Справа № 810/6621/14
Суддя: Журавель В.О.
Дата ухвалення: 2014-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2014 року 810/6621/14

м. Київ

Суддя Київського окружного адміністративного суду Журавель В.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» до Реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області, державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_1, про визнання недійсним рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Публічне акціонерне товариство «Київобленерго» (далі - позивач, товариство) з позовом до Реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області (далі - відповідач-1), державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_1 (далі - відповідач-2) про: визнання недійсним рішення від 19.06.2014 №13908838 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень; зобов'язання державного реєстратора Реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області прийняти рішення про державну реєстрацію права приватної власності Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» на нерухоме майно - будівлю закритої трансформаторної підстанції №540 (далі - ЗТП №540), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, і внести відповідний запис про державну реєстрацію до державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що дії державного реєстратора щодо відмови у здійсненні державної реєстрації прав є протиправними, оскільки товариством було надано усі передбачені законодавством документи, необхідні для здійснення такої реєстрації, а вимога реєстратора про надання ще й додаткових документів про право на користування землею суперечить чинному законодавству. Зазначив, що у даному випадку підлягав застосуванню не п.49 Порядку №868, а норма, передбачена ч.3 п.4 цього Порядку, згідно з якою реєстрація об'єкта нерухомості здійснюється незалежно від того, чи зареєстровано право власності на земельну ділянку, на якій він розташований.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити. Представник відповідачів у судовому засіданні 10.12.2014 проти позову заперечував повністю, у його задоволенні просив відмовити, зазначив, що позивачем не було надано документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку, тому згідно з п.49 Порядку №868 реєстрація цього об'єкта нерухомості є неможливою.

Суд, заслухавши пояснення позивача, з урахуванням неприбуття представника відповідачів у судове засідання 16.12.2014, ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд встановив наступні обставини справи та правовідносини, що склалися між сторонами.

Позивач у встановленому порядку у 2014 р. звернувся до відповідачів для реєстрації права приватної власності на нерухоме майно - будівлю закритої трансформаторної підстанції №540, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Рішеннями відповідача проведення такої реєстрації було спочатку зупинено через ненадання документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку, а в подальшому відмовлено з підстав ненадання витребуваного документа.

Як встановлено судом, ці дії вчинено за наступних обставин. Публічне акціонерне товариство "Київобленерго" є новим найменуванням Публічного акціонерного товариства "АЕС Київобленерго", яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства "А.Е.С. Київобленерго". У свою чергу, Закрите акціонерне товариство "А.Е.С. Київобленерго" є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "А.Е.С. Київобленерго". Відкрите акціонерне товариство "А.Е.С. Київобленерго" засноване відповідно до Указу Президента України від 04.04.1995 №282/95 та наказу Міністерства енергетики і електрифікації України від 02.08.1995 №141 шляхом перетворення Державного підприємства "Київобленерго" у Державну акціонерну енергопостачальну компанію "Київобленерго" у формі відкритого акціонерного товариства, яка за рішенням загальних зборів акціонерів від 16.11.2001 змінила назву на Відкрите акціонерне товариство "А.Е.С. Київобленерго".

Рішенням Господарського суду Київської області від 17 березня 2005 року у справі №39/91 за позовом Закритого акціонерного товариства "А.Е.С. Київобленерго" до Міністерства палива та енергетики України про визнання права власності та спонукання до вчинення дій цей позов задоволено частково, Міністерство палива та енергетики України зобов'язано надати позивачу для реєстрації права власності на нерухоме майно, що увійшло до статутного фонду товариства, наказ засновника із додатком - переліком об'єктів нерухомого майна про передачу цих об'єктів у власність позивачу. Судом у цьому рішенні встановлено, що під час корпоратизації позивача в 1995 р. здійснено інвентаризацію та оцінку майна, яке увійшло до статутного фонду позивача, про що складено відповідні акти. Ці дії виконано у встановленому порядку та за участю Фонду державного майна України. Підстави для задоволення вимог позивача про визнання права власності на нерухоме майно, що увійшло до статутного фонду позивача у процесі корпоратизації, відсутні, оскільки це права власності ніким не оспорюється і відсутні докази, що воно не визнається іншою особою, або позивачем втрачено документи, які підтверджують це право власності.

З метою виконання такого судового рішення Міністерство палива та енергетики України видало наказ від 21 листопада 2006 р. №452, яким затвердило перелік нерухомого майна, що увійшло до статутного фонду ЗАТ "А.Е.С. Київобленерго" під час його корпоратизації.

Згідно з переліком нерухомого майна, що увійшло до статутного фонду ЗАТ "А.Е.С. Київобленерго" під час його корпоратизації, у ньому зазначено закриту трансформаторну підстанцію №540.

22 травня 2014 року Публічним акціонерним товариством "Київобленерго" подано до Реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області заяву про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - закрита трансформаторна підстанція №540, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, із документами для проведення державної реєстрації.

11 червня 2014 року державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_1 прийнято рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №13704989 у зв'язку з не поданням усіх необхідних документів, а саме: відсутністю документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку.

Позивачем на виконання рішення про зупинення розгляду заяви до відповідача подано рішення від 31.05.2013 №5/4.1 Великоснітинської сільської ради Фастівського району Київської області про присвоєння адреси нежитловій будівлі ЗТП №540 ПАТ «Київобленерго», що знаходиться на території АДРЕСА_1. Згідно з цим рішенням підтверджено також належність позивачу вказаного об'єкта нерухомості.

19 червня 2014 року державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_1 з посиланням на ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.20 та п.28 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень прийнято рішення №13908838 про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень, яким позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності на будівлю - закрита трансформаторна підстанція №540, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. В обґрунтування відмови державним реєстратором зазначено, що після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення.

Не погоджуючись з цим рішенням, позивач звернувся до суду.

Судом досліджено виготовлений у 2013 р. Фастівським БТІ технічний НОМЕР_1 на виробничий будинок ЗТП №540 та встановлено, що ця підстанція побудована в 1990 році.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним рішення від 19.06.2014 №13908838 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, суд зазначає таке.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Статуту позивача Публічне акціонерне товариство "Київобленерго" є юридичною особою та господарським товариством.

Відповідно до ст. 325 Цивільного кодексу України суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи.

Згідно з ст. 12 Закону України "Про господарські товариства", ст. 115 Цивільного кодексу України та ст. 85 Господарського кодексу України господарське товариство є власником майна, переданого йому учасником у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу. Аналогічну правову позицію наведено у постанові Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 07.11.2006 у справі № 7/61-75, а саме - будь-яке майно, що передано учасниками як вклад до господарського товариства і включене до його статутного капіталу, є часткою учасника в ньому та стає власністю товариства.

Відповідно до ст. 182 Цивільного кодексу України державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Закону України від 01.07.2004 №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон України №1952-IV), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 3 Закону України №1952-IV державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно з ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, у тому числі право власності на нерухоме майно (п.1). Право власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини) може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності на земельну ділянку, на якій вони розташовані (ч.3).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається юридичним особам у разі внесення до статутного фонду (статутного або складеного капіталу) об'єктів нерухомого майна їх засновниками (учасниками). Частиною 2 цієї статті передбачено, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно підписується державним реєстратором і засвідчується печаткою.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Вичерпний перелік підстав для відмови у проведенні державної реєстрації визначено у ст. 24 цього Закону. Зокрема, передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення (ч.1 п.54). Цією статтею визначено також, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена (ч.4).

Суд зазначає, що відповідачем у спірному рішенні про відмову в проведенні державної реєстрації прав здійснено на підставі ст. 24 Закону, проте не вказано пункт цієї статті, як підстави для такої відмови. Здійснене у рішенні посилання на п.20 та п.28 Порядку також не є конкретним і не містить чіткої підстави для відмови. Оскільки стаття ст. 24 Закону містить значну кількість таких підстав, то суд визнає, що спірне рішення було недостатньо мотивованим і створювало для позивача ситуацію правової невизначеності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. №868 затверджено «Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі-Порядок), який визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Згідно з п.4 Порядку у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на об'єкти нерухомого майна, а саме на земельну ділянку, підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду або їх окремі частини, квартиру, житлове та нежитлове приміщення. Державна реєстрація права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду або їх окремі частини проводиться незалежно від того, чи зареєстроване право власності на земельну ділянку, на якій вони розташовані.

Відповідно до приписів п.20 Порядку за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації. Пунктом 28 Порядку передбачено, що державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно з приписами п.49 Порядку у разі проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заінтересованою особою є замовник будівництва, крім випадків, передбачених цим Порядком. Для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об'єкт нерухомого майна заявник подає: документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку; документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. Документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 р., є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна; технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси. Документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності на такий об'єкт нерухомого майна, заявник не подає.

Згідно з п.52 Порядку №868 для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва у зв'язку з передачею нерухомого майна у власність юридичної особи як внесок (внесення майна до статутного (складеного) капіталу (статутного фонду), вступні, членські та цільові внески членів кооперативу тощо) заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає акт приймання-передачі об'єкта нерухомого майна або інший документ, що підтверджує факт передачі такого майна. У разі коли така передача здійснюється іншою юридичною особою, заявник, крім документа, що зазначений в абзаці першому цього пункту, подає рішення органу або особи, уповноважених установчими документами такої юридичної особи або законом.

У даному випадку рішенням про внесення нерухомого майна до статутного капіталу позивача є наказ Міністерства палива та енергетики від 21 листопада 2006 року №452 «Про затвердження переліку нерухомого майна ЗАТ «А.Е.С. Київобленерго», що увійшло до Статутного фонду ЗАТ "А.Е.С. Київобленерго" під час його корпоратизації станом на 01.07.1995.

Отже, реєстрація права власності юридичних осіб у разі внесення до статутного фонду (статутного або складеного капіталу) об'єктів нерухомого майна їх засновниками (учасниками) відповідно до п.52 Порядку проводиться одночасно з оформленням та видачею свідоцтва про право власності.

Судом встановлено, що ЗТП №540 побудована ще в 1990 році, щодо цього об'єкта виконано технічну інвентаризацію, а органом БТІ складено на цей об'єкт технічний паспорт.

Суд бере до уваги, що оформлення права власності на об'єкти нерухомості, які були збудовані до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 №449 здійснюється з урахуванням положень постанови Ради Міністрів УРСР від 12.03.1981 № 125 "Про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів".

Відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держбуду України від 24.05.2001 №127 технічна інвентаризація проводиться, зокрема, перед проведенням державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна (п.1.2), а інвентаризаційна справа формується і ведеться на кожен об'єкт нерухомого майна на весь час його існування та зберігається в органі державної реєстрації прав за місцезнаходженням такого об'єкта (п.1.5).

Суд зазначає, що поданий позивачем Витяг з Переліку нерухомого майна, що увійшло до Статутного фонду ЗАТ "А.Е.С. Київобленерго" під час його корпоратизації станом на 01.07.1995, та технічний паспорт на вказане нежитлове приміщення є належними та достатніми документами для проведення державної реєстрації прав у розумінні п. 52 Порядку № 868, якими підтверджується факт передачі цього майна до статутного фонду юридичної особи та відповідає переліку документів, визначених Порядком №868, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно.

При цьому суд бере до уваги, що відповідно до ч.3 ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право власності на будівлю, споруду (їх окремі частини) може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності на земельну ділянку, на якій вони розташовані, а норми цього Закону не містять вимоги про надання документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку, як це передбачено п.49 Порядку №868.

Це означає, що позивачем подано всі необхідні документи для здійснення реєстрації права власності на вказаний вище об'єкт нерухомості. Як встановлено судом, право власності позивача не цей об'єкт нерухомості ніким не оспорюється, проте воно потребує державної реєстрації, яка є обов'язковою. При цьому позивачем вчинено всі необхідні підготовчі дії для здійснення державної реєстрації цього права, зібрано необхідні документи, які подано до державного реєстратора.

Відповідно до ч. 7 ст. 16 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи. Як встановлено судом, таку заяву позивачем подано до відповідача.

Виключний перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень визначений у ч.1 ст.24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а частиною 4 даної статті прямо заборонено відмовляти у державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом.

Надаючи оцінку спірному рішенню, суд бере до уваги таке. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Оскільки рішення про відмову в державній реєстрації безпосередньо пов'язане з винесенням рішення про зупинення державної реєстрації, то суд вважає, що оцінку цим рішенням слід надавати одночасно.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем подано всі необхідні документи для здійснення реєстрації права власності на вказаний вище об'єкт нерухомості, тому оскаржуване рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області ОСОБА_1 від 19.06.2014 №13908838 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, а також пов'язане з ним рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №13704989 від 11.06.2014, винесене державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_1, є протиправними.

Оскільки судом встановлено протиправність вказаних рішень, то суд вважає, що належним способом захисту прав позивача буде не тільки визнання їх недійсними чи протиправними, як про це зазначає позивач, але й скасування таких рішень. Тому суд вважає необхідним для забезпечення повного захисту прав, свобод та інтересів позивача вийти за межі позовних вимог та одночасно скасувати зазначені рішення відповідача (від 19.06.2014 №13908838 та №13704989 від 11.06.2014).

