Справа № 370/2259/14-а
Суддя: Устимчук М. Ю.
Дата ухвалення: 2014-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" жовтня 2014 р. Справа № 370/2259/14-а

Суддя Макарівського районного суду Київської області Устимчук М.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Макарівському районі Київської області про визнання дій та бездіяльності незаконними і неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії , -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Макарівському районі Київської області (далі відповідач), та просив визнати дії відповідача незаконними і неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що її віднесено до 2 (другої) категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Макарівському районі Київської області та отримую пенсію.

Відповідно до статті 51 Закону Українии «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ (далі - Закон № 796), як евакуйована із зони відчуження у 1986 році категорії 2, має право на призначення щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 30 (тридцяти) процентів мінімальної пенсії за віком.

Разом з цим, стаття 67 Закону № 796 встановлює, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, розмір вищезазначених пенсій підвищується, і їх перерахунок здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

У зв'язку з виникненням у неї сумнівів щодо правильності нарахування їй додаткової пенсії, а саме: нарахування відповідно, на підставі, у порядку та розмірах встановлених статгями 49, 51, 67 Закону № 796 у редакції чинних Законів № 2001-XII від 19 грудня 1991 року, № 230/96-ВР від 06 червня 1996 року і № 231 від 05 жовтня 2006 року, та пов'язаними із ним Законами, вона звернулася до Відповідача із відповідною письмовою заявою у березні 2014 року.

У вказаній заяві просила надати розгорнуту довідку про розміри нарахованих і виплачених їй, починаючи з 27 червня 2007 року і до подачі цієї заяви, суми додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, що передбачена Законом № 796, а у разі нарахування та виплати суми додаткової пенсії у меншому розмірі, ніж це передбачено статгями 51, 67 цього Закону для відповідної категорії громадян, провести нарахування/перерахунок належної їй додаткової пенсії відповідно до вимог Закону № 796 у редакції чинних Законів України, та виплатити недоотриману різницю.

Відповідачем у вчиненні таких дій позивачу було відмовлено із вказівкою у листі-відповіді від 25 березня 2014 року на те, що нарахування та виплати її додаткової пенсії здійснюються на підставі документів, що містяться в матеріалах пенсійної справи, та відповідно до чинного законодавства України, а саме: Рішення Конституційного Суду України від 03 жовтня 1997 року № 4-зп, Постанов Кабінету Міністрів України від 06 липня 2011 року № 745 та від 23 листопада 2011 року № 1210, а тому підстав для перерахунку та проведення доплат Відповідач не вбачає.

Не погоджуюсь з таким вирішенням порушених питань, вважає, що відповідачем при обчисленні додаткової пенсії застосовуються норми правових актів України, які за своєю природою та предметом не можуть урегульовувати правові відносини, що є предметом регулювання інших, спеціальних законів України, зокрема, законів про соціальні гарантії громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, - що як наслідок, призводить до нарахування належної позивачу додаткової пенсії у значно меншому розмірі, що суттєво обмежує його конституційні права, зокрема, на соціальний захист та достатній життєвий рівень.

Оскільки позивач просила суд розглянути справу у її відсутність та зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі, відповідач подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за відсутності його преставника у письмовому провадженні, також додав свої заперечення, то суд вважає за можливе розгляд справи здійснити в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі матеріалів.

Відповідно до ст. 41 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, встановив, що відповідно до копії паспорту НОМЕР_2, виданого 08.11.2000 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженка с. Запілля Чорнобильського району Київської області.

Відповідно до копії посвідчення НОМЕР_3 від 26.05.1999 року ОСОБА_1 відноситься другої категорії громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які евакуйовані із зони відчуження у 1986 році.

27.06.2007 року Пенсійним фондом України, ОСОБА_1 видано пенсійне посвідчення № НОМЕР_1.

Відповідно до статті 49 Закону Українии «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ особи, віднесені до категорії 1, 2, 3, 4 мають право на встановлення пенсій у вигляді:

а) державної пенсії;

б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

За змістом статті 51 Закону № 796 позивач, як евакуйована із зони відчуження у 1986 році категорії 2, має право на призначення щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 30 (тридцяти) процентів мінімальної пенсії за віком.

Разом з цим, стаття 67 Закону № 796 встановлює, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, розмір вищезазначених пенсій підвищується, і їх перерахунок здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Довідкою № 543 від 19.03.2014 року також підтверджується те, що позивач знаходиться на обліку у Управлінні ПФУ у Макарівському районі та отримує пенсію за віком потерпілим внаслідок аварії на ЧАЕС при повному стажі, в тому числі з врахуванням статті 51 Закону Українии «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ та додано розрахунок пенсії в період з червня 2007 року по березень 2014 року.

