Справа № 814/2568/13-а
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2015-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 р.м.ОдесаСправа № 814/2568/13-а

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Кравченко К..В.

Лук`янчук О.В.

при секретарі: Паламарчук Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Одесі Державної податкової служби на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2013р. по справі за адміністративним позовом ПАТ «Миколаївобленерго» до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Одесі Державної податкової служби про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013р. ПАТ «Миколаївобленерго» (далі Товариство) звернулось в суд із позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Одесі Державної податкової служби (далі СДПІ) про скасування податкових повідомлень-рішень від 27.05.2013р. № та №.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що СДПІ проведено планову виїзну перевірку ПАТ «Миколаївобленерго» питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2011р. по 31.12.2012р., валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2011р. по 31.12.2012р.

За результатами перевірки працівниками ДПІ 14.05.2013р. складено акт за №83/15-2/23399393, у висновках якого зазначено на порушення вимог податкового законодавства, а саме, на відсутність господарських відносин між контрагентами. На підставі таких висновків ДПІ 27.05.2013р. прийняті податкові рішення-повідомлення за №, яким збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток на суму 2406091грн. за основним платежем та 1203045,50грн. за штрафними санкціями та №, яким збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість (ПДВ) на суму 2158511грн. за основним платежем та 1079255,50грн. за штрафними санкціями.

Позивач вказує, що стосовно порушення вимог законодавства з податку на прибуток, то висновки СДПІ є безпідставними, тому що в підтвердження господарських відносин із контрагентами Товариством при здійсненні перевірки надані всі первинні документи, зауважень по ним з боку СДПІ не було.

Стосовно застосування податкової пільги, то позивачем зазначено, що згідно чинного законодавства прибуток підприємств паливно-енергетичного комплексу звільняється від оподаткування податком на прибуток у межах здійснення фактичних витрат, передбачених інвестиційними програмами на капітальні вкладення у визначене будівництво. Таку думку висловила ДПІ у податковій консультації

Що стосується податкового кредиту, то до перевірки надані усі первинні документи які підтверджують реальність господарських операцій, придбані товари та послуги, з боку ДПІ зауважень щодо належного оформлення первинних документів не було.

Більш того, договори між Товариством та його контрагентами недійсними в судовому порядку не визнавалися, а тому підтверджують право позивача, на податковий кредит. Посилаючись на зазначені обставини позивач просить позов задовольнити.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 8 липня 2014р. позов задоволено, скасовано податкові повідомлення-рішення Спеціалізованої Державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Одесі Державної податкової служби від 27.05.2013р. №, №.

Повернуто з Державного бюджету України на користь публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» шляхом безспірного списання Державною казначейською службою із рахунку Спеціалізованої Державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Одесі Державної податкової служби судовий збір у сумі 2294грн.

В апеляційній скарзі апелянт просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позову, посилаючись на порушення норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, постанови суду без змін, з наступних підстав.

За правилами ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надані усі первинні документи на підтвердження правомірності включення до витрат (собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт та послуг)) та правомірності формування податкових зобов'язань та податкового кредиту. Платником податку правомірно застосовано норму ст.154ПК яка надає право для звільнення прибутку (фактичних витрат первісної вартості новостворених об'єктів) від оподаткування. Позивачем також підтверджений факт реальності господарських операцій з контрагентам.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об'єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено, підтверджено матеріалами справи і не спростовано сторонами, що за результатами документальної планової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2011р. по 31.12.2012р., валютного та іншого законодавства за цей же період, 14.05.2013р. ДПІ складено акт за №83/15-2/23399393 (надалі - Акт перевірки). В акті перевірки ДПІ вказало на порушення ПАТ «Миколаївобленерго» пп.14.1.27, 14.1.36, 14.1.108 п.14.1 ст.14, п.138.2, пп.138.8.5 п.138.8, п.138.9 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139ПК України, яке полягало у врахуванні при визначенні об'єкта оподаткування витрат по господарських відносинах з суб'єктами господарювання, з якими органам ДПС не вдалося провести зустрічні звірки стосовно підтвердження відповідних господарських операцій, та свідоцтва платника податку на додану вартість (ПДВ) яких були анульовані (через що відповідні господарські операції визнано відповідачем непідтвердженими): порушення ПАТ «Миколаївобленерго» п.198.2 ст.198, п.200.1 ст.200, п.201.4 ст.201 з урахуванням пп.14.1.181 п.14.1 ст.14ПК України, що полягало у завищенні за період з 01.10.2011р. по 31.12.2012р. податкового кредиту по податку на додану вартість на загальну суму 1670073,00грн. по господарських відносинах з підприємствами, які, за даними ДПС, відсутні за місцем реєстрації: про порушення ПАТ «Миколаївобленерго» п. 10 підрозділу 2 розділу ХХ, п.188.1 ст.188ПК України, що полягало у заниженні за період з 01.10.2011р. по 31.12.2012р. податкового зобов'язання по податку на додану вартість на суму 1 091438,00грн. відносно коштів, які сплачуються покупцями при перевищенні договірних величин споживання електричної енергії відповідно до ст.26ЗУ «Про електроенергетику»: про порушення ПАТ «Миколаївобленерго» пп.14.1.27 п.14.1 ст.14, пп.139.1.5 п.139.1 ст.139, п.146.4 п.146.5 ст.146, п.154.8 ст.154ПК України, яке полягає у безпідставному віднесенні на протязі 2012р. до рядку 09 Податкового звіту «Прибуток, звільнений від оподаткування або збиток від діяльності, прибуток від якої звільняється від оподаткування» фактичних витрат первісної вартості новостворених об'єктів основних засобів у сумі 10 370 624,00грн.

На підставі викладених висновків, ДПІ 27.05.2013р. складено податкові повідомлення-рішення за №, яким ПАТ «Миколаївобленерго» збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток на суму 2 406 091,00грн. за основним платежем та 1 203 045,50грн. за штрафними санкціями; №, яким ПАТ «Миколаївоблерего» збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість (ПДВ) на суму 2 158 511,00грн. за основним платежем та 1 079 255,50грн. за штрафними санкціями.

Підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень стали висновки ДПІ про те, що з контрагентами позивача не можливо провести зустрічні перевірки, вони не знаходяться за юридичною адресою, господарські операції не була направленні на реальне настання правових наслідків. Крім того, реальність господарських операцій не можливо було підтвердити.

Перевіряючи правомірність прийнятих податкових повідомлень-рішень, суд першої інстанції виходив з наступного.

Податковими органами зазначено на завищення підприємством витрат на суму 1036309,0грн. По періодам, за 2011р. на суму 227254,0грн., за 2012р. на суму 838055,0грн. По господарським операціям з ПП «Реа-Рент Миколаїв» на суму 227254,0грн. За наданими до перевірки первинними документами вказане підприємство здійснювало роботи з реконструкції поверхових щитових, які були використані в господарській діяльності платника податку. По господарським операціям з ПП «Сендпіт» на суму 15088,0грн., з поставки піску. По підприємству ПП «Ліком-Буд» на суму 822972,0грн., яке здійснювало ремонті будівельні роботи.

За правилами п.138.2 ст.138ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139ПК України не включаються до складу витрат, зокрема, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

З наданих до справи первинних документів бухгалтерського та податкового обліку вбачається, що платником податку надані усі первинні документі, які підтверджують реальність господарських операцій, та використання їх в господарській діяльності. З боку ДПІ не було зауважень щодо належного оформлення первинних документів.

Що стосується посилань ДПІ на той факт, що у ПП «Реа-Рент Миколаїв» та ПП «Сендпіт» анульовані свідоцтва платника ПДВ, то судом встановлено і підтверджено наданими до справи доказами, свідоцтва платника податків були анульовані 20.04.2012р. та 6.12.2012р. відповідно, вже після здійснення господарських операцій.

Що стосується посилання ДПІ на неможливість проведення зустрічних звірок контрагентів Підприємства, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що неможливість проведення зустрічних звірок вказаних контрагентів не може бути доказами того, що Підприємство порушило норми податкового законодавства.

В акті перевірки ДПІ посилалось на порушення платником податку ст.146, ст.154ПК України, оскільки безпідставно віднесло до рядку 09 ПЗ «Прибуток, звільнений від оподаткування або збиток від діяльності, прибуток від якої звільняється від оподаткування» фактичні витрати первісної вартості новостворених об'єктів основних засобів на суму 10370624,0грн. и які не повинні враховуватися при визначенні оподаткованого прибутку.

За правилами п.154.8 ст.154ПК України, прибуток підприємств паливно-енергетичного комплексу (ПЕК) звільняється від оподаткування в межах фактичних витрат, що не перевищують загальну річну суму, передбачених інвестиційними програмами, схваленими органом, що здійснює державне регулювання у сфері електроенергетики, на капітальні вкладення з будівництва (реконструкції, модернізації) розподільчих (локальних) електричних мереж.

На період перевірки питання інвестиційних програм ліцензіатів з передачі та постачання електричної енергії регулювалося Порядком подання, розгляду, схвалення та виконання інвестиційних програм ліцензіатів з передачі та постачання електричної енергії, затвердженим постановою Національної комісії регулювання енергетики України від 26.07.2007р. №1052 (далі - Порядок).

Як визначено в п.3.2 Порядку, інвестиційна програма затверджується в установленому порядку та погоджується з центральним органом виконавчої влади, що здійснює управління в електроенергетиці, про що робляться відповідні відмітки на титульному листі. Відповідно до п.3.12 Порядку, інвестиційна програма для ліцензіатів з передачі та постачання електричної енергії схвалюється НКРЕ.

Виходячи з наведеного порядку, для визначення межі фактичних витрат по фінансуванню капітальних вкладень на будівництво (реконструкцію, модернізацію) розподільчих (локальних) електричних мереж та визначення обсягу прибутку, що звільняється від оподаткування згідно із нормами п.154.8 ст.154ПК України, використовується загальна річна сума інвестиційної програми, погоджена Міністерством енергетики і вугільної промисловості України та схвалена НКРЕ.

Відповідно до п.2.1 Положення про фінансування та державне кредитування капітального будівництва, що здійснюється на території України, затвердженого наказом Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України та Державного комітету у справах містобудування і архітектури України від 23.09.1996 №127/201/173, капітальні вкладення-це інвестиції, спрямовані на створення і відновлення основних фондів.

Як визначено в п.1 Порядку розроблення проектної документації на будівництво об'єктів, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16.05.2011р. №45, під будівництвом розуміється нове будівництво, реконструкція, технічне переоснащення діючих підприємств, реставрація та капітальний ремонт об'єктів будівництв.

При визначенні прибутку, що підлягає звільненню від оподаткування згідно з п.154.8 ст.154ПК України, слід виходити з того, що прибуток звільняється від оподаткування в межах фактичних витрат на інвестиційну програму. При визначенні межі фактичних витрат використовується загальна річна сума інвестиційної програми. Підставою для підтвердження фактичних витрат, понесених в рамках інвестиційної програми на капітальні вкладення по будівництву (реконструкції, модернізації) розподільчих (локальних) електричних мереж, є первинні документи, що підтверджують здійснення платником податку витрат відповідно до п.138.2 ст.138ПК України: акти виконаних робіт, банківські виписки тощо (роз'яснення Державної податкової служби України від 08.11.2011р. №5097/6/15-1415 «Щодо застосування п.154.8 ст.154ПК України»).

Виконаними вважаються роботи, що передбачені відповідними розділами інвестиційної програми ліцензіата, при дотриманні вимог, які встановлено пунктом 4.8 Порядку, а саме: виконання в повному обсязі запланованих обсягів робіт у кількісному виразі; проведення фінансування в повному обсязі запланованих обсягів робіт у вартісному виразі відповідно до договорів або які здійснено ліцензіатами самостійно зі складанням відповідних актів; складанні актів про введення в експлуатацію тощо.

На підтвердження виконаних робіт платником податку були надані усі необхідні документи, які підтверджують фактичні витрати, а тому на думку суду першої інстанції платником податку правомірно застосовано пільгу.

Що стосується податку на додану вартість, то у висновках акту перевірки ДПІ вказало на заниження податкового зобов'язання з ПДВ на суму 1091438,0грн. яка сплачується покупцями при перевищенні договірних величин споживання електричної енергії відповідно до ст.26 ЗУ «Про електроенергетику» (при перевищенні договірної величини споживання електричної енергії).

Судом першої інстанції встановлено, що за правилами п.188.1 ст.188ПК України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов'язань.

Виходячи з наведених норм податкове законодавство дозволяє дійти висновку про те, що стягнення двократної вартості різниці фактично спожитої і договірної величини електроенергії становить собою сукупність (у рівних частинах) ціну товару (тариф) та неустойки (як господарської санкції за перевищення ліміту фактично спожитої електроенергії).

Крім того, ст.191 ГК України передбачає, що державні фіксовані та регульовані ціни встановлюються на ресурси, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, а також на продукцію та послуги, що мають суттєве соціальне значення для населення. Відповідно до закону державні ціни встановлюються також на продукцію (послуги) суб'єктів господарювання - природних монополістів.

Як визначено в ст.17 ЗУ «Про електроенергетику», тарифи на передачу і постачання електричної енергії місцевими (локальними) електромережами регулюються НКРЕ, тобто тарифи реалізації електроенергії не можуть змінюватись постачальником (позивачем) самостійно. Пунктом 1.2 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики від 31.07.1996р. №28 (надалі - Правила), визначає, що під тарифом розуміється регульована та/або визначена відповідно до нормативно-правових актів НКРЕ ціна (сукупність цін відповідно до часу доби) на певні види товарів чи послуг.

Отже на підставі вказаних тарифів, відповідно до Умов і Правил здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, затверджених постановою НКРЕ від 13.06.1996р. №15/1, енергопостачальною компанією розраховується роздрібний тариф.

При цьому двократність різниці фактично спожитої і договірної величини електроенергії не є тарифом, оскільки не встановлюється НКРЕ.

Однак, ч.1 ст.217ГК України поняття «господарські санкції» визначене як заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

При стягненні зі споживача двократної вартості різниці фактично спожитої і договірної величини електричної енергії компенсацією вартості товару є лише 1/2 частина цієї суми-отже енергопостачальник придбає цю електроенергію за тією самою ціною, що й електроенергію, яка охоплюється її договірною величиною. У той же час, 1/2 частини двократної вартості різниці фактично спожитої і договірної величини електроенергії за своїми ознаками повністю відповідає розумінню господарської санкції згідно із ст.ст.230,231ГК України: і за підставами застосування (застосовуються у випадку неналежного виконання господарського зобов'язання-при перевищенні договірних величин споживання), і за видом (встановлюються в грошовому виразі), і за методом визначення розміру (як кратної вартості різниці фактично спожитої договірної величини).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався за роз'ясненням до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, стосовно тлумачення та відображення плати за перевищення договірної величини в господарській діяльності. Листом №6608/26/47-12 від 18.10.2012р. (Додаток №319) НКРЕ надало роз'яснення позивачу, що структура платежу за перевищення договірної величини споживання містить одну частину, яка є платою за товар (електричну енергію), та другу частину, яка є штрафною санкцією за перевищення договірної величини.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що платником податку правомірно віднесено до податкового зобов'язання з ПДВ розрахунки за перевищення договірної величини споживання електроенергії, яка прописана в договорі між позивачем та споживачами.

Що стосується податкового кредиту з ПДВ, то у висновках ДПІ посилалось на те, що встановлено завищення податкового кредиту на суму 1067073,0грн. по господарським операціям з контрагентами з якими не можливо провести зустрічні перевірки та підтвердити реальність господарських операцій.

Проте, судом першої інстанції встановлено, що ст.198ПК України визначено порядок віднесення сум податку до податкового кредиту та порядок його формування. Як зазначено в наведеній норми, підставою для формування податкового кредиту є наявність у платника податку-покупця належно оформленої податкової накладної, яка видається платником податку, що поставляє товари (роботи, послуги), на підтвердження здійснення такої поставки. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п.198.3 ст.198ПК України). При цьому датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунку платника податків на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст.198ПК України).

З наданих до матеріалів первинних документів бухгалтерського та податкового обліку вбачається, що усі документи оформлені у відповідності до вимог діючого податкового законодавства, з боку ДПІ претензій до наданих документів не було. Крім того, в суді першої інстанції платником податку підтверджено реальність господарських операцій та використання отриманих послуг у господарській діяльності.

Виходячи з наведених доказів, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що платником податку правомірно віднесено до витрат отриманні послуги та правомірно сформований податкові зобов'язання та податковий кредит з ПДВ, оскільки підприємством надані усі первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, які підтверджують реальність господарських операцій з контрагентами.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що постанова суду ухвалена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.196,198,200,206 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Одесі Державної податкової служби - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2013р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя Ю.М.Градовський

Судді К.В. Кравченко

О.В.Лукянчук