Справа № 167/1293/14а,2а-167/51/14
Суддя: Затолочний В.С.
Дата ухвалення: 2015-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2015 року Справа № 876/11503/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Затолочного В.С.,
суддів Каралюса В.М., Матковської З.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Рожишенському районі Волинської області на постанову Рожищенського районного суду Волинської області від 25.11.2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Рожищенському районі Волинської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Рожищенському районі Волинської області (далі Відповідач, Управління ПФУ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Постановою Рожищенського районного суду Волинської області від 25.11.2014 року позов задоволено повністю, визнані протиправними дії Управління ПФУ, що полягали у наданні відповіді від 26.08.2014 року № 3/34/02-10-16 про відсутність підстав для призначення ОСОБА_1 пенсії по віку відповідно до ст.. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; зобов`язано Відповідача призначити та виплачувати Позивачу пенсію за віком із зниженням пенсійного віку на 10 років відповідно до ст..ст. 26, 27 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та ст.. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з часу подачі заяви про призначення пенсії, а саме з 11.08.2014 року.
Не погодившись із даним судовим рішенням, Управління ПФУ оскаржило його в апеляційному порядку.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що надані Позивачем документи не дають змоги визначити місце та період роботи Позивача в зоні відчуження. Такі недоліки наданих для призначення пенсії документів є перешкодою, на думку Відповідача, в її призначенні.
Тому Управління ПФУ просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Справа розглядалася в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін. При цьому суд виходить з наступних міркувань.
З матеріалів справи вбачається, що Відповідач у відмові позивачу від 26.08.2014 року зазначив, що в наданих ОСОБА_1 документах відсутня інформація про дні виїзду в зону відчуження, населений пункт чи об`єкт, де проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, і тому призначити пенсію по віку відповідно до ст.55 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, підстав немає.
Згідно посвідчення серії НОМЕР_1 від 29.03.1993 року Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році та віднесений до 2 категорії осіб-учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Відповідно до мобілізаційного припису від 15.03.1986 року, виданого Рожищенським РВК, вбачається, ОСОБА_1 , як мобілізований військовослужбовець, у складі трубопровідної роти військової частини НОМЕР_2 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 24.06.1986 до 09.10.1986 року.
Згідно архівної довідки військова частина НОМЕР_2 у період з 24.06.1986 по 09.10.1986 рік знаходилась у населених пунктах Буда-Варовичі та ОСОБА_1 приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (накази №50, №158).
Довідкою Міністерства оборони України від 28.05.2014 року №77 підтверджено факт приймання участі ОСОБА_1 в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 24.06.1986 по 09.10.1986 рік.
Таким чином, матеріалами справи підтверджено участь Позивача в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в період з 24.06.1986 року по 09.10.1986 року.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України від 28.02.1991 року №796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Закон № 796-ХІІ).
Відповідно до статті 9 даного законодавчого акту особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визнаються:
1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;
2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Статтею 10 вказаного Закону України визначено осіб, які належать до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, якими вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.
Статтею 14 Закону №796-ХІІ визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій.
Так, до 1 категорії осіб відносяться інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу.
До 2 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесені учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження:
- з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів; - з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів;
- у 1987 році - не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи; - евакуйовані у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття);
- особи, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення.
До категорії 3 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесені учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали:
- у зоні відчуження з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - від 1 до 5 календарних днів;
- у зоні відчуження в 1987 році - від 1 до 14 календарних днів;
- у зоні відчуження в 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів;
- на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році.
Статтею 15 Закону №796-ХІІ передбачено, що підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами).
Відповідно до частини першої статті Закону № 796-ХІІ учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.
На момент отримання Позивачем посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 серії НОМЕР_1 (29 березня 1993 року) діяв Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1992 року № 501.
Відповідно до пункту 10 зазначеного Порядку видача посвідчень учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕ провадиться на підставі одного з таких документів: а) посвідчення про відрядження в зону відчуження; б) військовий квиток і довідка командира військової частини про участь в ліквідації наслідків аварії в зоні відчуження; в) довідка про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту); г) рішення суду про встановлення факту безпосередньої участі в будь-яких роботах за певний період, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження, в тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також у роботах на діючих пунктах санітарної обробки людей і дезактивації техніки.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 затверджений новий (діючий) Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Згідно з пунктом 10 нового Порядку Посвідчення видаються: учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі одного з таких документів: а) посвідчення про відрядження в зону відчуження; б) військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження; в) довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).
Відповідно до Положення, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 17 травня 2006 року №187 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 травня 2006 року за № 626/12500, Комісія зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (Комісія) - це постійно діючий колегіальний орган, що створюється при Міністерстві праці та соціальної політики України для розгляду спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. А відповідно до пункту 3 Положення одним із основних завдань Комісії є розгляд спірних питань осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, з метою визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії та перевірка правильності видачі посвідчень постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Згідно із пунктом 5 Положення рішення Комісії приймаються колегіально і є обов`язковими для виконання Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями щодо визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і видачі відповідного посвідчення або його вилучення як такого, що видане безпідставно. При цьому підпунктом 1.2 пункту 1 Положення визначено основні принципи діяльності Комісії: законність; колегіальність; повнота розгляду наданих документів та інших підтвердних матеріалів; обґрунтованість прийнятих рішень; незалежність членів Комісії (недопущення втручання в діяльність Комісії фізичних та юридичних осіб, органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування); компетентність членів Комісії.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди відповідно до вимог частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно із частиною першою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Отже, обов`язок доказування правомірності рішення, що є предметом судового дослідження, лежить на відповідачу, який є суб`єктом владних повноважень.
Суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, правомірно послався на вищезазначені законодавчі положення, та дійшов обґрунтованого висновку, що Відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення не виконав покладеного на нього обов`язку щодо перевірки правильності видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС ОСОБА_1 . Відповідач також не дотримався принципів законності, обґрунтованості, повноти розгляду наданих документів та інших підтвердних матеріалів. Відповідачем не було надано суду будь-яких доказів того, що Позивачем безпідставно та необґрунтовано отримано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2.
Крім того, суд першої інстанції врахував доведеність матеріалами справи виконання Позивачем службових обов`язків в зоні Чорнобильської АЕС з 24 червня по 9 жовтня 1986 року, де перебував 108 діб, а також те, що за відпрацьований час він отримував зарплату у відповідності до постанови Ради Міністрів СРСР №0130 від 11.05.1986 року. Так, довідкою СВК Кременець підтверджується виплата ОСОБА_1 заробітної плати за період з 24 червня по 9 жовтня 1986 року в сумі 1129 крб. з урахуванням коефіцієнта 3,93 відповідно до постанови Ради Міністрів Української РСР та Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207-7.
Абзацом 4 п.1 постанови Ради Міністрів Української РСР та Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207-7 передбачено коефіцієнт оплати праці осіб, що приймали участь в ліквідації аварії від чотири- до двократного розміру понад середньомісячну заробітну плату в залежності до віддаленості перебування особи від місця аварії. Коефіцієнтом оплати праці позивача 3,93 підтверджується те, що він працював в 30-ти кілометровій зоні. Також цей факт підтверджується довідкою режимно-секретного відділу Управління МВС України у Волинській області від 04.12.2012 року №20/60-к.
Факт перебування ОСОБА_1 в зоні відчуження ЧАЕС підтвердили допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які пояснили, що дійсно перебували в червні-жовтні 1986 року разом із Позивачем в одній військовій частині в населеному пункті Буда-Варовичі і виконували роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Крім того, ОСОБА_3 ствердив, що отримує пенсію по досягненню п`ятдесятирічного віку, тобто із зменшенням пенсійного віку на 10 років, як учасник ліквідації аварії.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Суд першої інстанції вірно зазначив в оскаржуваному рішенні, що ненадання з будь-яких причин, незалежних від волевиявлення Позивача, інших документів, які можуть підтверджувати факт виконання ним робіт у зоні відчуження, не може розглядатись як непідтвердження цього факту та безпідставність видачі йому посвідчення учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та слугувати підставою для позбавлення особи такого статусу, який наданий ОСОБА_1 в 1986 році відповідно до рішення компетентного органу в порядку, що був визначений чинним на той час законодавством.
Доказів фальсифікації або недостовірності інформації, вказаної у вищезгаданих довідках, Відповідачем надано не було, хоча відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доказування у справі покладений саме на Комісію зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України.
З врахуванням вищезазначених обставин, норм чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відтак, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують, постанова суду першої інстанції ґрунтується на правильно встановлених обставинах справи та з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд першої інстанції а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.
Керуючись ч.ч. ст.. 195, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Рожищенському районі Волинської області залишити без задоволення, а постанову Рожищенського районного суду Волинської області від 25.11.2014 року по адміністративній справі № 167/1293/14-а без змін.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.С. Затолочний

Судді: З.М. Матковська

В.М. Каралюс