Справа № 123/7364/13-а
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2015-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2015 року м. Київ К/800/66659/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Калашнікової О.В.
Васильченко Н.В.
Леонтович К.Г.
провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою заступника прокурора Автономної Республіки Крим на постанову Київського районного суду м. Сімферополя від 27 серпня 2013 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2013 року у справі за позовом обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Кримська Перлина" до Привітненської сільської ради про визнання протиправними актів індивідуальної дії, -

в с т а н о в и л а:

Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Кримська Перлина" звернувся в суд з позовом до Привітненської сільської ради, в якому просив: визнати рішення №8/15 8-ї сесії 6 скликання Привітненської сільської ради від 29.04.2011 року протиправним та скасувати його; визнати відсутність повноважень Привітненської сільської ради щодо прийняття рішень про покладення на позивача обов'язку відшкодовувати втрати лісогосподарського виробництва в розмірі 179427,00грн. у зв'язку з відсутністю таких втрат; визнати протиправним та скасувати пункт 7.1 рішення №64/77 64-ї сесії 5 скликання Привітненської сільської ради; визнати за позивачем право на звільнення від сплати втрат лісогосподарського виробництва в розмірі 179 427, 00грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що згідно з підпунктом 7.1 рішення №64/77 64-ї сесії 5 скликання Привітненської сільської ради відповідач не мав права покладати на позивача обов'язок щодо відшкодування втрат лісогосподарського виробництва в сумі 179 427, 00грн., оскільки земельна ділянка, що була передана позивачу в оренду строком на 49 років за цим рішенням, не віднесена до категорії земель лісового фонду. Відповідач не приймав рішення про встановлення цільового використання спірної земельної ділянки. Більш того, відшкодування таких втрат може бути лише у випадку вилучення або викупу земельної ділянки, чого не відбувалось, тому у позивача відсутній обов'язок сплачувати визначену суму. Будучи незгодним з цим підпунктом вищевказаного рішення, позивач звернувся до відповідача із заявою про його виключення, проте рішенням Привітненської сільської ради від 29.04.2011 року у задоволенні заяви позивача було відмовлено.

Посилаючись на протиправність дій Привітненської сільської ради при прийнятті оскаржуваних рішень та порушення відповідачем норм діючого земельного законодавства, позивач просив суд визнати їх протиправними та скасувати.

Також просив визнати відсутність повноважень Привітненської сільської ради приймати рішення про покладення обов'язку на позивача відшкодувати втрати лісогосподарського виробництва у розмірі 179 427, 00грн у зв'язку з відсутністю таких втрат та визнання за позивачем права на звільнення від сплати втрат.

Постановою Київського районного суду м. Сімферополя від 27 серпня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2013 року, позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправним та скасовано підпункт 7.1 пункту 7 рішення №64/77 сесії 5 скликання Привітненської сільської ради від 28.05.2010 року щодо відшкодування обслуговуючим кооперативом "Житлово-будівельний кооператив "Кримська перлина" витрат лісогосподарського виробництва в сумі 179 427.00 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з оскаржуваними судовими рішеннями, заступник прокурора Автономної Республіки Крим звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та направити справу на новий розгляд.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 28.05.2010 року на 64-й сесії 5-го скликання Привітненської сільської ради прийнято рішення №64/77 "Про затвердження проекту землеустрою по відводу земельної ділянки ЖБК "Кримська перлина" для будівництва та обслуговування бази відпочинку котеджного типу", відповідно до якого: 1) затверджено проект землеустрою по відводу земельної ділянки площею 1,5011 га обслуговуючому кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Кримська перлина" для будівництва та обслуговування бази відпочинку котеджного типу в селі Привітне в районі "Зміїної балки"; 2) передано зазначену земельну ділянку ОК "ЖБК "Кримська перлина" в оренду строком на 49 років з земель, не наданих у власність та постійне користування у межах населених пунктів; 3) віднесено земельну ділянку площею 1,5011 га до земель рекреаційного призначення, угіддя: землі, які використовуються для відпочинку, в тому числі кемпінгів, будинків для відпочинку або проведення відпусток.

Пунктом 7.1 вказаного рішення позивача зобов'язано на протязі двох місяців відшкодувати втрати лісогосподарського виробництва в сумі 179 427,00 грн.

Відповідно до пунктів 2 та 3 рішення № 64/77 від 28.05.2010 року радою передано позивачу земельну ділянку в оренду строком на 49 років з земель, не наданих у власність та постійне користування у межах населених пунктів та віднесено земельну ділянку площею 1,5011 га до земель рекреаційного призначення, угіддя: землі, які використовуються для відпочинку, в тому числі кемпінгів, будинків для відпочинку або проведення відпусток, таким чином землі, вкриті лісовою (деревиною та чагарниковою) рослинністю були віднесені до земель рекреаційного призначення.

У 2008 року складено проект землеустрою по відводу земельної ділянки площею 1,5011 га в оренду позивачу для будівництва та обслуговування бази відпочинку котеджного типу в селі Привітне в районі "Зміїної балки", відповідно до якого, земельна ділянка віднесена до земель населених пунктів, не наданих у власність або користування. В проекті міститься висновок Алуштинської міської СЕС №579 від 15.10.2007 року, висновок Державної Азово-Чорноморської екологічної інспекції № 11/1823 від 28.08.2007 року та висновок Республіканського комітету з охорони культурної спадщини № 3301 від 31.05.2007 року.

11 серпня 2009 року Республіканським комітетом по земельних ресурсах Автономної Республіки Р Крим надано висновок № 1915-з/15 про узгодження проекту землеустрою по відводу спірної земельної ділянки.

Відповідно до глави II, пунктів 2, 3, вказаного висновку, категорія земельної ділянки, що передбачалася до передачі позивачу, не встановлена, умови використання земельної ділянки (код згідно з українським класифікатором цільового використання земель) не визначені.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що підпункт 7.1 пункту 7 рішення Привітненької сільської ради від 28.05.2010 року № 64/77 "Про затвердження проекту землеустрою по відводу земельної ділянки ЖБК "Кримська перлина" для будівництва та обслуговування бази відпочинку котеджного типу" є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій виходячи з наступного.

Стаття 19 Земельного кодексу України за основним цільовим призначенням закріплює такі категорії земель: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; також землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення та передбачає, що земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Відповідно до статті 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства. Види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Відповідно до статті 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: зміни цільового призначення земельних ділянок відповідно до закону; надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості).

Поняття, умови, розміри та напрями використання коштів від відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва регламентують статтями 207-209 Земельного кодексу України та Порядок визначення втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, які підлягають відшкодуванню, затверджений постановою Кабінету міністрів України від 17.11.1997 року №1279.

Відповідно до статті 207 Земельного кодексу України відшкодуванню підлягають втрати сільськогосподарських угідь (ріллі, багаторічних насаджень, перелогів, сінокосів, пасовищ), лісових земель та чагарників як основного засобу виробництва в сільському і лісовому господарстві внаслідок вилучення (викупу) їх для потреб, не пов'язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом. Під втратами сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва слід розуміти виведення відповідних земель із сільськогосподарського та лісогосподарського обороту у зв'язку зі зміною їхнього цільового призначення, а також обмеження можливості ефективного господарювання на землі у зв'язку зі встановленням різного роду обмежень та погіршенням її якості через діяльність фізичних та юридичних осіб.

Ця норма відображає принцип пріоритетності використання земель для потреб сільського та лісового господарства, закріплений у статті 23 Земельного кодексу України та статті 57 Лісового кодексу України.

Відшкодуванню підлягають втрати не будь-яких земель сільськогосподарського призначення, а тільки сільськогосподарських угідь.

Згідно зі статтею 22 Земельного кодексу України до них належать рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги.

Стаття 55 Земельного кодексу України відносить до земель лісогосподарського призначення землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

Земельні ділянки під чагарниками можуть бути як сільськогосподарського, так і лісогосподарського призначення. Про це свідчать, зокрема, норми статті 55 Земельного кодексу України та статті 1 Лісового кодексу України.

При буквальному тлумаченні частини другої статті 207 Земельного кодексу України підставою для відшкодування втрат є вилучення (викуп) земельних сільськогосподарських та лісогосподарських угідь для цілей, не пов'язаних із сільським та лісовим господарством. Порядок вилучення (викупу) земельних ділянок визначено статтями 149 та 151 Земельного кодексу України. Відповідно до цих норм вилучення (викуп) має місце в разі надання уповноваженими органами державної влади або місцевого самоврядування ділянок, що вже перебувають у постійному користуванні (власності). За цих умов постає питання про необхідність відшкодування втрат при зміні цільового призначення земельних ділянок приватної власності їх власниками та при набутті права на земельні ділянки державної та комунальної власності без їх вилучення (викупу).

Чинне законодавство не передбачає обов'язку відшкодування втрат у зазначених випадках, однак на практиці мають місце випадки коли місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування, органи земельних ресурсів більш загально тлумачать норми статті 207 Земельного кодексу України і зобов'язують землевласників та землекористувачів відшкодовувати втрати сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва при будь-якій зміні цільового призначення відповідних земель, а також при відведенні земельних ділянок із земель запасу. При цьому цільове призначення земель, що не надані у власність або користування, визначається місцевими органами земельних ресурсів на підставі земельно-облікових документів (форми 6-зем).

З такою практикою погодитись неможна, оскільки вона не відповідає діючому законодавству, так зміна цільового призначення спірної земельної ділянки повинна відбуватись у порядку, визначеному Постовою Кабінету Міністрів України від 11.04.2002 року № 502.

Втрати сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва визначаються у порядку визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 4 Порядку визначення втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, які підлягають відшкодуванню, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.11.1997 року № 1279, відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, спричинених вилученням сільськогосподарських і лісогосподарських угідь для цілей, не пов'язаних із веденням сільського і лісового господарства, проводиться юридичними і фізичними особами в двомісячний термін після затвердження в установленому порядку проекту відведення їм земельних ділянок, а у випадках поетапного освоєння відведених угідь для добування корисних копалин відкритим способом - у міру їх фактичного надання.

