Справа № 2а/0370/921/12
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2015-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" січня 2015 р. м. Київ К/800/25276/14

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Шов-Буд" на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Шов-Буд" до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області про скасування постанов,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Шов-Буд" звернулось з позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області про скасування постанов Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області від 12 березня 2012 року № 4 за вчинення порушення, передбаченого п. 8 розділу 3 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», про накладення штрафу у сумі 48 285 грн 00 коп. та № 5 за вчинення порушення, передбаченого п. 6 розділу 3 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», про накладення штрафу у сумі 19 314 грн.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2012 року позов задоволено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2014 року скасовано постанову Волинського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2012 року та прийнято нове рішення про відмову в позові.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся з касаційною скаргою, в яких просив його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заперечень на скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що 06 березня 2012 року перевіркою Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області встановлено ряд порушень, вчинених Товариством з обмеженою відповідальністю "Шов-Буд", а саме:

- локальним кошторисом № 2-1-1 на будівельні роботи розділом 2 «Заміна міжповерхового перекриття номером позиції 25 та шифром Р4-1-1» закладені роботи з розбирання дерев'яного перекриття 100 м кв.; склад робіт в себе включає знімання засипки, розбирання подбору, розбирання підшивки, розбирання дерев'яних балок; актом приймання виконаних підрядних робіт ТОВ № 1 за листопад 2009 року (позиція 2) підтверджено виконання зазначених робіт, однак візуальним оглядом із застосуванням фотофіксації виявлено невиконання робіт, передбачених кошторисом. Склад робіт в себе включив розбирання тільки подбору. Знімання засипки, розбирання підшивки, розбирання дерев'яних балок не було виконано, внаслідок чого підшивка та засипка місцями руйнується та висипається на підлогу підвалу, що може призвести до загрози життю і здоров'ю людей;

- на об'єкті відсутній загальний журнал робіт (замовнику передано ксерокопію на 8 аркушах);

- акти огляду прихованих робіт заповнені з порушенням вимог ДБН, комісія огляду виконаних робіт була у складі тільки монтажної організації, представника технічного нагляду та авторського нагляду не зазначено; в журналі авторського нагляду за будівництвом на обліковому аркуші № 1 та № 2 відсутні підписи підрядника про виконання вказівок зі сторони авторського нагляду;

- на момент перевірки відсутній акт передачі підрядником закінченого будівництва об'єкта замовнику.

За результатами проведеної перевірки начальником Інспекції 12 березня 2012 року винесено постанови про накладення штрафу у сфері містобудівної діяльності:

№ 4 - про визнання ТОВ винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 2 розділу 3 п. 8 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», та накладення штрафу в сумі 48 285 грн;

№ 5 - про визнання ТОВ винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 2 розділом 3 п. 6 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», та накладення штрафу в сумі 19 314 грн.

При цьому судами встановлено, що до вчинених позивачем у листопаді - грудні 2009 року правопорушень застосовано положення Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», який набрав чинності тільки з 19 січня 2012 року.

Не погоджуючись з постановами відповідача, позивач заявив цей позов.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувані постанови винесені відповідачем в порушення принципу зворотної дії законів в часі. Окремо суд зазначив, що, встановивши факт вчинення позивачем правопорушення в сфері містобудування, суд не наділений повноваженнями щодо встановлення розміру штрафу, який підлягає до стягнення з відповідача шляхом прямого застосування норм належного нормативно-правового акту, в зв'язку з чим оспорювані постанови підлягають скасуванню повністю.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що дію закону в часі потрібно застосувати, починаючи з моменту проведення перевірки, тому скасував рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції.

Правовідносини у сфері містобудування врегульовані, зокрема, Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" та Законом України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності".

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із п. 1 розділу ІІ Закону України № 4220-VI його положення набрали чинності з дня, наступного за днем його опублікування, а саме: 19 січня 2012 року.

Частиною 1 ст. 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (ч. 3 ст. 5 ЦК України).

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Але це не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом'якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб.

На думку суду, принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативно-правових актів є загальним принципом права.

Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Така позиція знайшла своє відображення в рішенні Конституційного суду України від 05.04.2001 року № 3-рп, в якому зазначено, що Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів. Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. Винятки з цього конституційного принципу, тобто надання закону або іншому нормативно-правовому акту зворотної сили, передбачено частиною першою статті 58 Конституції України, а саме: коли закони або інші нормативно-правові акти пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначене також узгоджується з рішенням Конституційного суду України від 02.07.2002 року № 13-рп, в якому зазначено, що суть положення статті 58 Конституції України про незворотність дії законів та інших нормативно-правових актів у часі полягає в тому, що дія законів та інших нормативно-правових актів поширюється на ті відносини, які виникли після набуття ними чинності, і не поширюється на правовідносини, які виникли і закінчилися до набуття такої чинності.

Відповідно до пункту 4 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності та вдосконалення державного регулювання у сфері містобудівної діяльності» від 22 грудня 2011 року № 4220-VI (далі - Закон України № 4220-VI) Закон України «Про відповідальність підприємств, їх об'єднань, установ та організацій за правопорушення у сфері містобудування» викладено в новій редакції та змінено назву на Закон України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності».

Таким чином, на думку колегії суддів, дія Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» не може поширюватись на правовідносини, що існували або виникли до набрання ним чинності.

Між тим, суд апеляційної інстанції всупереч положенням ст. 58 Конституції України застосував норми матеріального права в новій редакції.

Оскільки суд апеляційної інстанції при вирішенні спору неправильно застосував норми матеріального права до встановлених у справі обставин, його судове рішення підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Шов-Буд" задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2014 року скасувати, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2012 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: