Справа № 802/1871/14-а
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2015-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

21 січня 2015 р. Справа № 802/1871/14-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Комара П. А.,

за участю:

секретаря судового засідання: Мошняги В. І.

представника відповідача: Кудрик Я. О.

за відсутності позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до: управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці

про: визнання протиправними дій та скасування вимоги

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулася фізична особа - підприємець ОСОБА_2 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_2) із позовом до управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці (далі - відповідач, УПФ України у м. Вінниці) про визнання протиправними дій та скасування вимоги.

Позов мотивовано тим, що управлінням Пенсійного фонду України у м. Вінниці 03.02.2014 року винесено вимогу №Ф-690 на суму 1968,98 грн. заборгованості зі страхових внесків, яка утворилася у період з 2005 по 2010 рік, на думку позивача, дії відповідача щодо нарахування їй заборгованості зі сплати страхових внесків у сумі 1968, 98 грн. є протиправними, а вимога №Ф-690 підлягає скасуванню.

Позивач у судове засідання не з'явилася, подала через відділ прийому суду заяву про розгляд справи за її відсутності (вх. №505 від 14.01.2015 року).

Представник відповідача заперечував проти позовних вимог з підстав наведених у письмових запереченнях проти позову (вх.№20921 від 14.10.2014 року) та просив суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

ФОП ОСОБА_2 зареєстрована в управлінні Пенсійного фонду України в місті Вінниці 31.03.2004 року та є платником страхового внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Управлінням Пенсійного фонду України в місті Вінниці винесено вимогу №Ф-690 від 03.02.2014 року, у зв'язку із несплатою позивачем за 2005-2010 роки страхового внеску у сумі 1968,98 грн.

На думку позивача, вказана вимога є протиправною та підлягає скасуванню, з підстав невідповідності нарахування сум Указу Президента України №727/98 від 03.07.1998р. "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва", Закону України №1058-VI від 09.07.2003 року "Про загальнообов'язкове державне страхування та Закону України№2641-VI від 08.07.2010 року "Про внесення змін до законів України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" та "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Визначаючись щодо спірних правовідносин суд виходив з наступного.

У зв'язку з набранням чинності з 1 січня 2011 року Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року № 2464-YI (далі Закон 2464), абзацом 5 ч.7 Прикінцевих та перехідних положень Розділу VIII Закону 2464 передбачено, що стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій.

Відповідно до абзацу 6 ч.7 Прикінцевих та перехідних положень Розділу VIII Закону 2464 на період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше, надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Статтею 15 вказаного Закону передбачено, що платниками внесків є роботодавці, підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян, профспілки, політичні партії, фізичні особи-суб'єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності, що обрали особливий спосіб оподаткування - фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством або за договорами цивільно-правового характеру.

Ставки, механізм справляння та пільги зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування встановлені Законом України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до пп.4 п. 8 Прикінцевих положень Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування", фізичні особи-суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, придбали спеціальний торговий патент) та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим законом у фіксованому розмірі.

Такий фіксований розмір сплати внесків фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності до Пенсійного фонду України встановлено Указом Президента України від 03.07.1998 року №727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва.

Абзацом другим частини 7 пункту 2 Указу встановлено, що з суми єдиного податку сплаченого фізичною особою - суб'єктом малого підприємництва, відділенням Державного казначейства України перераховувались 42 % до Пенсійного фонду України.

У зв'язку із змінами внесеними до Закону України "Про державний бюджет на 2010 рік", встановлено доплату до мінімального страхового внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до зазначеного закону, фізичні особи-суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок) зобов'язані сплачувати страхові внески в порядку, визначеному цим Законом. Сума страхового внеску з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду України, повинна бути не менша мінімального розміру страхового внеску.

Враховуючи викладене, у позивача виникла заборгованість перед Пенсійним фондом зі сплати страхових внесків за 1 квартал 2005 року та 3-4 квартал 2010 року.

Відтак суд приходить до переконання, що в діях управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці з нарахування ОСОБА_2 заборгованості зі сплати страхових внесків протиправність відсутня, а вимога №Ф-690 від 03.02.2014 року на суму 1968, 98 грн. є законною та скасуванню не підлягає.

Крім того, судом встановлено, що у справі №802/1571/14-а за позовом управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці до ФОП ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 16.06.2014 року задоволено позовні вимоги та стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість зі сплати страхових внесків в сумі 1968,98 грн.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24.09.2014 року в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 відмовлено, а постанову ВОАС від 16.06.2014 року залишено без змін.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, які набрали законної сили, встановлено наявність у ФОП ОСОБА_2 заборгованості зі сплати страхових внесків за 2005 та 2010 роки у розмірі 1968,98 грн.

Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 слід відмовити.

Частиною 2 ст. 71 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідно, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача і у справах про поновлення на публічній службі.

Під час розгляду адміністративної справи позивач не навела аргументів та доказів, які б стали підставою для задоволення позову. В свою чергу, вимоги щодо свого обов'язку довести правомірність прийнятого рішення відповідачем виконано.

На підставі викладеного та враховуючи відсутність підстав для задоволення позовних вимог, витрати пов'язані з розглядом справи, згідно положень статті 94 КАС України, позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Комар Павло Анатолійович