Тобто, підставою для відшкодування втрат лісогосподарського виробництва є затверджена в установленому порядку землевпорядна документація щодо відведення земельної ділянки, а також зміна цільового призначення спірних земель.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у 2008 року складено проект землеустрою по відводу земельної ділянки площею 1,5011 га в оренду позивачу для будівництва та обслуговування бази відпочинку котеджного типу в селі Привітне в районі "Зміїної балки", відповідно до якого, земельна ділянка була віднесена до земель населених пунктів, не наданих у власність або користування. В проекті міститься висновок Алуштинської міськСЕС № 579 від 15.10.2007 року, висновок Державної Азово-Чорноморської екологічної інспекції № 11/1823 від 28.08.2007 року та висновок Республіканського комітету з охорони культурної спадщини № 3301 від 31.05.2007 року

11 серпня 2009 року Республіканським комітетом по земельних ресурсах АР Крим надано висновок № 1915-з/15 про узгодження проекту землеустрою по відводу спірної земельної ділянки .

Землевпорядна документація, щодо відводу спірної земельної ділянки, складена у відповідності з діючим законодавством та погоджено в усіх необхідних інстанціях.

Відповідно до листа Українського державного проектного лісовпорядного об'єднання ВО "Укрдержліспроект" від 05.03.2009 року вих. № 188, спірна земельна ділянка площею 1,5 га, не входить до складу державного підприємства "Судацьке ЛГ" Рескомлісу Автономної Республіки Крим і не знаходиться на обліку у ф. 1 державного лісового кадастру.

Крім того, відповідно до листа Республіканського комітету Автономної Республіки Крим з лісового та мисливського господарства, який є органом виконавчої влади з питань лісового господарства у сфері лісових відносин і виконує функції по організації і веденню лісовпорядкування, обліку лісів, ведення державного лісового кадастру і моніторингу лісів, спірна земельна ділянка не входить до складу Судацького лісомисливського господарства.

Таким чином, зелені насадження, що ростуть на ділянці, переданій в користування, не є засобами виробництва відповідного лісогосподарського або лісовпорядного підприємства і не знаходяться на його балансі.

З рішення Пріветненської сільської ради № 64/77 від 28.05.2010 року вбачається, що спірна земельна ділянка надавалася з земель, що знаходяться у межах населеного пункту, не наданих у власність або користування.

Таким чином, спірна ділянка не використовувалась та не могла використовуватися для потреб лісового господарства.

Відповідно до статті 5 Лісового кодексу України, віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства.

Відповідно до статті 20 Земельного кодексу України, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Відповідно до статті 55 Земельного кодексу України до земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Таким чином, як вірно зазначено судами попередніх інстанцій, не усі земельні ділянки, вкриті лісовою рослинністю, належать до лісових земель (земель лісогосподарського призначення), отже, спірна земельна ділянка хоча й вкрита лісовою рослинністю, однак не належить до земель лісогосподарського призначення, не пов'язана із лісогосподарським виробництвом, отже не належить до лісових земель, про які йдеться у частині другій статті 207 Земельного кодексу України.

Крім того, як зазначено судами попередніх інстанцій, судам не надано доказів того, що Привітненською сільською радою віднесено вказану земельну ділянку, в установленому порядку, до земель лісового фонду.

Відповідно до висновку Рескомзему Автономної Республіки Крим № 1915-з/15 "Про узгодження проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки площею 1,5011 в оренду відповідачу для будівництва та обслуговування бази відпочинку котеджного типу в с. Привітне в районі "Зміїної балки" Привітненької сільської ради м. Алушта АР Крим" (глава II, пункти 2, 3) категорія земельної ділянки, що передбачалася до передачі позивачу, не встановлена, умови використання земельної ділянки (код згідно з українським класифікатором цільового використання земель) не визначені.

Також, у рішенні Господарського суду Автономної Республіки Крим від 03.05.2012 року №5002-28/224-2011 суд дійшов висновку, що передана Привітненською сільською радою земельна ділянка площею 1,5га, яка розміщена в с. Привітне в районі Зміїної балки, не віднесена до земель лісового фонду. Рішення набуло законної сили (лист Господарського суду АР Крим №02-20/901/1271/13 від 20.11.2013 року)

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що підпункт 7.1 пункту 7 рішення Привітненької сільської ради від 28.05.2010 року № 64/77 "Про затвердження проекту землеустрою по відводу земельної ділянки ЖБК "Кримська перлина" для будівництва та обслуговування бази відпочинку котеджного типу" є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Щодо вимог про визнання рішенням сесії від 29.04.2011 року протиправним та його скасування, то як вірно зазначено судами попередніх інстанцій, при задоволенні позову в частині визнання недійсним підпункту 7.1 пункту 7 рішення Привітненької сільської ради від 28.05.2010 року, будь якого сенсу в його скасуванні не має, так само як і відсутні підстави для задоволення позову в частині визнання у відповідача відсутності повноважень щодо покладення обов'язку на відшкодування втрат лісогосподарського виробництва.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 220-1, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу заступника прокурора Автономної Республіки Крим відхилити.

Постанову Київського районного суду м. Сімферополя від 27 серпня 2013 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-240 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: підписи