Справа № 2а-687/09/1470
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" грудня 2014 р. м. Київ К/9991/1388/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Іванов К.Ю.,

за участю:

представника відповідача - Української Т.О.,

представника Генеральної прокуратури України - Бараненка І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Вадан Ярдс Океан»

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2010 року

у справі № 2а-687/09/1470

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Вадан Ярдс Океан»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Миколаєві

за участю Прокуратури Миколаївської області

про скасування податкового повідомлення-рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

Відкрите акціонерне товариство «Вадан Ярдс Океан», яке є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Дамен Шіпярдс Океан» (далі - позивач), звернулось до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Миколаєві (далі - відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення № 00007236/0 від 03 липня 2008 року; зобов'язання СДПІ по роботі з ВПП у м. Миколаєві надати органу державного казначейства висновок на відшкодування з бюджету податку на додану вартість на суму 543794,38 грн. на користь позивача.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 червня 2009 року позовні вимоги було задоволено частково. Визнано нечинним та скасовано у повному обсязі податкове повідомлення-рішення від 03 липня 2008 року № 00007236/0, прийняте СДПІ по роботі з ВПП у м. Миколаєві. Стягнуто з СДПІ по роботі з ВПП у м. Миколаєві на користь ВАТ «Ваден Ярдс Океан» судовий збір у розмірі 3,40 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2010 року постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 червня 2009 року було скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі ВАТ «Вадан Ярдс Океан», посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2010 та залишити в силі постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 червня 2009 року.

У запереченні на касаційну скаргу СДПІ по роботі з ВПП у м. Миколаєві, посилаючись на те, що постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2010 року є законною та обґрунтованою, а положення касаційної скарги жодним чином це не спростовують, просить відмовити в задоволенні касаційної скарги та залишити без змін рішення суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні представників відповідача та Генеральної прокуратури України, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

СДПІ по роботі з ВПП у м. Миколаєві була проведена невиїзна документальна перевірка ВАТ «Дамен Шіпярдс Океан» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість під час відображення операцій з: ПП «Пронет», ПП «АКВА ПЛЮС-Н», ТОВ «Миколаївське підприємство МАРТА-А» за період липень 2007 року, грудень 2007 року, січень 2008 року, за результатами якої складений акт № 504/36/14307653 від 24 червня 2008 року.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені вимоги пункту 1.8 статті 1, підпункту 7.2.1 пункту 7.2 статті 7, підпунктів7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7, підпунктів 7.7.1, 7.7.2 підпункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого ВАТ «Ваден Ярдс Океан» завищено заявлену суму бюджетного відшкодування на 543794,38 грн., в тому числі по періодах: липень 2007 року - 404415,38 грн., грудень 2007 року - 76160,90 грн., січень 2008 року - 63219,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки було встановлено, що позивач не може претендувати на відшкодування коштів з державного бюджету, у зв'язку з тим, що відсутнє джерело відшкодування, оскільки при проведенні зустрічних перевірок по ланцюгу до виробника було встановлено, що підприємства по останньому ланцюгу постачання, а саме - ТОВ «Обладнання та новітні технології», ТОВ «Альков-сенсіс», ПП «АКВА ПЛЮС-Н», ПП «Баріт» не відображали в податкових деклараціях з податку на додану вартість податкові зобов'язання та, відповідно, не сплачували податок на додану вартість до державного бюджету.

03 липня 2008 року СДПІ по роботі з ВПП у м. Миколаєві на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення №00007236/0, яким згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» зменшила ВАТ «Дамен Шіпярдс Океан» суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість на 543794,38 грн., в тому числі: за липень 2007 року - на 404415,38 грн., за грудень 2007 року - на 76160,90 грн., за січень 2008 року - на 63219,00 грн.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що зменшення податковим органом позивачу суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на загальну суму 543794,38 грн. згідно оспорюваного податкового повідомлення-рішення є безпідставним, оскільки ВАТ «Дамен Шіпярдс Океан» правомірно включило до складу податкового кредиту відповідного податкового періоду вказану суму податку на додану вартість згідно належним чином оформлених податкових накладних, отриманих від його контрагентів, які сплатили податок на додану вартість до бюджету, а відсутність контрагентів постачальників у ланцюгу постачання за місцезнаходженням та несплата податку продавцями контрагентів в ланцюгу постачання (в тому числі в разі ухилення від сплати) несе негативні наслідки лише для цих осіб та при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця та суму бюджетного відшкодування. Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд виходив з того, що позовна вимога товариства про зобов'язання податкового органу надати висновок органу державного казначейства не відповідає матеріально-правовому способу захисту порушеного права.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що позивач не може претендувати на відшкодування коштів з державного бюджету, у зв'язку з тим, що контрагентами продавців позивача не було перераховано податок на додану вартість до Державного бюджету України.

Однак, з такими висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів погодитись не може, з огляду на наступне.

Відповідно до пунктів 1.6-1.8 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податкове зобов'язання - це загальна сума податку, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді, що визначена згідно з цим Законом; податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом; бюджетне відшкодування - це сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Згідно абзацу 1 підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Абзацом 1 підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно до абзаців 1, 3 підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

За приписами підпункту «а» підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг).

Отже, визначальним для бюджетного відшкодування є фактична сплата отримувачем товарів (робіт та послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (робіт та послуг).

Як вбачається з акту перевірки, підставою для зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування за липень 2007 року, грудень 2007 року, січень 2008 року слугував висновок податкового органу про те, що суб'єкти господарювання по останній ланці постачання мають ознаки фіктивності, не декларували податкові зобов'язання та не сплачували податок на додану вартість до бюджету, у зв'язку з чим позивачем було безпідставно включено до суми бюджетного відшкодування за липень 2007 року, грудень 2007 року та січень 2008 року суму податку на додану вартість, фактично сплачену позивачем на користь ПП «Пронет», ПП «АКВА ПЛЮС-Н» та ТОВ «Миколаївське підприємство МАРТА-А», у яких по ланцюгу постачання є суб'єкт господарювання з ознаками фіктивності.

При цьому, як встановлено судом першої інстанції, позивачем було придбано у контрагентів товар, який фактично було отримано та оплачено, що підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, зокрема: податковими та видатковими накладними, рахунками-фактурами, актами передачі обладнання , платіжними дорученнями (арк. справи 47-48, 62-67, 84-123).

Отже, позивачем були виконані всі необхідні умови, передбачені статтею 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Твердження СДПІ по роботі з ВПП у м. Миколаєві про те, що необхідною умовою бюджетного відшкодування є, відповідно до пункту 1.8 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість», сплата сум податку на додану вартість до бюджету всіма контрагентами позивача, правомірно відхилені судом першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платник податку - особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Платники податку, визначені у підпунктах «а», «в», «г», «д» пункту 10.1 статті 10 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону (пункт 10.2 статті 10 Закону).

Таким чином, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Закон України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не встановлює обов'язку покупця сплачувати податок на додану вартість ще й до бюджету, коли такий податок не буде сплачений продавцем або іншою особою, з урахуванням суми податку, отриманого від покупця в ціні товару. Відповідно до положень вказаного Закону сума податку на додану вартість, що включена до ціни товару, є податковим зобов'язанням продавця товару, і саме продавець товару несе обов'язок зі сплати цього податку до бюджету. Сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі у разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця і суму бюджетного відшкодування. Тобто, покупець - платник податку на додану вартість не несе відповідальності за податкові зобов'язання продавця.

З огляду на встановлене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, про безпідставність зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за липень 2007 року, грудень 2007 року, січень 2008 року на загальну суму 543794,38 грн. оспорюваним податковим повідомленням-рішенням та наявність підстав для скасування цього податкового повідомлення-рішення.

Також, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що позовна вимога товариства про зобов'язання податкового органу надати висновок органу державного казначейства не відповідає матеріально-правовому способу захисту порушеного права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов неправомірного висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції, з огляду на що узхвалене у даній справі рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Враховуючи вищевикладене, постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2010 року підлягає скасуванню із залишенням в силі постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 червня 2009 року.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, 226, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Вадан Ярдс Океан» задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2010 року скасувати, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 червня 2009 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна