Справа № 802/2630/14-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2015-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/2630/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Жернаков М.В.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

20 січня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Сторчака В. Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом Державної фінансової інспекції у Вінницькій області (далі - позивач) до Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго"(далі - відповідач) про зобов'язання вчинити дії ,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача в якому просив: зобов'язати відповідача виконати вимоги позивача, а саме: поновити в обліку дебіторську заборгованість перед Вінницькою міською радою в сумі 7002857,75 грн. та стягнути з Вінницької міської ради зазначені кошти в дохід підприємства; відобразити за даними бухгалтерського обліку кредиторську заборгованість перед Вінницькою міською радою в сумі 4570337 грн. та повернути (перерахувати) до бюджету м. Вінниці зазначену суму доходів одержаних підприємством в якості оплати категорією споживачів "бюджетні установи" завищеного тарифу; в порядку встановленому законодавством поновити строки позовної давності по розрахунках з дебіторами на загальну суму 2120454,38 грн. та забезпечити стягнення зазначеної заборгованості в дохід підприємства.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 04.11.2014 в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що з 30.09.2013 по 19.12.2013 позивачем проведено ревізію фінансово-господарської діяльності відповідача за період з 01.01.2011 по 01.09.2013, в тому числі використання коштів субвенції, виділеної з державного бюджету місцевим бюджетам для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджувалися відповідними органами державної влади чи органами місцевого самоврядування за розрахунками, складеними за період з 01.10.2009 по 01.09.2013.

Результати вказаної ревізії знайшли своє відображення в акті № 06-13/16 від 26.12.2013, в якому відображені виявлені під час проведення ревізії порушення.

На акт ревізії відповідач подав заперечення від 17.01.2014 з доповненнями до них від 30.01.2014. За результатами розгляду заперечень позивач направив відповідачу висновок про їх відхилення.

При цьому 24.02.2014 позивач листом за № 02-06-28-14/1221 "Про усунення порушень законодавства з фінансових питань" зобов'язав відповідача усунути виявлені під час ревізії порушення законодавства.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що для виникнення у Держфінінспекції України права звернення до суду з позовом про зобов'язання виконати вимоги, необхідним є наявність певних юридичних фактів: проведення ревізії підконтрольної установи; складення акта за результатами такої ревізії; формулювання вимог із фіксацією виявлених порушень; направлення вимог об'єкта для їх усунення; отримання цих вимог та їх невиконання. Підставою для звернення до суду може бути виключно невиконання законних вимог Держфінінспекції України. А оскільки відповідачем не було отримано листа-вимоги у позивача не виникло право на звернення до суду з позовом про зобов'язання відповідача її виконати.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" від 26.01.1993 № 2939-XII (далі - Закон №2939-ХІІ) державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

У відповідності до п. 1 Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23.04.2011 № 499/2011 (далі - Положення), визначено, що Державна фінансова інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

В силу пп. 4. п. 4 Положення Державна фінансова інспекція України вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, зокрема: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства.

Державна фінансова інспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, крім іншого: здійснювати державний фінансовий контроль шляхом проведення інспектування у формі планових та позапланових ревізій певного комплексу чи окремих питань фінансово-господарської діяльності підприємств, установ та організацій, визначених у пп. 1 п. 4 Положення та державного фінансового аудиту; проводити на підприємствах, в установах та організаціях зустрічні звірки з метою документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку підприємства, установи та організації, що контролюється; пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (пп. 5, 13, 15 п. 6 Положення).

Разом з тим процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно, а на підставі рішення суду - в інших суб'єктів господарювання, визначає Порядок проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 № 550 (далі - Порядок).

Пунктом 2 Порядку передбачено, що інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об'єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

При цьому згідно п. 46 Порядку якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування. Про усунення виявлених ревізією фактів порушення законодавства цей об'єкт контролю у строк, визначений вимогою про їх усунення, повинен інформувати відповідний контролюючий орган з поданням завірених копій первинних, розпорядчих та інших документів, що підтверджують усунення порушень.

Частиною 2 ст. 15 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" встановлено, що законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Водночас право звернення Держфінінспекції України до суду передбачено п. 10 ст. 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" (надалі - Закону) та п.п. 4 п. 4 Положення, згідно з якими орган державного фінансового контролю має право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Таким чином для виникнення у Держфінінспекції України права звернення до суду з позовом про зобов'язання виконати вимоги, необхідним є наявність певних юридичних фактів: проведення ревізії підконтрольної установи; складення акта за результатами такої ревізії; формулювання вимог із фіксацією виявлених порушень; направлення вимог об'єкта для їх усунення; отримання цих вимог та їх невиконання. Підставою для звернення до суду може бути виключно невиконання законних вимог Держфінінспекції України.

Відповідно до п. 46 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 № 550 "Про затвердження Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією її територіальними органами" якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що єдиним доказом направлення листа-вимоги позивачем є журнал вихідної кореспонденції, жодних інших доказів щодо направлення та отримання відповідачем зазначеного листа-вимоги до суду не надано.

Твердження представника позивача в апеляційній скарзі про те, що часткове виконання КП "Вінницяміськтеплоенерго" вимоги свідчить про її направлення та отримання відповідачем спростовуються поясненнями представників відповідача, наданими в судовому засіданні в суді першої інстанції. Так, представники відповідача пояснили, що частково КП "Вінницяміськтеплоенерго" усунуло порушення, зазначені в акті ревізії, після відхилення відповідачем заперечень на акт ревізії. Разом з тим, з пояснень представників відповідача вбачається, що про виявлені порушення КП "Вінницяміськтеплоенерго" дізналося самостійно, зателефонувавши до ДФІ у Вінницькій області.

Разом з тим щодо посилань позивача в апеляційній скарзі, що безпосередній контроль та відслідковування фактичного отримання адресатом - відповідачем листа не належить до компетенції органу державного фінансового контролю, в свою чергу зворотне інформування від відповідача надходило в межах терміну встановленого листом-вимогою, будь-яких застережень від відповідача щодо неотримання ним такої кореспонденції не надходило, відтак в позивача були всі підстави вважати, що лист-вимога фактично отриманий представниками відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п. 45 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 № 550 "Про затвердження Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією її територіальними органами" у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи контролюючого органу, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам об'єкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому.

Так, з матеріалів справи та показів свідків встановлено, що відповідач усував порушення, зазначені саме в акті ревізії, і допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_2 пояснила, що в телефонному режимі спілкувалася з бухгалтером КП "Вінницяміськтеплоенерго" щодо порушень, виявлених під час ревізії, однак про конкретні пункти листа-вимоги не йшлося. Про те, чи отримував відповідач лист-вимогу не йшлося, оскільки вважалося, що такий лист направлений та відповідно отриманий відповідачем, при цьому у представника відповідача також не виникало питань щодо фактичного отримання вимоги, адже за результатами ревізії відповідно до чинного законодавства не завжди надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства, а лише якщо вони самостійно не усунуті об'єктом контролю під час ревізії чи за результатами складеного акту.

Окрім цього, оскільки чинне законодавство передбачає оскарження незаконних вимог суб'єкта владних повноважень, то, відповідно, не направлення вищезазначеної вимоги, по-суті, позбавило відповідача права, як виконати її в добровільному порядку у строки зазначені у вимозі, так і оскаржити її в судовому порядку.

Таким чином, за умови неотримання відповідачем листа-вимоги у ДФІ у Вінницькій області не виникло право на звернення до суду з позовом про зобов'язання відповідача її виконати.

Оскільки доводи апеляційної скарги відповідача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції у Вінницькій області залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Мельник-Томенко Ж. М.

Сторчак В. Ю.