Справа № 804/9170/14
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2014-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 серпня 2014 р. Справа № 804/9170/14
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Тулянцевої І.В.
при секретарі Уваровій М.Ю.
представника позивача Білика Д.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровську адміністративну справу за позовом Дочірнього підприємства «Асканія Дістрібюшн Дніпро» до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
В обґрунтуванні позовних вимог позивач послався на те, за результатами камеральної перевірки даних, задекларованих ДП «Асканія Дістрібюшн Дніпро» у податковій звітності з ПДВ за жовтень 2013 року, відповідачем було складено акт №18/04-66-22-04/33323690 від 10.01.2014 року, яким встановлено порушення п.198.6 ст. 198, п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, п.п. 4.1, 4.6.8 Розділу V «Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 25.11.2011 року № 1492. На підставі вказаного акту перевірки 28.01.2014 року ДПІ прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яке, на думку позивача, є протиправним і таким, що підлягає скасуванню. Зокрема позивач вважає, що податковим органом не вірно застосовано положення п. 201.10 ст. 201 ПК України і вказує на те, що при заповненні податкової декларації з ПДВ за жовтень 2013 року було допущено методологічну помилку (невірне зазначення індивідуального податкового номера та найменування постачальника в Додатку № 5 до податкової декларації), яку в подальшому виправлено шляхом подання уточнюючого розрахунку.
У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та надав пояснення згідно з наведеними у позовній заяві обґрунтуваннями. Просив суд адміністративний позов задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача, у задоволенні позову провив відмовити (а.с. 65).
З урахуванням вимог ч. 4 ст. 122, ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши пояснення сторін та оцінивши інші докази, які є у справі, суд доходить висновку, що заявлений адміністративний позов належить задовольнити з огляду на таке.
15.11.2013 року ДП «Асканія Дістрібюшн Дніпро» до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області було подано Декларацію з податку на додану вартість за жовтень 2013 року разом із Додатком № 5 «Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» та Реєстром виданих та отриманих податкових накладних.
13.01.2014 року позивачем до ДПІ засобами електронного зв'язку було направлено «Уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку із виправленням самостійно виявлених помилок» за період - жовтень 2013 року разом із Додатком № 5 «Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» та Реєстром виданих та отриманих податкових накладних за жовтень 2013 року, які були отримані відповідачем 13.01.2014 року про що свідчить квитанція № 2 про отримання вказаних документів (а.с. 39-52).
Акт камеральної перевірки від 10.01.2014 року № 18/04-66-22-04/33323690 був направлений на адресу позивача засобами поштового зв'язку рекомендованою поштою 11.01.2014 року та отриманий підприємством 20.01.2014 року, що підтверджується роздруківкою «Укрпошти» (а.с. 23-24).
Позивачем були подані заперечення до акту перевірки за результатами розгляду яких відповідачем відмовлено у їх задоволенні (а.с. 25-26).
Не погоджуючись із винесеним рішенням позивач звернувся до суду.
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість висновків відповідача і винесеного на підставі такого висновку спірного акту індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, суд зауважує на наступному.
Згідно із ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до п. 46.1 ст. 46 ПК України податкова декларація, розрахунок - це документ, що подається платником податків контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання. Податкова декларація складається за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади та чинному на час її подання (п. 48.1 ст. 48 ПК України).
В силу вимог п. 54.1 ст. 54 ПК України платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.
Пунктом 57.1 статті 57 ПК України передбачено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з абз. 1 п. 50.1 ст. 50 ПК України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (в тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.
Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті, зокрема, надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку (пп. "а" абз. 3 п. 50.1 ст. 50 ПК України).
Змістовний аналіз вищевказаних положень Податкового кодексу України дає підстави для висновку, що уточнюючий розрахунок до податкової декларації подається платником податків в разі самостійного виявлення помилки, яка може або впливати, або не впливати на визначення кінцевих показників податкових зобов'язань платника податків.
При цьому у випадку, якщо самостійно виявлена помилка, що міститься у раніше поданій декларації, зумовлює заниження податкового зобов'язання минулого звітного періоду, платник податків зобов'язаний, зокрема, до подання уточнюючого розрахунку сплатити як суму недоплати (тобто різницю у податкових зобов'язаннях між податковою декларацією і уточнюючим розрахунком), так і штраф у розмірі трьох відсотків від суми недоплати.
Таким чином, суд зазначає, що позивачем у відповідності до норм ст. 50 Податкового кодексу України в рамках установленого 1095 денного терміну були правомірно подані до ДПІ 13.01.2014 року «Уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку із виправленням самостійно виявлених помилок» за період - жовтень 2013 року разом із Додатком № 5 «Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» та Реєстром виданих та отриманих податкових накладних за жовтень 2013 року, в яких були виправлені самостійно допущені методологічні помилки.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" від 16 липня 1999 року N 996-XIV (надалі - Закон N 996-XIV) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до п. 198.1. ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).
Згідно із п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Відповідно до п. 201.1. ст. 201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.
Суд також звертає увагу на ту обставину, що «Уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку із виправленням самостійно виявлених помилок» за період - жовтень 2013 року разом із Додатком № 5 «Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» та Реєстром виданих та отриманих податкових накладних за жовтень 2013 року, були направлені до ДПІ 13.01.2014 року, тобто до моменту, коли позивачу стало відомо про складання акту камеральної перевірки від 10.01.2014 року № 18/04-66-22-04/33323690 та свідчить про правомірне застосування ним вимог ст. 50 Податкового кодексу України.
Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
В відповідачем в ході розгляду справи не доведено правомірність винесення оскаржуваного рішення, у зв'язку із чим, позовні вимоги Дочірнього підприємства «Асканія Дістрібюшн Дніпро» підлягають задоволенню в повному обсязі.
Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС Українги.
Керуючись ст.ст.2, 4, 7-12, 86,158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
Адміністративний позов Дочірнього підприємства «Асканія Дістрібюшн Дніпро» до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення- задовольнити.
Стягнути з Державного бюджету України на користь Дочірнього підприємства «Асканія Дістрібюшн Дніпро» витрати по сплаті судового збору в розмірі 182,70 грн. (сто вісімдесят дві грн. 70 коп.).
Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева