Справа № 826/19592/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 січня 2015 року 14:14 № 826/19592/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Гарника К.Ю., при секретарі судового засіданні Непомнящій О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Приватного підприємства "Маркон"
до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м.Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Маркон» (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі по тексту - відповідач) в якому просить визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення від 08 серпня 2014 року № .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2014 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/19592/14, закінчено підготовче провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 26 січня 2015 року.

У судовому засіданні 26 січня 2015 року представник позивача підтримав адміністративний позов, просив суд задовольнити його. Представник відповідача заперечив проти позовних вимог.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

На підставі наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 18 липня 2014 року № 981-П та підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, статті 79 Податкового кодексу України проведена документальна позапланова невиїзна перевірка Приватного підприємства «Маркон» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати орендної плати за земельну ділянку за адресою: місто Київ, узвіз Андріївський, 14-16, кадастровий номер 80 000 000 00:85:425:050 (Договір оренди земельної ділянки від 13 квітня 2006 року № 85-6-00272 за період з 01 липня 2011 року по 30 червня 2014 року), з результатом якої складено акт перевірки від 24 липня 2014 року № 5680/26-51-22-01/31747476.

Податковим повідомленням - рішенням Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 08 серпня 2014 року № Приватному підприємству «Маркон» збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: плата за землю у розмірі 118052,24 грн., в тому числі: 94441,79 грн., за штрафними санкціями - 23610,45 грн.

За результатом адміністративного оскарження скарга Приватного підприємства «Маркон» від 15 серпня 2014 року залишена без задоволення, податкове повідомлення - рішення від 08 серпня 2014 року № - без змін (копія рішення Головного управління Міндоходів у місті Києві від 16 жовтня 2014 року № 10509/10/26-15-10-09-25 міститься в матеріалах справи).

На думку податкового органу, позивач зобов'язаний сплачувати оренду плату не меншу ніж встановлено у Податковому кодексу України.

Окружний адміністративний суд міста Києва погоджується із такими висновками податкового органу з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 12 квітня 2006 року, між Приватним підприємством «Маркон» та Київською міською радою укладено Договір оренди земельної ділянки, за умовами якого Орендодавець, на підставі рішення Київської міської ради від 06 жовтня 2005 року № 151/3615 «Про передачу приватному підприємству «Марок» земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування готельного комплексу з закладами громадського харчування та паркінгом для легкового автотранспорту на Андріївському узвозі, 14-16 у Подільському районі міста Києва», за актом приймання - передачі передає, а Орендар приймає в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку.

Розділом 3 цього Договору встановлено, що Договір укладено на 15 років.

Згідно пункту 4.2. Договору річна орендна плата за Земельну ділянку встановлюється у розмірі 2 (двох) відсотків від її нормативно-грошової оцінки.

Пунктом 4.5 Договору встановлено, що розмір орендної плати може змінюватись за згодою сторін шляхом прийняття відповідного рішення Київською міською радою та внесення змін до цього Договору.

Таким чином, як стверджує представника позивача, сторонами Договору оренди було чітко зафіксовано можливість внесення змін до Договору оренди виключно за згодою сторін, крім випадку законодавчої зміни розміру земельного податку.

Суд звертає увагу на те, що розмір орендної плати за землю є водночас, як умовою договору оренди, так і формою податку на землю, тому справляння плати за землю належить до сфери регулювання податкового законодавства, а сплата обов'язкових платежів, за таких обставин, не може залежати від умов договору

Зі змісту Земельного кодексу України та Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 161-XIV) убачається, що користування землею в Україні є платним.

З 1 січня 2011 року набрав чинності ПК, який, відповідно до пункту 1.1 статті 1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 ПК плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 ПК платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності. Отже, ПК визначив обов'язок й орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136. пункту 14.1 статті 14 ПК). Подібне визначення міститься й у статті 21 Закону № 161-XIV.

Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХIII ПК.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 ПК).

Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 зазначеного Кодексу встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом ХIII ПК; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати, зокрема, для інших земельних ділянок, наданих в оренду, 12 % нормативної грошової оцінки (підпункт 288.5.2 зазначеного пункту).

Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Проаналізувавши наведені норми матеріального права, суд дійшов висновку, що з набранням чинності ПК річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2014 року у справі № 21-274а14.

Таким чином, на переконання суду, під час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідач діяв на підставі діючого законодавства, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Судом встановлено, що в спірному податковому повідомленні - рішенні допущено описку, а саме зазначено замість 08 серпня 2014 року зазначено 08 серпня 2013 року. На підтвердження виправлення описки, представником відповідача надано суду витяг з журналу реєстрації податкових повідомлень - рішень (26-56-22) з якого вбачається, що податкове повідомлення - рішення № датоване 08 серпня 2014 року та лист Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ Міндоходів у місті Києві від 7475/10/26-56-22-03-05 від 26 серпня 2014 року про внесення змін до податкового повідомлення - рішення, а тому посилання позивача на той факт, що прийняття податкового повідомлення - рішення передувало проведенню перевірки є необґрунтованим.

Також, судом встановлено, що у податковому - повідомленні рішенні від 08 серпня 2014 року № помилково зазначено невірне цільове призначення земельної ділянки, а саме замість «для будівництва, експлуатації та обслуговування готельного комплексу з закладами громадського харчування та паркінгом для легкового автотранспорту» зазначено «плата за землю сільськогосподарського призначення».

Разом з тим, така помилка не вплинула на розрахунок суми земельного податку, оскільки як вбачається з наданих відповідачем доказів та з висновку акту перевірки, контролюючим органом враховано, що вищезгадувана земельна ділянка має цільове призначення - для будівництва, експлуатації та обслуговування готельного комплексу з закладами громадського харчування та паркінгом для легкового автотранспорту й відповідно до Витягу з технічної документації № Ю-30684/2010 про оцінку земельної ділянки (кадастровий номер 80 000 000 00:85:425:050) від 03 грудня 2010 року № 307, нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 3 147 806,44 грн.. коефіцієнт на функціональне використання землі - 0,50.

Таким чином, матеріали справи спростовують доводи позовної заяви, а тому спірне податкове повідомлення - рішення 08 серпня 2014 року № скасуванню не підлягає.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведено правомірність своїх дій у відповідності до вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Приватного підприємства «Маркон» не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про судовий збір, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Законом України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру ставка судового збору складає 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» встановлено у 2014 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01 січня - на рівні 1218,00 грн.

Враховуючи розмір майнових вимог, позивачу, в даному випадку, за звернення до адміністративного суду із майновим позовом слід було сплатити 2361,04 грн.

Водночас, частиною 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 236,10 грн., а тому, враховуючи, результат розгляду адміністративної справи та розмір сплаченого судового збору, решта суми судового збору у розмірі 2124,94 грн. підлягає стягненню з позивача на користь Державного бюджету.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 94, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.У задоволенні адміністративного позову Приватного підприємства «Маркон» відмовити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Маркон» () на користь Державного бюджету України (отримувач коштів - УДКСУ у Печерському районі м. Києва, код 38004897, банк отримувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку 820019, р/р 4007, код класифікації 22030001) судовий збір у розмірі 2124,94 грн. (дві тисячі сто двадцять чотири гривні дев'яносто чотири копійки).

Постанова набирає законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.Ю. Гарник