Справа № 825/3994/14
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2015 року Чернігів Справа № 825/3994/14

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Соломко І.І.,

за участю секретаря Федоренка Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держземагенства у Чернігівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Козелецька районна державна адміністрація про визнання протиправними дій, -

В С Т А Н О В И В:

До Чернігівського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (надалі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Держземагентства України у Чернігівській області (надалі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Козелецька районна державна адміністрація (надалі-третя особа), в якому просить суд визнати дії Головного управління Держемагенства у Чернігівській області щодо не розгляду клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки протиправними.

На обґрунтування позову зазначила, що з метою отримання у власність земельної ділянки площею 1,5000 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Скрипчинської сільської ради, Козелецького району Чернігівської області, звернулась до Головного управління Держземагентства України у Чернігівській області з відповідною заявою та проектом землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки, однак відповідач повідомив про неможливість розгляду її клопотання. Вважає такі дії протиправними.

В судове засідання позивач, не з'явився, в позовній заяві просив розглядати за відсутністю, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за відсутності його представника та заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні позову. При цьому зазначив, що згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 №5245-VI з 01.01.2013 року Головне управління Держемагенства у Чернігівській області реалізує свої повноваження в частині надання земельних ділянок у власність шляхом прийняття рішень у вигляді наказів. За таких обставин вважає, що з цього часу Козелецька районна державна адміністрація Чернігівської області не мала повноважень на прийняття рішень з цих питань.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надіслав заяву про розгляд справи без участі та зазначив, що не заперечує стосовно позовних вимог позивача про визнання протиправними дій.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Відповідно до частини першої статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Судом встановлено, що розпорядженням Козелецької районної державної адміністрації від 03.11.2011 № 592 надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтованою площею 1,5000 га безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності на території Скрипчинської сільської ради та у п.2 цього розпорядження зазначено, що дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки дійсний протягом одного року (а.с. 6).

11.12.2013 розпорядженням голови Козелецької районної державної адміністрації №352 внесено зміни до розпорядження Козелецької РДА від 03.11.2011 №592, а саме пункт 2 виключено(а.с.8).

З метою отримання у власність земельної ділянки площею 1,5000 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Скрипчинської сільської ради, Козелецького району Чернігівської області, позивач звернулась до Головного управління Держземагентства України у Чернігівській області з відповідною заявою, яка зареєстрована за № П-2896/5/5-14 та проектом землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки та просила відповідача прийняти наказ про передачу їй у власність даної земельної ділянки. В заяві зазначила, що проект розроблений у повному обсязі, погоджений усіма передбаченими законодавством службами та органами державної влади(а.с.45).

За результатами розгляду вказаних документів, Головне управління Держземагенства у Чернігівській області листом від 31.07.2014 за № П-2896/0-1243/6-14 повідомило позивача про неможливість розгляду клопотання по суті та прийняття відповідного рішення, оскільки розпорядження Козелецької районної державної адміністрації «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1» від 03.11.2011 №592 втратило чинність, так як дійсне протягом року. Також, згідно статті 150 Земельного кодексу України в проекті землеустрою відсутня інформація про відношення ґрунтового покриву до особливо цінних земель. Акт прийому-передачі межових знаків на зберігання за формою визначеною «Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», затвердженої наказом Держкомзему від 18.05.2010 №376.(а.с.9).

З огляду на зміст позовних вимог, предметом спору є протиправність дій відповідача щодо не розгляду клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,5000 га для ведення особистого сільського господарства розташованої на території Скрипчинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області та прийняття відповідного рішення.

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Згідно статті 19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України від 25.10.2001 №2768-III, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно статті 15-1 Земельного кодексу України до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом, тощо.

Частиною першою статті 116 Земельного кодексу України (на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до частини першої статті 118 Земельного Кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Абзацом третім частини сьомої статті 118 Земельного кодексу передбачено, що у разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

З огляду на вищевказану норму, суд дійшов висновку, що ненадання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не перешкоджає процесу відведення земельної ділянки, оскільки здійснення замовлення на виготовлення проектної документації можливо без отримання дозволу на її виготовлення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 10.12.2013(справа № 21-358а13), яка в силу статті 244-2 КАС України, є обов'язковою для всіх судів України.

Частиною четвертою статті 122 Земельного кодексу України (на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 №5245-VI з 01.01.2013 повноваження щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування передані Центральному органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальним органам.

Територіальним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин в Чернігівській області є Головне управління Держземагенства України в Чернігівській області.

Тобто, на час звернення позивача питання розгляду заяв (клопотань) щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування було віднесено до компетенції Головного управлення Держземагенства в Чернігівській області.

Згідно частини дев'ятої статті 118 Земельного Кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких в статті 118 Земельного кодексу України уповноважені органи приймають одне з відповідних рішень. При цьому таких повноважень, як перевірка правомірності надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, органу виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, не надано. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Тому посилання відповідача в листі-відповіді від 31.07.2014 № П-2896/0-1243/6-14 на розпорядження Козелецької районної державної адміністрації «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1» від 03.11.2011 №592, суд вважає безпідставними.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (частини десята та одинадцята статті 118 Земельного Кодексу України).

Рішення Головного управління Держземагенства України в Чернігівській області з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин оформлюється наказом.

Згідно Положення про Головне управління Держземагенства України в Чернігівській області, затвердженого наказом Державного агентства земельних ресурсів України від 14.06.2013 № 267 накази Головного управління підписує начальник.

Виходячи з наведеного слід зазначити, що Головне управління Держземагенства в Чернігівській області уповноважене за результатами розгляду заяви позивача та проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки прийняти одне з двох рішень про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або відмову у наданні. При цьому суд зазначає, що будь-яке рішення відповідача з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин має бути оформлено розпорядчим документом (наказом).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач направив позивачу інформаційний лист від 31.07.2014 № П-2896/0-1243/6-14 на повідомлення про певні обставини та положення нормативно-правових актів.

Інформаційний лист не є розпорядчим документом органу виконавчої влади чи актом індивідуальної дії в розумінні статті 17 КАС України, так як не має обов'язкового характеру і не тягне за собою правових наслідків, його не можна вважати рішенням, дією або бездіяльністю відповідача, яке породжує, змінює або припиняє права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення вимог позивача в даному випадку відсутні.

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Як вбачається з положень статті 118 Земельного кодексу, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Проект землеустрою погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України.

Проект землеустрою повинен відповідати вимогам статті 50 Закону України «Про землеустрій» .

Таким чином, відповідач до прийняття відповідного рішення (наказу) перевіряє поданий на затвердження проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на відповідність вищевказаним вимогам чинного законодавства України.

Докази, які б підтверджували вчинення таких дій відсутні.

Надавши правову оцінку всім обставинам справи, суд з метою захисту прав та інтересів позивача в узгодженні з вимогами статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає вийти за межі позовних вимог та захистити права позивача шляхом зобов'язання Головне управління Держземагентства України у Чернігівській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 26.05.2014 № П-2896/5/5-14 про затвердження проекту відведення земельної ділянки площею 1,5000 га для ведення особистого селянського господарства розташованої на території Скрипчинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області та прийняти відповідне рішення в порядку та строки, визначені чинним законодавством України.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 9, 11, 69-71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Чернігівський окружний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Зобов'язати Головне управління Держземагентства України у Чернігівській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 26.05.2014 № П-2896/5/5-14 про затвердження проекту відведення земельної ділянки площею 1,5000 га для ведення особистого селянського господарства розташованої на території Скрипчинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області та прийняти відповідне рішення в порядку та строки, визначені чинним законодавством України.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя І.І. Соломко