Справа № 2а-41442/09/2070
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2015-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2015 року м. Київ К/9991/8049/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргуЗахідної об?єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області (правонаступника Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Харкова)

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2010

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2010

у справі №2а-41442/09/2070

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліга»

до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Харкова

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2010, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2010, позов задоволено. Скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Ленінському районі м.Харкова №/0 від 01.07.2009 про визначення податкового зобов?язання з податку на прибуток підприємств в сумі 236350,00 грн. за основним платежем та 70905,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, №00/0 від 01.07.2009 про визначення податкового зобов?язання з податку на додану вартість у сумі 189080,00 грн. за основним платежем та 94540,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду першої та апеляційної інстанції та прийняття нового рішення про відмову в позові, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши під час попереднього судового засідання повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідачем проведено документальну невиїзну перевірку з питань правових взаємовідносин з ТОВ «Релан», за результатами якої складено акт №1203/18-015/32133657 від 23.06.2009.

За висновками акта перевірки позивачем в порушення пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» завищено суми валових витрат за 2008 рік в сумі 945398,00 грн., занижено суми прибутку, що підлягає оподаткуванню за 2008 рік у розмірі 945398,00 грн., що призвело до заниження суми податку на прибуток, що підлягає нарахуванню до сплати в бюджет за 2008 рік у розмірі 236350,00 грн.; в порушення пп.7.4.5 п.7.4, пп.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» завищено податковий кредит за жовтень 2008 року на суму 64685,00 грн., за грудень 2008 року на 124395,00 грн., занижено позитивне значення різниці між сумою податкового зобов?язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду за жовтень 2008 року на суму 64685,00 грн., за грудень 2008 року на суму 124395,00 грн., занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету за жовтень 2008 року у розмірі 64685,00 грн. за грудень 2008 року на 124395,00 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийняті оспорювані податкові повідомлення-рішення №/0 від 01.07.2009 про визначення податкового зобов?язання з податку на прибуток підприємств в сумі 236350,00 грн. за основним платежем та 70905,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, №00/0 від 01.07.2009 про визначення податкового зобов?язання з податку на додану вартість у сумі 189080,00 грн. за основним платежем та 94540,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального права та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для вирішення справи, та надали їм правову оцінку.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, оцінивши в сукупності наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки реальність господарських операцій позивача з ТОВ «Релан» за договором підряду №21 від 15.09.2008 знайшла своє підтвердження та відповідачем не спростована, укладений господарський договір за формою та змістом відповідає вимогам законодавства, його виконання підтверджується податковими та видатковим накладними, актами виконаних робіт, довідками про вартість виконаних підрядних робіт іншою первинною документацією в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Видані позивачу податкові накладні постачальником товарів (робіт, послуг), складені відповідно до вимог пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» та наказу ДПА України № 165 від 30.05.1997 «Про затвердження форм податкової накладної та порядку її заповнення», на час їх видачі контрагент мав необхідний обсяг податкової правосуб'єктності, був зареєстрованим платником ПДВ в установленому порядку на момент здійснення спірних господарських операцій.

За доводами відповідача позивач не мав права формувати валові витрати, як це передбачено ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а також формувати податковий кредит відповідно до п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», з огляду на те, що директором ТОВ «Релан» ОСОБА_2 були надані працівнику податкової міліції ГВПМ м.Луганська пояснення згідно яких він не має відношення до підприємницької діяльності ТОВ «Релан», не підписував ніяких угод та фінансової звітності товариства та не уповноважував на це інших осіб, а тому угода є нікчемною та не породжує для платника правових наслідків.

Однак, як встановлено судами попередніх інстанцій від імені ТОВ «Релан» договір підряду та первинні документи підписані ОСОБА_3, призначення якого виконуючим обов?язки директора ТОВ «Релан», підтверджено протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Релан» №б/н від 15.09.2008, відповідним наказом та довіреністю.

Крім того, висновки щодо завідомої суперечності правочину інтересам держави та суспільства контролюючі органи можуть робити виключно в аспекті того, чи суперечить відповідний правочин фіскальним інтересам держави, забезпечення яких покладається на контролюючі органи. Наявність умислу та обставини щодо виконання угод, стосовно дійсності яких виник спір, сходять до предмету доказування в судовому процесі, зокрема, до таких доказів належить обвинувальний вирок, який набрав законної сили, що підтверджував би факт ухилення від сплати податків конкретними посадовими особами суб'єктів господарської діяльності за наслідками виконання оспорюваних угод. Однак доказів постановлення вироків, які б містили в собі встановлені судом об'єктивні дані про нікчемність оспорюваної угоди відповідачем не надано.

Натомість наявність у позивача відповідних первинних документів на підтвердження понесених витрат та податкового кредиту, які були належним чином відображені ним у податковому обліку, відповідачем не спростовано, жодних свідчень того, що спірний договір та/або його виконання спричинило заниження чи приховування об'єктів оподаткування у відповідних господарських операціях з боку їх учасників, судами не встановлено.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права та не можуть бути підставою для їх скасування з наведених в ній мотивів.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Західної об?єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області відхилити, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2010 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2010 залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-238 КАС України.

Головуючий Л.В.Ланченко

Судді Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун