Справа № 826/18591/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 січня 2015 року № 826/18591/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Головного управління МВС України в Київській області
про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на службі

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про визнання протиправним та скасування наказів від 20.09.2014 №1998, від 15.10.2014 №995 о/с, поновлення на посаді старшого інспектора батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець» з 16.10.2014, нарахування та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновки службового розслідування, що слугували підставою для прийняття оскарженого наказів, щодо самовільного залишення позивачем місця несення служби є безпідставними, оскільки позивачем було написано рапорт про звільнення з батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець» та вирішення питання щодо подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ та рапорт про надання відпустки, проте вказані рапорти не було реалізовано, а позивача звільнено. Крім того, позивач зазначає, що службове розслідування проведено формально, від нього, позивача не відібрано пояснень по суті порушень. Вказане на думку позивача свідчить про безпідставність оскаржених наказів.

Відповідач - Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області - заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових поясненнях, які долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні за згодою сторін відповідно до норм ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Наказом начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 11.07.2014 №1384 дск відряджено до м. Костянтинівна Донецької області з 11.07.2014 до особливого розпорядження працівників батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець» у розпорядження керівника антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1, старшого інспектора БПСМОП «Миротворець».

Також, наказом начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 17.07.2014№652дск о/с особовий склад та, зокрема, позивача відряджено у розпорядження керівника антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей з 11.07.2014 до міста Костянтинівна Донецької області.

В подальшому, наказами начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 20.09.2014 №1998 від 15.10.2014№995 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас (з постановкою на військовий облік) за п. 64 «є» (за порушення дисципліни).

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України "Про міліцію", "Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України", затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114, Інструкцією про службові відрядження, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 №59.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про міліцію" порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ проходять службу в порядку, визначеному Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджено постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі - Положення).

Зазначеним Положенням визначено, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Пунктом 11 Положення встановлено, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ приймають Присягу відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 23 Положення, особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно з законодавством.

Згідно із пп «є» п. 64 Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): за порушення дисципліни.

Службовою дисципліною відповідно до статті 1 "Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України" є дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Статтею 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України визначено, що дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно з ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 № 231) затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України (далі - Інструкція ).

Пунктом 2.2 Інструкції передбачено, що підставою для проведення службові розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого начальника.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що наказом ГУ МВС України у Київській області від 28.08.2014 № 1799 призначено службове розслідування.

Висновком службового розслідування від 19.09.2014, копія якого міститься в матеріалах справи, встановлено, що наказами ГУ від 11.07.2014 № 1384 дек та від 17.07.2014 № 652 о/с дек для виконання особовим складом завдань визначених законом України «Про боротьбу з тероризмом» та несення служби по охороні громадського порядку в районі проведення АТО з 11.07.2014 відповідно, працівники батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець» (в т.ч. і позивач) ГУ (далі батальйон «Миротворець») були відряджені у розпорядження керівництва АТО до м. Костянтинівка Донецької областей.

Тобто позивача, разом із іншими працівниками батальйону «Миротворець» наказом Головного управління МВС України в Київській області направлено у відрядження з 11.07.2014 до зони АТО у розпорядження керівництва АТО.

Знаходячись за місцем дислокації, а саме на території стадіону «Авангард», по вул. Енгельса, м. Дзержинськ, Донецької області 20.08.2014 командиру батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець» Головного управління МВС України в Київській області полковнику міліції ОСОБА_2 від керівництва Штабу АТО надійшла вказівка про зміну місця дислокації, про що останній оголосив особовому складу батальйону, однак де саме буде нове місце дислокації не повідомив.

Деякі працівники БПСМОП «Миротворець» ГУ почали обурюватися, так-як в той час повинна була бути ротація, та оскільки буде змінено місце дислокації, то час перебування за новим місцем буде не визначеним.

Того ж дня, ОСОБА_2 на подвір'ї за місцем дислокації вишикував особовий склад батальйону та особисто роз'яснив усім, що наказ про передислокацію надає не він, а керівництво Штабу АТО і у зв'язку з тим, що вони відряджені в зону проведення АТО, то повинні повністю виконувати накази керівництва АТО. Однак дана розмова позитивного результату не дала, обурення від частини особового складу продовжувалися, тому ОСОБА_2 було прийнято рішення про те, що, хто не хоче виконувати його вказівки та вказівки керівництва Штабу АТО можуть писати рапорти про їх бажання та лишати підрозділ.

У подальшому особовий склад батальйону, який виявив бажання покинути зону АТО написав рапорти з різним змістом, які передано ОСОБА_2 на розгляд. Зокрема, 21.08.2014 такий рапорт на ім'я начальника ГУМВС було подано і старшим інспектором БПСМОП «Миротворець» старшим лейтенантом міліції ОСОБА_1 в якому викладено прохання звільнити його з БПСМОП «Миротворець» та направити його до ГУМВС для вирішення питання щодо подальшого проходження служби в ОВС. На даному рапорті є резолюція командира батальйон) ОСОБА_2 «прошу звільнити, як такого, що не пройшов випробувальний термін».

Не дочекавшись рішення відповідача по суті рапорту і не дочекавшись відповідного наказу про переміщення по службі до іншого підрозділу 22.08.2014 позивач виїхав з м. Дзержинськ Донецької області до м. Києва на автобусі разом з іншими працівниками батальйону, які також написали рапорти. Виїзд із зони АТО відбувся за відсутності розпорядчих документів, які б дозволяли здійснити виїзд.

На підстав викладеного відповідач дійшов висновку про самовільне залишення місця несення служби позивачем.

Як зазначено вище, наказами від 11.07.2014 №1384 дск та від 17.07.2014№652дск о/с особовий склад та, зокрема, позивача відряджено у розпорядження керівника антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей з 11.07.2014 до міста Костянтинівна Донецької області.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Інструкції про службові направлення працівника підприємства у відрядження здійснюється керівником цього підприємства або його заступником і оформляється наказом (розпорядженням) із зазначенням: пункту призначення, найменування підприємства, куди відряджений працівник, строку й мети відрядження.

Строк відрядження визначається керівником або його заступником, але не може перевищувати 30 календарних днів, за винятком випадків, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 N 98.

Згідно із п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 N 98 строк відрядження військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та працівників, які направляються починаючи з 14 квітня 2014 року в межах України для участі в антитерористичних операціях, здійснення заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, не повинен перевищувати період проведення таких заходів.

З системного аналізу викладеного вбачається, що позивач відряджений у розпорядження керівника антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей з 11.07.2014 на період проведення заходів антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей.

Щодо посилання позивача на рапорти про звільнення з батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець» та вирішення питання щодо подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ та рапорт про надання відпустки, суд зазначає наступне.

Згідно із п. 46 Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу, переміщені по службі, підлягають відрядженню до нового місця служби після передачі справ, але не пізніше місячного строку з дня одержання органом внутрішніх справ наказу або письмового повідомлення про переміщення по службі, крім випадків, коли дана особа перебуває в черговій відпустці або на лікуванні.

З системного аналізу викладеного вбачається, що як і відрядження до нового місця служби, так і надання відпуски оформляється наказом.

Враховуючи, що виїзд позивача до міста Києва з місця служби у м. Дзержинськ Донецької області, відбулось за відсутності наказу про переміщення позивача на інше місце служби та/або надання відпустки, отже зазначені рапорти позивача не є підставою для залишення місця служби.

Враховуючи, що позивач, який перебував у відрядженні у розпорядженні керівника антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей з 11.07.2014 на період проведення заходів антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей, оскільки виїзд позивача до міста Києва з місця служби, відбулось за відсутності будь-якого наказу щодо переміщення по службі (відрядження до нового місця служби) та/або про надання відпустки, отже висновок відповідача про самовільне залишення позивачем місця служби на думку суду є обґрунтованим та знайшов підтвердження під час вирішення справи.

Щодо твердження позивача, що від нього не відбирались пояснення під час проведення службового розслідування, суд зазначає, що вказане порушення на думку суду є формальним та не спростовує факту порушення позивачем ст. 2, 4, 7 Дисциплінарного статуту, Присяги працівника органів внутрішніх справ та самовільного залишення місця несення служби.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що службове розслідування за фактом порушення позивачем службової дисципліни, призначено та проведено в порядку визначеному Дисциплінарним статутом.

Відповідно до ст.16 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику. У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці

Як зазначено вище, вказаний висновок службового розслідування реалізовано шляхом видання наказу від 20.09.2014 №1998 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників БПСМОП «Миротворець» та, в подальшому, наказом від 15.10.2014 №995 о/с.

Пунктами 26 та 27 Дисциплінарного статуту встановлено, що дисциплінарне стягнення повинно відповідати тяжкості вчиненого проступку і ступеню провини. За вчинений дисциплінарний проступок накладається тільки одне стягнення. При визначенні виду і міри покарання беруться до уваги: характер проступку, його наслідки, обставини, за яких його було вчинено, попередня поведінка винного, його ставлення до служби, стаж служби і рівень кваліфікації. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ є крайнім заходом дисциплінарного стягнення і може провадитись за систематичне порушення дисципліни або вчинення проступку, несумісного з перебуванням на службі в органах внутрішніх справ.

При цьому Дисциплінарним статутом, а також іншими актами законодавства не передбачено обов'язкового врахування тих чи інших обставин як такі, що пом'якшують відповідальність особи в обов'язковому порядку.

Судом не встановлено обставин, що пом'якшують відповідальність позивача за вчинення вказаного дисциплінарного проступку.

Враховуючи, що оскаржувані накази прийнято за результатом висновків службового розслідування, факт порушення позивачем ст. 2, 4, 7 Дисциплінарного статуту, Присяги працівника органів внутрішніх справ та самовільного залишення місця несення служби знайшов підтвердження під час вирішення справи, отже відповідач при винесенні оскаржуваних наказів діяв відповідно до вказаних вище норм законодавства, а відтак позовні вимоги в частині скасування наказів від 20.09.2014 №1998 та від 15.10.2014 №995 о/с не підлягають задоволенню.

Обґрунтованість та правомірність наказів від 20.09.2014 №1998 та від 15.10.2014 №995 о/с прямо вказує на відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині поновлення на посаді старшого інспектора батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець» з 16.10.2014, нарахування та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Керуючись вимогами ст. ст. 69-71, 94, 122, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили у порядку та строки, встановлені статтею 254 КАС України та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені статтями 185-187 КАС України.

Суддя В.І. Келеберда