Справа № 823/54/15
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2015-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2015 року справа № 823/54/15

15 год. 10 хв. м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Бабич А.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Демченко Н.Ю.,

представника позивача - не прибув,

відповідача - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом Звенигородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

14.01.2015 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов адміністративний позов Звенигородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області (далі-позивач) про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі-відповідач) на користь бюджету через позивача податкового боргу з єдиного податку з фізичних осіб за період з 20.09.2013 до 20.09.2014 у сумі 3041,20грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач у добровільному порядку не сплатив вищевказані узгоджені зобов'язання.

Позивач надав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника за наявними у справі матеріалами.

Відповідач не прибув в судове засідання, явку свого представника не забезпечив з невідомих причин, заперечень на позов не надав, хоча повідомлений про час та місце судового розгляду справи в установленому законом порядку.

Згідно з ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець з 05.03.2012 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), є платником єдиного податку. Як вбачається із заяви про застосування спрощеної системи оподаткування від 07.03.2012 (а.с.9) відповідач обрав 2 групу єдиного податку. Видом діяльності відповідача є виробництво медичних і стоматологічних інструментів та матеріалів.

Відповідно до п.291.2 ст.291 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України) спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно з п.291.3 ст.291 ПК України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Ставки єдиного податку встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, та у відсотках до доходу (відсоткові ставки) відповідно до п.293.1. ст.293 ПК України.

П.293.2. ст.293 ПК України визначено, що фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними та міськими радами для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць.

Згідно з рішеннями Звенигородської міської ради Черкаської області від 20.06.2012 №22-29/VI та від 26.06.2013 №33-1/VI ставка єдиного податку для платників другої групи з видом діяльності виробництво медичних і стоматологічних інструментів і матеріалів становить 20% від розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до абз.2 ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» від 06.12.2012 №5515-VI мінімальна заробітна плата станом на 1 січня 2013 року становила 1147,00грн. Мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2014 становила 1218,00грн. згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 №719-VIІ.

Отже ставка єдиного податку для позивача у періоді за вересень-грудень 2013 року 229,40грн., а у 2014 році - 243,60грн. щомісячно (20% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на початок кожного року).

З даних облікової картки відповідача з єдиного податку суд встановив, що він не сплачував цей податок за період: вересень 2013 року - вересень 2014 року, -у зв'язку з чим виникла недоїмка за вказаний період у сумі 3041,20грн.

П.295.1 ст.295 ПК України визначений обов'язок платника єдиного податку першої і другої груп сплачувати його шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Відповідно до п.295.2 ст.295 ПК України нарахування авансових внесків для платників єдиного податку першої і другої груп здійснюється органами державної податкової служби на підставі заяви такого платника єдиного податку щодо розміру обраної ставки єдиного податку. Сплата єдиного податку здійснюється за місцем податкової адреси згідно з п.295.4 ст.295 ПК України.

П.300.1 ст.300 ПК України встановлено, що платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до цього Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що грошове зобов'язання відповідача з єдиного податку з фізичних осіб за вересень 2013 року - вересень 2014 року в сумі 3041,20грн. станом на час судового розгляду справи є узгодженим.

Відповідно до п.59.1. ст.59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Суд встановив, що у зв'язку з несплатою узгодженого зобов'язання позивач прийняв податкову вимогу форми «Ф» від 08.04.2014 №48-19 на суму єдиного податку з фізичних осіб 1579грн. 60коп. Вказана вимога направлена відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення, однак повернута поштою із зазначенням причини повернення «за закінченням терміну зберігання».

В установленому законом порядку відповідач вимогу не оскаржив і до часу судового розгляду справи узгоджене зобов'язання з єдиного податку не сплачував, що підтверджується даними зворотного боку облікової картки відповідача з відповідного податку.

Підп.14.1.175. п.14.1. ст.14 ПК України передбачено, що сума узгодженого грошового зобов'язання не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк вважається податковим боргом.

Тому, сума узгодженого та не сплаченого грошового зобов'язання відповідача з єдиного податку з фізичних осіб за вересень 2013 року - вересень 2014 року в сумі 3041,20грн. є податковим боргом.

Згідно з п.95.2. ст.95 ПК України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Суд встановив, що з часу прийняття податкової вимоги до часу судового розгляду справи заборгованість відповідача з єдиного податку не переривалась, а недоїмка збільшувалась. Тому, погашенню підлягає вся сума заборгованості відповідача.

Суд звернув увагу, що єдиний податок згідно з підп.10.1.2. п.10.1. ст.10 ПК України належить до місцевих податків та зараховується до бюджетів місцевого самоврядування, що передбачено п.2 ч.1 ст.71 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 № 2456-VI.

Тому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення податкового боргу відповідача з єдиного податку з фізичних осіб за вересень 2013 року - вересень 2014 року в сумі 3041,20грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги стягнути податковий борг з відповідача через орган податкової служби (через позивача), суд взяв до уваги таке.

Підп.20.1.34 п.20.1 ст.20 ПК України встановлено право контролюючого органу звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

На підставі п.87.11 ст.87 ПК України орган стягнення може звернутися до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. При цьому, за рішенням суду він стягується державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Тому, зазначений позивачем спосіб виконання рішення не відповідає вищевказаній нормі ПК України, а отже в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 159 - 163, 254 - 256 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов Звенигородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (20200, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до місцевого бюджету податковий борг з єдиного податку з фізичних осіб за вересень 2013 року - вересень 2014 року в сумі 3041,20грн. (три тисячі сорок одну гривню 20коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

2. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з моменту проголошення постанови. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

3. Копію постанови направити сторонам.

Суддя А.М. Бабич