12.03.2014 року позивач через свого представника ОСОБА_2 звернулась до відповідача з заявою щодо правильності нарахування їй додаткової пенсії.

На що, відповідач в своєму листі № 273/5 від 25.03.2014 року зазначив, що нарахування та виплати додаткової пенсії позивачу здійснюються на підставі документів, що містяться в матеріалах пенсійної справи, та відповідно до чинного законодавства України, а саме: Рішення Конституційного Суду України від 03 жовтня 1997 року № 4-зп, Постанов Кабінету Міністрів України від 06 липня 2011 року № 745 та від 23 листопада 2011 року № 1210, а тому підстав для перерахунку та проведення доплат Відповідач не вбачає.

Також в своїх запереченнях відповідач зазначив, що за весь період з дня призначення пенсії і по даний час всі належні виплати, доплати і надбавки позивачу виплачуються в повному обсязі. Пенсія призначена та перерахована згідно норм чинного законодавства.

Відповідно до ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.ст. 2, 6, 104 КАС України в порядку адміністративного судочинства захисту підлягають тільки порушені права, а не ті, які можуть бути порушені в майбутньому.

При цьому, відповідно до ст. 5 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ЗУ "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік", «Про Державний бюджет України на 2012 рік», «Про Державний бюджет України на 2013 рік», встановлено, зокрема, що у 2011, 2012, 2013 роках норми і положення статей 39, 50, 51. 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи із наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011, 2012, 2013 роки. Таким чином, з прийняттям зазначених законів Верховна Рада України визначила Кабінет Міністрів України держаним органом, який має забезпечувати реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, тобто надала право Кабінету Міністрів України визначати порядок та розміри соціальних виплат виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України, що узгоджено з функціями Уряду України, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України, як наслідок, на виконання вищевказних вимог Закону Кабінетом Міністрів України буо прийнято постанови №745 від 06.07.2011 року (втратила чинність) «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», №1210 від 23.11.2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та від 08.12.2011 року №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населлення».

Відповідно до рішень Конституційного Суду України від 26.12.2011 року №20-рп/2011 та від 25.01.2012 року №3-рп/2012 підтверджено повноваження Кабінету Міністрів України щодо реалізації політики у сфері соціального захисту, в тому числі щодо порядку та розмірів соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави.

У відповідності до п. п. 1, 2 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 384/2011 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Відповідно до ст. 63 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету. Згідно з пунктами 20 та 29 частини першої статті 116 Бюджетного кодексу України взяття зобов'язань без відповідних бюджетних асигнувань за здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства. Відповідно до п. 2 ст. 72 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України.

При цьому, суд критично відноситься до вимоги позивача викладеній в п.1 прохальної частини позову щодо звернення до Верховного суду України з клопотанням для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного суду України подання щодо конституційності постанови Кабінету Міністрів України №1210 від 23.11.2011 року, оскільки вважає, що виниклі правовідносини чітко врегульовані діючим законодавством.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, як наслідок, з врахуванням постанови Макарівського районного суду Київської області від 29.04.2011 року по справі №2-а-3570/11 (поданого позивачем з аналогічних підстав та який містить аналогічний предмет позову), а також того, що виплата додаткової пенсії має регулярний характер, вимога позивача викладене в п.2 прохальної частини позову про перерахунок її додаткової пенсії саме з 01.05.2011 року є такою, що суперечить чинному законодавству.

Враховуючи викладене, позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та відповідно до рішень Конституційного Суду України від 26.12.2011 року №20-рп/2011 та від 25.01.2012 року №3-рп/2012, ЗУ "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік", «Про Державний бюджет України на 2012 рік», «Про Державний бюджет України на 2013 рік», постанов Кабінету Міністрів України №745 від 06.07.2011 року «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», №1210 від 23.11.2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та від 08.12.2011 року №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населлення», Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Бюджетного Кодексу України, Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 384/2011, ст.ст. 2,5-6, 104, 99, 158-163 КАС України, -

п о с т а н о в и в :

В задоволенні адміністративного позову - ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Макарівському районі Київської області про визнання дій та бездіяльності незаконними і неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з моменту її проголошення, а особами, що не були присутні при його проголошенні - протягом десяти днів з моменту отримання її копії.

Суддя М.Ю. Устимчук