організацією цієї установи, зареєстрованого Голопристанскою районною державною адміністрацією 09 квітня 2009 року за № 737, передбачено, що адміністрація зобов'язується підвищувати посадові оклади всім вільнонайманим працівникам установи за особливі умови праці, пов'язані з роботою із засудженими - до 30%, за роботу із шкідливими умовами праці - на 30% та за середній рівень безпеки на 10 відсотків.

Державна кримінально-виконавча служба України, відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади з питань виконання покарань зі спеціальним статусом, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров'я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

У відповідності до частин 1, 8 статті 14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу (далі - особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби), спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - працівники кримінально-виконавчої служби). Трудові відносини працівників кримінально-виконавчої служби регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами). На спеціалістів Державної кримінально-виконавчої служби України, які не мають спеціальних звань, поширюється дія Закону України «Про державну службу». Віднесення посад цих спеціалістів до відповідних категорій посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України.

Згідно статті 24 Закону України «Про кримінально-виконавчу службу України» та Положення про Голопристанську виправну колонію управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Херсонській області (№ 7) - міжобласну спеціалізовану туберкульозну лікарню вбачається, що виправна колонія фінансується за рахунок коштів державного бюджету України, а тому оплата праці працівників установи здійснюється із врахуванням особливостей, визначених положеннями Закону України «Про оплату праці» та Кодексу законів про працю України.

Статтею 33 Закону України «Про державну службу» визначено, що оплата праці державних службовців повинна забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов'язків, сприяти укомплектуванню апарату державних органів компетентними і досвідченими кадрами, стимулювати їх сумлінну та ініціативну працю.

Заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Посадові оклади державних службовців установлюються залежно від складності та рівня відповідальності виконуваних службових обов'язків. Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Умови оплати праці державних службовців та інших працівників державної сфери визначаються відповідно до умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, встановлені постановою Кабінету Міністрів України № 268 від 9 березня 2006 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів». Зазначеною постановою керівникам органів державної влади надано право встановлювати: посадові оклади згідно до затверджених постановою схем посадових окладів, надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи та доплати. Крім цього, вказаною постановою передбачено виплату надбавок за знання та використання в роботі іноземної мови, доплату за науковий ступінь, надбавку за почесне звання «заслужений», надбавку за вислугу років державним службовцям.

Разом з тим, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» умови оплати праці державних службовців та інших працівників бюджетної сфери визначаються відповідно до умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, установ, закладів та організацій відповідних галузей бюджетної сфери.

Виплати підвищення до посадового окладу постановою Кабінету Міністрів України № 268 від 9 березня 2006 року не передбачено, оскільки питання підвищення посадових окладів регулюються шляхом прийняття уповноваженим органом окремих постанов.

Постановою Кабінету Міністрів України № 534 від 14 липня 1993 року «Про поліпшення умов оплати праці працівників установ виконання покарань, слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби» надано право керівникам установ виконання покарань, слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби встановлювати працівникам, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу, посадові оклади (тарифні ставки) з підвищенням за особливі умови праці, пов'язані з роботою із засудженими та особами, що тримаються у слідчих ізоляторах, в установах виконання покарань та їх підприємствах до 50 відсотків.

На виконання цієї постанови наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань № 190 від 3 жовтня 2004 року, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14 жовтня 2004 за № 1312/9911, затверджений Порядок підвищення посадових окладів (тарифних ставок) працівників установ кримінально-виконавчої системи, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу, за особливі умови праці, пов'язані з роботою із засудженими та особами, що тримаються у слідчих ізоляторах (далі - Порядок № 190).

Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку № 190 підвищення посадових окладів (тарифних ставок) здійснюється працівникам, які займають штатні посади в таких установах та на їх підприємствах (у тому числі при роботі на умовах сумісництва): кримінально-виконавчих установах; спеціальних виховних установах; слідчих ізоляторах.

Підвищення посадових окладів (тарифних ставок) працівників за особливі умови праці, пов'язані з роботою із засудженими та особами, які тримаються у слідчих ізоляторах, установлюються наказами начальників установ Державної кримінально-виконавчої служби.

За змістом підпункту 7.1 пункту 7 Порядку № 190 підвищення посадових окладів (тарифних ставок) працівників за особливі умови праці, пов'язані з роботою із засудженими та особами, які тримаются у слідчих ізоляторах, у кримінально-виконавчих установах закритого типу та на їх підприємствах середнього рівня безпеки для тримання неодноразово засуджених чоловіків та чоловіків, вперше засуджених до позбавлення волі за тяжкі та особливо тяжкі злочини, установлюються до 30 відсотків.

Підвищення посадових окладів (тарифних ставок) працівників за цим Порядком здійснюється лише в межах фактичних видатків на заробітну плату, включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, затверджених для бюджетних установ у кошторисах, та в межах фонду заробітної плати підприємств установ (пункт 6 Порядку № 190).

Таким чином можна дійти висновку, що в постанові Кабінету Міністрів України № 534 від 14 липня 1993 року та Наказі Державного департаменту України з питань виконання покарань № 190 від 3 жовтня 2004 року йдеться не про виплату надбавок та доплат, що відносяться до додаткової заробітної плати у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці» та передбачені Постановою № 268 від 9 березня 2006 року, а виплату підвищення до окладу (тарифної ставки), яке є складовою основної заробітної плати.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 18 серпня 1999 року № 1510 «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників Державної кримінально-виконавчої служби» установлено, що працівникам Державної кримінально-виконавчої служби, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу, посадові оклади (тарифні ставки), встановлені згідно з законодавством, виплачуються з підвищенням на 10 відсотків - у кримінально-виконавчих установах закритого типу середнього рівня безпеки, де тримаються чоловіки, які раніше відбували покарання у виді позбавлення волі.

Вказана постанова не обмежує коло осіб, яким може бути встановлено передбачене нею підвищення посадового окладу.

Щодо призначення та виплати працівникам колонії підвищення посадового окладу на 30% за роботу у зв'язку зі шкідливими і важкими умовами праці, то відповідно до Положення про Голопристанську виправну колонію, затвердженого заступником Голови Державного Департаменту з питань виконання покарань 27 липня 2009 року та зареєстрованого 14 серпня 2009 року, виправна колонія є кримінально-виконавчою установою середнього рівня безпеки, одним із завдань якої є здійснення медичної практики, медичного контролю за станом здоров'я осіб, які тримаються в установі, надання необхідної лікувально-профілактичної допомоги та інше. Крім того, Голопристанська виправна колонія здійснює медичну практику на підставі виданих Міністерством охорони здоров'я України ліцензій.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров'я України від 5 жовтня 2005 року № 308/519 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 жовтня 2005 року за № 1209/11489 (далі - Наказ № 308/519), затверджені Умови оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 Умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення, ці Умови розроблені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 року № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» і застосовуються при обчисленні заробітної плати: працівників сфери охорони здоров'я та соціального захисту населення України незалежно від підпорядкування (далі - працівники охорони здоров'я та соціального захисту населення); працівників будинків відпочинку, пансіонатів, туристських баз, оздоровчих таборів, центрів, будинків творчості та профілакторіїв; працівників, які допущені в установленому порядку до медичної та фармацевтичної діяльності відповідно до порядку, установленого МОЗ України; професіоналів та фахівців, що прирівняні за оплатою праці до медичних та фармацевтичних працівників (психологи, біологи, зоологи, ентомологи тощо).

Працівникам закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення, підпорядкованим окремим органам державної влади, можуть установлюватись додаткові умови оплати праці, передбачені відповідними нормативно-правовими актами.

Пунктом 2.4 Умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення, затверджених наказом № 308/519, передбачено випадки підвищення посадових окладів працівникам медичних установ, в тому числі пункту 2.4.5 цих Умов, підвищення посадових окладів у зв'язку зі шкідливими і важкими умовами праці за переліком, наведеним у додатку 3.

Згідно пункту 4 додатку 3 до Умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення, затверджених наказом № 308/519, встановлений перелік закладів (підрозділів) та посад, робота на яких дає право на підвищення посадових окладів (ставок) на 30 відсотків у зв'язку зі шкідливими і важкими умовами праці (посади усіх працівників незалежно від їх найменування), до яких віднесено спеціалізовані заклади охорони здоров'я та структурні підрозділи закладів охорони здоров'я, які здійснюють діагностику туберкульозу і надають лікувально-профілактичну допомогу хворим на активну форму туберкульозу.

Перелік спеціалізованих закладів охорони здоров'я та структурних підрозділів закладів охорони здоров'я, які здійснюють діагностику туберкульозу та надають лікувально-профілактичну допомогу хворим на туберкульоз, затверджений наказом Міністерства охорони здоров'я від 16 липня 2009 року № 514 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 09 вересня 2009 року за № 842/16858. Відповідно до цього наказу, до таких закладів віднесено туберкульозні лікарні, якою власне і є виправна колонія.

Отже в туберкульозних лікарнях усім працівникам незалежно від найменування їх посад посадові оклади підвищуються на 30 відсотків у зв'язку зі шкідливими і важкими умовами праці.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 134 Кодексу законів про працю України службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації.

Отже, вказаною нормою визначено обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної установі у зв'язку з оплатою незаконно звільненому працівнику часу вимушеного прогулу, покладається на службову особу, за наказом якої звільнення працівника здійснено з порушенням закону. При цьому винна в незаконному звільненні особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини установі.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що Голопристанською міжрайонною державною фінансовою інспекцією неправомірно пред'явлено вимогу Голопристанській виправній колонії в частині пункту 6 вимоги щодо зобов'язання колонії за рахунок винних осіб або за згодою одержувачів відшкодувати незаконні витрати на виплату заробітної плати в сумі 445 177,27 грн.; відкоригувати внески до державних цільових фондів в сумі 160 124,73 грн., оскільки встановлення підвищень до окладів працівників установ Державної кримінально-виконавчої служби, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу, за особливі умови праці, пов'язані з роботою із засудженими та особами, що тримаються у слідчих ізоляторах; за роботу у кримінально-виконавчих установах закритого типу середнього рівня безпеки, де тримаються чоловіки, які раніше відбували покарання у виді позбавлення волі, а також за роботу у зв'язку зі шкідливими і важкими умовами праці, передбачено постановою Кабінету Міністрів України № 534 від 14 липня 1993 року «Про поліпшення умов оплати праці працівників установ виконання покарань, слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби», постановою Кабінету Міністрів України від 18 серпня 1999 року № 1510 «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників Державної кримінально-виконавчої служби»; наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань № 190 від 3 жовтня 2004 року «Про затвердження Порядку підвищення посадових окладів (тарифних ставок) працівників установ Державної кримінально-виконавчої служби, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу, за особливі умови праці, пов'язані з роботою із засудженими та особами, що тримаються у слідчих ізоляторах, наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров'я України від 5 жовтня 2005 року № 308/519 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення».

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову Голопристанської міжрайонної державної фінансової інспекції в частині виконання пункту 7 вимоги, оскільки виправною колонією 18 жовтня 2012 року подано до Голопристанського районного суду Херсонської області позов про стягнення з винної у незаконному звільненні особи шкоди, та про наявність підстав для задоволення позову Голопристанської міжрайонної державної фінансової інспекції в частині виконання пункту 11 вимоги, оскільки на час розгляду справи порушення, встановлене ревізією щодо фактів виконання засудженими, які перебувають в дільниці соціальної реабілітації, робіт за цивільно-правовими угодами у період 2010-2012 роки без відображення робіт у табелях обліку робочого часу та без відповідної оплати праці засуджених, в інших випадках - заниження вартості 1 людино-години, яка застосовується для визначення розміру оплати за виконувані засудженими роботи, що призвело до ненадходження до спеціального фонду бюджетної установи власних надходжень від використання праці засуджених, не усунуто і сторонами його наявність не заперечується.

Виходячи з наведеного, суди першої та апеляційної інстанцій прийшли до обґрунтованих висновків, що позов Голопристанської виправної колонії про визнання протиправним та скасування пункту 6 вимоги Голопристанської міжрайонної державної фінансової інспекції від 20 серпня 2012 року № 44-14/1452 є обґрунтованим і підлягає задоволенню, а позов ДФІ у Херсонській області про зобов'язання виправної колонії виконати пункти 6, 7, 11 зазначеної вимоги підлягає задоволенню в частині зобов'язання колонії виконати пункт 11 вимоги.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій та встановлених обставин справи.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій, підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Херсонській області залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: