Справа № 817/1893/14
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Нор У.М.
Суддя-доповідач:Шидловський В.Б.
УХВАЛА

іменем України

"29" січня 2015 р. Справа № 817/1893/14

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шидловського В.Б.

суддів: Євпак В.В.

Капустинського М.М.,

при секретарі Трикиша Ю.О. ,

за участю сторін:

представника КМ України: Пасічник Д.О.

представника ДВС України: Невмержицького О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5, Державної виконавчої служби України на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "27" листопада 2014 р. у справі за позовом ОСОБА_5 до Кабінету Міністрів України, Державної виконавчої служби України, треті особи: Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини , Володимирецька селищна рада Рівненської області про визнання незаконною бездіяльність та стягнення шкоди ,-

ВСТАНОВИВ:

03 липня 2014 року ОСОБА_5, звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Кабінету Міністрів України у якому просив суд визнати незаконною бездіяльність відповідача щодо тривалого невиконання рішення Європейського суду з прав людини від 06.06.2013 року (Справа Кононова проти України, заява №11770/03 та 89 інших заяв) в частині зобов'язання держави Україна, в особі відповідача, виконати рішення національних судів ухвалених на його користь щодо усунення порушеного права на житло, які залишаються невиконаними. Крім того позивач просив суд стягнути з держави Україна, в особі Кабінету Міністрів України, на його користь шкоду (збитки), які він змушений понести для відновлення свого порушеного права на житло, а саме витрати на будівництво житла в розмірі 509 260,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що Рішенням Європейського суду з прав людини від 06.06.2013 року (справ "Кононова та інші проти України" Заява №11770/03 та 89 інших заяв, до числа яких увійшла і заява позивача) було зобов'язано державу Україна виконати рішення національних судів ухвалених на його користь, що залишились невиконаними та стягнуто справедливу сатисфакцію.

Вказане Рішення Європейського суду в частині, що стосується виконання рішення національних судів, ухвалених на його користь на усунення порушеного права по даний час не виконано. Зокрема позивач звертає увагу суду на невиконання рішення Вищого адміністративного суду України від 16.11.2011 року, яким змінено ухвалу Володимерецького районного суду Рівненської області від 26.06.2008 року та викладено її у новій редакції: - "Змінити спосіб виконання постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 05.06.2007 року та зобов'язати Володимирецьку селищну раду Рівненської області придбати та надати у користування ОСОБА_5 квартирою, яка має відповідати вимогам статей 48, 50 Житлового кодексу України".

За таких обставин, враховуючи те, що Кабінету Міністрів України відповідно до ст.113 Конституції України є вищим органом в системі органів виконавчої влади, спрямовує та координує роботу центральних та місцевих органів виконавчої влади, крім того, він є представницьким органом держави Україна у Європейському суді з прав людини та зобов'язаний, на переконання позивача, виконувати від імені держави Рішення Європейського суду. А тому невиконання рішення Європейського суду з прав людини, зокрема в частині, що стосується його прав та інтересів, на думку позивача, є проявом бездіяльності саме з боку відповідача.

Ухвалою суду від 11.09.2014 року, за клопотанням представника відповідача, ухваленою колегією суддів без виходу до нарадчої кімнати, залучено до участі в справі в якості другого відповідача Державну виконавчу службу України.

Крім того, ухвалою суду від 30.09.2014 року в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Кабінету Міністрів України залучено Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини.

Ухвалою суду від 09.10.2014 року до розгляду справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державної виконавчої служби України залучено Володимирецьку селищну раду.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2014 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Державної виконавчої служби України щодо невиконання рішення Європейського суду з прав людини №11770/03, виданого 06.06.2013 року (ВП №38662180), в частині забезпечення виконання рішень Національних судів ухвалених на користь ОСОБА_5, які залишаються невиконаними. В решті позовних вимог відмолено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою ОСОБА_5 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказану постанову в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

З апеляційною скаргою звернулася і Державна виконавча служба України, в якій просить скасувати вищевказану постанову в частині задоволення позовних вимог та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі як позивач так і відповідач посилаються на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників КМ України, ДВС України, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Кононова та інші проти України" заява 37355/0828/07/2008 зобов'язано державу Україна виконати рішення національних судів, ухвалених на користь ОСОБА_5, а саме (згідно тексту рішення та додатку 1 до нього) - ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 16.07.2002 року, яка змінена ухвалою того ж суду 26.06.2008 року (у світлі рішень того ж суду від 05.06.2007 року та постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2008 року) та сплатити протягом трьох місяців на користь заявника (позивача) 3000 євро в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 16.07.2002 року затверджено мирову угоду між ОСОБА_5 та Володимирецькою селищною радою, відповідно до якої, за порушення правил обліку осіб, що потребують житла, Володимирецька селищна рада зобов'язалась надати позивачу житло, яке буде в наявності позачергово.

В подальшому, за заявою позивача, ухвалою Володимирецького районного суду від 26.06.2008 року, у зв'язку із тривалим невиконанням рішення суду щодо зобов'язання Володимирецької селищної ради забезпечити ОСОБА_5 житлом відповідно до вказаної мирової угоди (рішення Володимирецького районного суду від 05.06.2007 року), з метою захисту Конституційного права позивача на житло, судом було змінено спосіб виконання постанови Володимирецького районного суду від 05.06.2007 року та стягнуто з Володимирецької селищної ради на користь позивача кошти в сумі 164 004,00 грн. для придбання житла.

Вказана ухвала Володимирецького районного суду від 26.06.2008 року була залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2009 року.

Саме тривале невиконання вказаних рішень національного суду стало підставою звернення позивача до Європейського суду з прав людини.

Разом з тим, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.11.2011 року за результатом розгляду касаційної скарги Володимирецької селищної ради та заступника прокурора Рівненської області, який діяв в інтересах Володимирецької селищної ради, на ухвалу Володимирецького районного суду від 26.06.2008 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2009 року, абзац другий резулятивної частини ухвали Володимирецького районного суду від 26.06.2008 року викладено у новій редакції. А саме: - "Змінити спосіб виконання постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 05.07.2007 року та зобов'язати Володимирецьку селищну раду Рівненської області придбати та надати у користування ОСОБА_5 квартиру, яка має відповідати вимогам статей 48, 50 Житлового кодексу України".

На виконання рішення Європейського суду з прав людини № 11770/03 від 06.06.2013 року постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС від 03.07.2013 було відкрито відповідне виконавче провадження номер ЄДРВП: 38662180, сторонами якого є Держава (боржник) - ОСОБА_5 (стягувач) (т.1 а.с.134).

Згідно вказаної постанови держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалених на користь заявників, які залишаються невиконаними та сплатити протягом трьох місяців 3000 євро кожному заявнику або його /її спадкоємцю у заявах, наведених у Додатку 1 (за винятком заяв № 28061/08 та 28071/08) та 1500 євро заявнику або його /її спадкоємцю у заявах, наведених у Додатку 2 та заявника за заявами № 28061/08 та 28071/08 в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також компенсації судових та інших витрат, разом з будь-якими податками, що можуть нараховуватись на ці суми, які мають бути конвертовані в національну валюту держави відповідача за курсом на день здійснення платежу.

Згідно супровідного листа від 04.07.2013 року № 13-0-26-425-5/11 вказана постанова була направлена у Департамент планово-фінансової діяльності бухгалтерського обліку та звітності Міністерства юстиції України, ОСОБА_5 та у Секретаріат Урядового уповноваженого у справах європейського суду з прав людини (т.1 а.с.135).

Одночасно, стягувачу та Секретаріату Урядового уповноваженого було запропоновано у триденний строк з моменту отримання постанови надати до відділу підтверджуючі документи стосовно повного (часткового) виконання рішень національного суду винесеного на користь стягувача та передбаченого до виконання згідно рішення Європейського суду з прав людини, а також необхідну для пошуку інформацію.

09.07.2013 року позивачем на виконання письмової вимоги начальника відділу примусового виконання рішень ДВС України було скеровано повні банківські реквізити та три "діючі" і не виконанні рішення суду, а саме: ухвалу Володимирецького районного суду від 26.06.2008 року; ухвалу про роз'яснення цього ж суду від 23.02.2009 року; ухвалу Вищого адміністративного суду України від 16.11.2011 року, якою не скасовано а лише змінено другий абзац ухвали Володимирецького районного суду від 26.06.2008 року (т.1 а.с.141).

Вказані документи отримані Державної виконавчої служби України 15.07.2013 року, що підтверджується відповідним штампом вхідної кореспонденції.

21.11.2013 року відповідно до платіжного доручення № 2745 від 06.09.2013 року МЮУ на підставі звернення начальника відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 22.07.2013 року № 945-5/11 було перераховано кошти у сумі 31 657,08 грн., що є еквівалентом 3 000 євро, на час здійснення платежу. (т.1 а.с.153).

В подальшому на підставі вимоги головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 08.01.2014 року №13-945-5/11 27.06.2014 року на підставі платіжного доручення від 20.06.2014 року Міністерством юстиції України на користь ОСОБА_5 було перераховано пеню у розмірі 247,00 грн. за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини.

Разом з тим, Рішення Європейського суду з прав людини, в частині, що стосується зобов'язання держави-відповідача "виконати рішення національних судів, ухвалених на користь заявників, які залишаються невиконаними" залишилось не виконано.

Саме за таких обставин, враховуючи те, що Кабінет Міністрів України відповідно до ст.113 Конституції України є вищим органом в системі органів виконавчої влади, спрямовує та координує роботу центральних та місцевих органів виконавчої влади, крім того, він є представницьким органом держави Україна у Європейському суді з прав людини та зобов'язаний, на переконання позивача, виконувати від імені держави Рішення Європейського суду - позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Виконавче провадження з приводу виконання рішення Європейського суду з прав людини №11770/03 від 06.06.2013 відкрито постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України.

Відповідачем у справах щодо оскарження рішень дій або бездіяльності державних виконавців та посадових осіб Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції та відділів державної виконавчої служби головних управлінь юстиції в областях містах Києві та Севастополі районних міських, районних у містах відділів державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції є відповідний орган ДВС.

За таких обставин, судом першої інстанції і було прийнято правомірне рішення про залучення до розгляду справи в якості другого відповідача ДВС України.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до положень статей 2, 11, 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може змінити чи уточнити формулювання обраного позивачем способу захисту порушених прав, а в необхідних випадках і вийти за межі позовних вимог та винести постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод чи інтересів особи, про захист яких вона просить, але в межах визначених Кодексом адміністративного судочинства України повноважень.

Стосовно вимоги позивача визнати незаконною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо тривалого невиконання Рішення Європейського суду з прав людини від 06.06.2013 року справа "Кононова та інші проти України" заява №11770/03 та 89 інших заяв, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 113 Конституції України, Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Завдання та функції КМ України визначено статтею 116 Конституції України.

Організацію, повноваження і порядок діяльності Кабінету Міністрів України відповідно до Конституції України визначає Закон України "Про Кабінет Міністрів України".

Відповідно до частини 2 статі 1 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) - Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує та координує роботу цих органів.

До основних завдань Кабінету Міністрів України (відповідно до статті 116 Конституції України та п.9 ч.1 статті 2 Закону) належить спрямування та координація роботи міністерств, інших органів виконавчої влади.

Відповідно до статті 20 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" до основних повноважень КМ України у сфері правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина відноситься зокрема:

- здійснення контролю за додержанням законодавства органами виконавчої влади, їх посадовими особами, а також органами місцевого самоврядування з питань виконання ними делегованих повноважень органів виконавчої влади;

- здійснення заходів щодо забезпечення виконання судових рішень органами виконавчої влади та їх керівниками.

Згідно розділу V Закону у відносинах з органами виконавчої влади до повноважень Кабінету Міністрів України належить спрямування і координація роботи міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які забезпечують проведення державної політики у відповідних сферах суспільного і державного життя, виконання Конституції та законів України, актів Президента України, додержання прав і свобод людини та громадянина.

Відповідно до частини 2 статті 21 Закону - Міністерства та інші центральні органи виконавчої влади підзвітні та підконтрольні Кабінету Міністрів України.

Діяльність центральних органів виконавчої влади, керівники яких не входять до складу КМ України, спрямовується і координується міністрами. Питання діяльності таких центральних органів виконавчої влади представляють відповідні міністри, до сфери спрямування і координації яких належать ці органи (частина 4 статті 21 Закону України "Про Кабінет Міністрів України).

Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2006 року №784 Про заходи щодо реалізації Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" саме на Міністерство юстиції покладено функції органу, відповідального за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та виконання його рішень.

Відповідно до Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 року № 228 - Міністерство юстиції України (Мін'юст) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Міністерство юстиції України є спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері адаптації законодавства України до законодавства Європейського Союзу.

Міністерство юстиції України відповідно до покладених на нього завдань:

- перевіряє в міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, міністерствах та інших органах виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністраціях, а також на державних підприємствах, в установах, організаціях та державних господарських об'єднаннях стан правової роботи, надає рекомендації щодо її поліпшення, вносить пропозиції про усунення виявлених порушень і недоліків та притягнення до відповідальності посадових осіб, винних у допущених порушеннях;

- організовує розгляд звернень громадян з питань, пов'язаних із діяльністю Мін'юсту, його територіальних органів, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління, а також стосовно актів, які ним видаються;

- забезпечує координацію виконання рішень Європейського суду з прав людини у справах проти України;

Міністерство юстиції України у межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, здійснює організацію і контроль за їх виконанням.

Міністерство юстиції України очолює Міністр, який призначається на посаду за поданням Прем'єр-міністра України і звільняється з посади Верховною Радою України.

Міністр спрямовує та координує діяльність Укрдержархіву, Державної виконавчої служби України, Державної пенітенціарної служби України, Укрдержреєстру, Державної служби України з питань захисту персональних даних (далі - служби), в тому числі:

- видає обов'язкові до виконання службами накази та доручення з питань спрямування і координації їх діяльності;

- порушує перед Кабінетом Міністрів України питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності керівників служб та їх заступників;

- ініціює питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності керівників структурних підрозділів апаратів служб, територіальних органів служб та їх заступників, а також керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери їх управління;

- заслуховує звіти про виконання покладених на служби завдань і планів їх роботи, тощо.

Разом з тим, відповідно до вказаної вище Постанови Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 року №228, представництво України в Європейському суді з прав людини у разі розгляду питань дотримання нею Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та звітування про хід виконання рішень Європейського суду з прав людини у справах проти України здійснюється в установленому порядку Міністерством юстиції здійснює через Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини.

Згідно Положення про Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, затвердженого вказаною вище Постановою Кабінету Міністрів України, Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини призначає на посаду та звільняє з посади Кабінет Міністрів України за поданням Міністра юстиції.

Урядовий Уповноважений координує виконання рішень Суду, які є тлумаченням норм Конвенції та її невід'ємною частиною, містять норми права та підлягають застосуванню в порядку виконання міжнародних договорів.

Діяльність Уповноваженого забезпечує Секретаріат Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, який утворюється у складі центрального апарату Мін'юсту з правами департаменту. У разі відсутності Уповноваженої особи її обов'язки виконує керівник Секретаріату.

В свою чергу, відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України врегульовані ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Відповідно до статті 2 вказаного Закону - рішення Європейського суду з прав людини є обов'язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції.

Порядок виконання Рішення визначається цим Законом, Законом України "Про виконавче провадження", іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом.

Так, зокрема, відповідно до абзацу 2 частини 1 статі 7 Закону "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", державна виконавча служба протягом 10 днів з дня надходження документів, зазначених у п. "б" цієї частини, відкриває виконавче провадження.

Згідно Закону України "Про виконавче провадження", - цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно статі 2 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання, правовий статус працівників органів державної виконавчої служби та їх соціальний захист визначено Законом України "Про Державну виконавчу службу".

Наказом Міністерства Юстиції України від 23.09.2013 року №1989/5 затверджено Порядок взаємодії Державної виконавчої служби України та Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини під час забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та виконання рішень Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 6 вказаного Порядку у разі постановлення Європейським судом рішення, відповідно до якого держава зобов'язана виконати рішення національного суду, Секретаріат протягом 10 днів після розміщення на сайті Європейського суду тексту остаточного рішення в справі проти України передає Державній виконавчій службі України автентичний переклад відповідного рішення Європейського суду.

У разі невиконання рішення національного суду на дату постановлення рішення Європейським судом ДВС України протягом місяця з дати отримання автентичного перекладу рішення Європейського суду організовує перевірку стану виконання рішення національного суду, вживає заходів щодо його виконання, при неможливості виконати рішення без зміни порядку та способу його виконання повідомляє Секретаріат з подальшим вжиттям заходів, передбачених пунктами 10, 11 та 12 цього порядку.

Зокрема, відповідно до п.10 Порядку, якщо рішення суду не виконано, його виконання знаходиться на постійному контролі Державна виконавча служба України до повного виконання рішення національного суду.

Відповідно до п. 11 Порядку, у разі якщо рішення національного суду, у якому передбачається вжиття заходів зобов'язального характеру, не може бути виконано протягом одного місяця з дня отримання ДВС України автентичного перекладу тексту відповідного рішення Європейського суду, державний виконавець на виконанні якого перебувало рішення національного суду, звертається до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення із обов'язковим повідомленням суду про необхідність залучення представника Секретаріату як спеціаліста в галузі застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та виконання рішень Європейського суду.

Якщо рішенням Європейського суду передбачається вжиття додаткових заходів індивідуального характеру шляхом виконання рішення національного суду, Секретаріат надає Державній виконавчій службі практичну допомогу та роз'яснення щодо виконання.

У разі необхідності Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини може ініціювати проведення перевірки дій чи бездіяльності посадових осіб Державної виконавчої служби, якщо такі дії чи бездіяльність впливають на забезпечення представництва держави у Європейському суді та виконання рішень Європейського суду з прав людини (пункт 15 Порядку).

За таких обставин, виходячи із системного аналізу наведених вище вимог закону, та підзаконних нормативно - правових актів суд приходить до висновку, що згідно національного законодавства єдиним органом державної влади, який здійснює виконання рішень судів в тому числі рішень Європейського суду з прав людини є Державна виконавча служба України.

Зокрема, державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження").

Разом з тим, з досліджених матеріалів справи, в тому числі матеріалів виконавчого провадження ВП38662180, відкритого головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державна виконавча служба України на виконання рішення Європейського суду з прав людини №11770/03 від 06.06.2013 року, судом встановлено, що державний виконавець не вчинив жодних дій (заходів) визначених Законом України "Про виконавче провадження" спрямованих на виконання рішення Європейського суду в частині зобов'язання держави-відповідача виконати рішення національних судів ухвалених на користь ОСОБА_5

Посилання представника відповідача 2 на те, що ДВС України здійснює виключно функції контролю за станом виконання Рішень Європейського суду з прав людини в частині виконання заходів індивідуального характеру та повідомляє Секретаріат урядового уповноваженого про хід його виконання на переконання суду є безпідставними.

Колегія суддів вказує на те, що не зважаючи на судовий захист порушеного права позивача як національними судами так і Європейським судом з прав людини, рішенням якого визначені додаткові заходи індивідуального характеру у вигляді зобов'язання України, як Високої Договірної Сторони Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виконати рішення національних судів, ухвалених на користь позивача, його права залишаються не відновленими.

