Справа № 544/2425/14-а
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2015-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 р.Справа № 544/2425/14-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бартош Н.С.

Суддів: Бегунца А.О. , Донець Л.О.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Пирятинському районі на постанову Пирятинського районного суду Полтавської області від 27.11.2014р. по справі № 544/2425/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Пирятинському районі

про визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, 20.11.2014 року звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Пирятинському районі (відповідач), в якому просив 20.11.2014 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови в проведенні перерахунку з 01 січня 2014 року щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до статті 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Пирятинському районі Полтавської області провести перерахунок та виплачувати без кінцевого терміну виплат щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю у відповідності до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, виходячи із мінімальної пенсії за віком встановленої статтею 28 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням норм ч.3 статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 1 січня 2014 року, з урахуванням виплачених сум, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, відшкодувати за рахунок держави.

Постановою Пирятинського районного суду Полтавської області від 27.11.2014 р. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Пирятинському районі Полтавської області щодо відмови у проведенні перерахунку щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю ОСОБА_1 відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з 21 травня 2014 по 03 серпня 2014 року.

Зобов'язано управління Пенсійного Фонду України у Пирятинському районі Полтавської області здійснити перерахунок та виплату щомісячної додаткової пенсії ОСОБА_1 за шкоду, заподіяну здоров'ю у відповідності до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, виходячи із мінімальної пенсії за віком встановленої ст. 28 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням норм ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з з 21 травня 2014 по 03 серпня 2014 року з урахуванням фактично отриманих сум.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Пирятинського районного суду Полтавської області від 27.11.2014 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а саме постанови Кабінету Міністрів України № 1210 від 23.11.2011 р. "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Закону України " Про державний бюджет України на 2014р", що привело до невірного вирішення справи.

Відповідно до ст. 183-2 справа розглянута в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 195 КАС України постанова переглянута в межах апеляційної скарги.

Судом встановлено, що позивач має статус ліквідатора наслідків Чорнобильської катастрофи 2 категорії, що підтверджується копією посвідчення серія НОМЕР_1 від 23.02.1993 року (а.с.13).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що розмір призначеної та виплачуваної пенсії не відповідає розміру, установленим Законом № 796-XII, а тому відмова відповідача привести їх у відповідність з цим Законом, є необгрунтованою.

Колегія суддів погоджується з висновками суду, виходячи з такого.

Статтею 49 Закону України № 796-ХІІ передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ст. 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України від 06.06.1996 р. особам, віднесеним до категорії 2, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 30 процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно ч. 3 ст. 67 Закону України № 796-ХІІ (в редакції від 09.07.2007р. згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. № 10-рп/2008) у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір додаткової пенсії, визначений відповідно до ст. 51 цього Закону за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій.

Статтею 63 Закону України № 796-ХІІ передбачено, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення даного спору, крім того це право гарантується Конституцією України (ч.2 ст.46 Конституції України).

Колегія суддів зазначає, що положеннями Законом України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) не було передбачено обмежень щодо застосування ст. 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що позивач у період з 21.05.2014 року має право на отримання додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі, який встановлено положеннями ст.51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

При цьому, вихідним критерієм розрахунку пенсії виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом про Державний бюджет України. Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Положення частини 3 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" щодо застосування розміру мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною 1 цієї статті, тільки стосовно визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, на думку колегії суддів, не є перешкодою для застосування даної величини мінімального розміру пенсії за віком до обрахування інших пенсій чи доплат, пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною 1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, колегія суддів зазначає, що при визначенні розміру пенсій позивачеві в період з 21.05.2014 року застосуванню підлягають ст.51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Посилання відповідача на виконання ним зобов'язань по нарахуванню та виплаті допомоги позивачу в межах відповідних бюджетних призначень, колегія суддів вважає неправомірними, виходячи з наступного.

Статтею 22 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи гарантуються. Таким чином, держава взяла на себе зобов'язання забезпечити реалізацію громадянами своїх конституційних прав.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіттям з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"28 лютого 1991 року N 796-XII визначено право громадян України, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, в тому числі на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у випадках та на умовах, передбачених цим Законом.

Колегія суддів зазначає, рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012 року визначено, що в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2. 1, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Згідно ст. 3 Бюджетного Кодексу України, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

З аналізу наведених норм вбачається, що визначення порядку та розмірів виплат зазначеним категоріям громадян делеговано Кабінету Міністрів України, однак відповідної постанови на час виникнення правовідносин та постановлення судового рішення в 2014 році прийнято не було.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що здійснюючи нарахування та виплату позивачу з 21.05.2014 р. додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі меншому ніж це передбачено ст. 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", відповідач діяв неправомірно.

Разом з цим, колегія суддів зауважує, Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 31.07.2014 р. N 1622-VII Прикінцеві положення доповнені пунктом 6-7, установлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 13, ст. 178 із наступними змінами), статей 5 та 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" (Відомості Верховної Ради України, 2005 р., N 4, ст. 94 із наступними змінами), Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., N 15, ст. 111 із наступними змінами), статей 14, 22, 37 та 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 29, ст. 399 із наступними змінами), пункту "ж" частини першої статті 77 Основ законодавства України про охорону здоров'я (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 4, ст. 19 із наступними змінами), статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 45, ст. 425 із наступними змінами), статті 43 Гірничого закону України (Відомості Верховної Ради України, 1999 р., N 50, ст. 433 із наступними змінами), статей 61, 62, 63 та 64 Закону України "Про жертви нацистських переслідувань" (Відомості Верховної Ради України, 2000 р., N 24, ст. 182 із наступними змінами) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Наведені зміни набули чинності 03.08.2014 року, а отже з 21.05.2014 року по 02.08.2014 року положення вище перелічених законодавчих актів підлягали застосуванню відповідачем без будь-яких обмежень.

Судом встановлено, що, починаючи з 21.05.2014 р. відповідач здійснював виплату додаткової пенсії позивачу в розмірах , визначених постановою Кабінету Міністрів України № 1210 від 23.11.2011 р. "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Між тим, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, з 21.05.2014 р. відповідач мав проводити виплату додаткової пенсії в розмірах, встановлених ст. 51 Закону України № 796-ХІІ, а не Постановою КМУ № 1210 від 23.11.2011 р.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що дії відповідача щодо виплати позивачу додаткової пенсії у менших розмірах, ніж встановлено ст.51 Закону № 796-XII, є неправомірними.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Пирятинському районі залишити без задоволення.

Постанову Пирятинського районного суду Полтавської області від 27.11.2014р. по справі № 544/2425/14-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя Бартош Н.С.
Судді Бегунц А.О. Донець Л.О.