Суд враховує, що відповідно до частини першої ст. 8 Конституції в Україні визнається й діє принцип верховенства права. Тому при наданні правової оцінки твердженням позивача та відповідача про необхідність застосування при вирішенні спору різних норм Порядку №868, а саме пункту 4 або пункту 49, суд згідно з принципом верховенства права вважає необхідним застосувати рішення Європейського суду з прав людини у справі Круслен проти Франції щодо якості закону та його доступності для особи і передбачуваності наслідків його застосування для неї. Зокрема, суд зазначає, що положення вказаних норм (пункт 4 і пункт 49 Порядку №868) містили суперечності, не були зрозумілими, ясними та передбачуваними, а тому порушували принцип правової визначеності. Крім того, вирішення питань про юридичні права позивача здійснювалося не на підставі закону і на засадах рівності, а за розсудом відповідача. При цьому обсяг такого правового розсуду і спосіб його здійснення не було з достатньою ясністю визначено у пункті 4 і пункті 49 Порядку №868. Відмова в реєстрації вказаного об'єкта обмежує реалізацію права власності позивача на цей об'єкт. Порушення, вчинене відповідачем, полягає також і у недотриманні справедливого балансу між інтересами позивача та держави.

Практикою Європейського суду з прав людини в інших справах вироблено принцип, згідно з яким органи державної влади не можуть втручатись у здійснення права особи інакше ніж згідно із законом і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах економічного добробуту країни або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Такої мети при прийняття спірних рішень у цій справі судом не встановлено.

Суд також бере до уваги і рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серков проти України", яким визнано порушення прав особи, оскільки відповідне національне законодавство не було чітким та узгодженим і не відповідало вимозі "якості" закону, що мало наслідком його суперечливе тлумачення. Крім того, Європейським судом з прав людини у цій же справі зазначено, що порушення прав особи полягало і в не застосуванні підходу, який був би сприятливішим для заявника, коли у його справі законодавство припускало неоднозначне тлумачення.

Суд вважає, що і при вирішенні даної справи з урахуванням неоднозначного тлумачення правових норм слід застосовувати підхід, який був би сприятливішим для заявника. Отже, принцип верховенства права при прийняття спірних рішень було порушено, у зв'язку з чим вони і з вищенаведених підстав підлягають скасуванню.

Щодо позовних вимог про зобов'язання державного реєстратора Реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області прийняти рішення про державну реєстрацію права приватної власності Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» на нерухоме майно - будівлю закритої трансформаторної підстанції №540, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і внести відповідний запис про державну реєстрацію до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, суд зазначає наступне.

Статтею 6 Конституції України визначено, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Функцією судів, що визначена статтею 124 Конституції України, є здійснення правосуддя.

Відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Отже, прийняття рішення про державну реєстрацію права приватної власності відноситься до виключної компетенції державного реєстратора.

Дотримуючись принців законності, поділу влади, а також компетенції, визначеної Конституцією та законами України, суд не має права перебирати на себе повноваження державного реєстратора у вирішенні питання про здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно та внесенні відповідного запису до державного реєстру. Таким чином, ці вимоги позивача задоволенню не підлягають.

При цьому суд зазначає, що з урахуванням встановлення судом протиправності рішень державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_1 та прийняття судом рішення про їх скасування заява позивача про державну реєстрацію прав на вказаний об'єкт нерухомості підлягає повторному розгляду, за наслідками якого буде внесено відповідний запис до Державного реєстру прав.

Тому суд дійшов висновку про те, що для забезпечення повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, необхідно зобов'язати державного реєстратора реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області з урахуванням висновків суду, наведених у цій постанові, повторно розглянути подану Публічним акціонерним товариством "Київобленерго" заяву про державну реєстрацію права приватної власності на нерухоме майно, а саме: будівлю закритої трансформаторної підстанції №540, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Щодо позовних вимог позивача до реєстраційної служби (відповідач-1), то суд зазначає наступне. Частиною 4 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такий реєстрації. Таким чином, ці позовні вимоги суперечать наведеній нормі закону, оскільки протиправні дії та рішення вчинено (винесено) державним реєстратором, а не реєстраційною службою, тому задоволенню вони не підлягають.

З урахуванням цього суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч.3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір, доказів понесення ним інших судових витрат суду не надано, судом задоволено половину позовних вимог. Таким чином, на користь позивача підлягає частковому стягненню (50%) сплаченої ним суми судового збору.

Керуючись статтями 11-14, 69-71, 79, 86, 94, 122, 159-163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області ОСОБА_1 рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №13704989 від 11.06.2014, а також рішення від 19.06.2014 №13908838 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Зобов'язати державного реєстратора Реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області повторно розглянути подану Публічним акціонерним товариством "Київобленерго" заяву про державну реєстрацію за ним права власності на будівлю закритої трансформаторної підстанції №540, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з урахуванням наведених у рішенні суду висновків.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» судові витрати в розмірі 37 (тридцять сім) грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Журавель В.О.