Суд звертає увагу на те, що право на судовий захист визначено ч.1 ст.6 Конвенції було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла б, що б остаточне, обов'язкове до виконання судове рішення залишалось невиконаним.

Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтована тривала затримка у виконанні судового рішення може становити порушення Конвенції.

Виконавче провадження є завершальною стадією судового захисту.

Чинним законодавством чітко врегульовано порядок виконання рішень суду, в тому числі Європейського суду з прав людини, які підлягають примусовому виконанню органами державної виконавчої служби.

Таким чином, несвоєчасне виконання рішення суду, яке перебуває на виконанні державного виконавця Державної виконавчої служби України, не вжиття всіх заходів спрямованих на його виконання є протиправною бездіяльністю з боку Державної виконавчої служби України.

Що ж стосується посилання позивача на ту обставину, що Кабінет Міністрів України є вищим органом в системі органів виконавчої влади, спрямовує та координує роботу центральних та місцевих органів виконавчої влади, а тому саме його бездіяльність спричинила невиконання рішення Європейського суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Положеннями статті 1 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" визначено, що Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує та координує роботу цих органів.

Кабінет Міністрів України відповідальний перед Президентом України та підконтрольний і підзвітний Верховній Раді України у межах, передбачених статтями 85, 87 Конституції України.

Відповідно до Регламенту Кабінету Міністрів України затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 18.07.2007 №950, (Розділ 9) Кабінет Міністрів відповідно до Конституції та законів України спрямовує і координує діяльність міністерств та інших центральних органів виконавчої влади. З цією метою Кабінет Міністрів:

- визначає стратегічні цілі, пріоритети і першочергові завдання щодо реалізації державної політики у відповідній сфері;

- визначає критерії оцінки ефективності діяльності центральних органів виконавчої влади;

- затверджує заходи, спрямовані на узгодження дій центральних органів виконавчої влади та об'єднання їх зусиль для виконання спільних завдань;

- здійснює інші заходи.

Спрямування і координація діяльності центральних органів виконавчої влади здійснюються Кабінетом Міністрів шляхом видання відповідних актів та прийняття протокольних рішень з окремих питань за результатами їх обговорення на засіданні Кабінету Міністрів.

Кабінет Міністрів заслуховує на своїх засіданнях звіти (інформацію) керівників центральних органів виконавчої влади про стан справ у відповідній сфері.

В свою чергу відповідно до §83 Розділу 9 Регламенту Кабінету Міністрів України - центральні органи виконавчої влади самостійно в межах наданих їм повноважень виконують покладені на них завдання.

А тому, суд приходить до висновку, що і відповідальність за результатом діяльності (бездіяльності) таких органів покладається виключно на них безпосередньо.

В свою чергу позивачем не надано суду доказів неприйняття відповідних актів чи прийняття протокольних рішень Кабінетом Міністрів щодо питання невиконання Рішення Європейсько суду з прав людини №11770/03 від 06.06.2013 року.

За таких обставин, вимоги позивача про визнання незаконною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо тривалого невиконання рішення Європейського суду з прав людини є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Не підлягають задоволенню також вимоги позивача про стягнення з держави Україна в особі Кабінету міністрів України шкоди (збитків), які він мусить зробити для відновлення свого порушеного права на житло у розмірі 509 260,00 грн.

Вказані вимоги по своїй суті є зміною способу виконання рішення суду і не підлягають захисту в межах даного провадження.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційних скарг не спростовують законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції. Постанова суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а підстави для задоволення апеляційних скарг відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, Державної виконавчої служби України залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "27" листопада 2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.Б. Шидловський

судді: В.В. Євпак

М.М. Капустинський

Повний текст cудового рішення виготовлено "29" січня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_5 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Кабінет Міністрів України вул.Грушевського,12/2,м.Київ,01008 Державна виконавча служба України вул.Артема, 73,м.Київ,04053

4-третій особі: Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини - вул.Городецького,13,м.Київ,01001,

Володимирецька селищна рада Рівненської області - вул. Соборна,92,смт.Володимирець,Рівненська область,34300,