Справа № 1304/10582/12
Суддя: Мікула О.І.
Дата ухвалення: 2015-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року Справа № 876/599/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді - Мікули О.І.,

суддів - Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

з участю секретаря судового засідання - Рак Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Галицького районного суду м.Львова від 20 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту містобудування Львівської міської ради, треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради про скасування рішення суб'єкта владних повноважень, -

в с т а н о в и в :

16 листопада 2012 року позивач - ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача - Департаменту містобудування Львівської міської ради, третіх осіб - ОСОБА_2, ОСОБА_3, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, в якому просила визнати незаконним та скасувати наказ департаменту землеустрою та планування забудови міста Львівської міської ради від 16 листопада 1999 року №309 «Про реконструкцію кв.2 з прибудовою до неї ОСОБА_2 житлового будинку АДРЕСА_1».

Постановою Галицького районного суду м.Львова від 20 грудня 2013 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивач ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального та процессуального права, покликаючись на те, що судом першої інстанції не враховано те, що оскаржуваним наказом департаменту надано право на розширення квартири АДРЕСА_1 за рахунок спільної сумісної власності інших мешканців цього ж будинку, а не про просте переобладнання горища та прибудову до будинку (для спільних господарських потреб), а тому оскаржуваний наказ порушує права позивача, як власника кв.№1 у цьому будинку. Крім того, будинок по АДРЕСА_1 є пам'яткою архітектури місцевого значення, тому для отримання дозволу на реконструкцію квартири з прибудовою до будинку необхідно отримати погодження управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, однак таке не видавалося. Невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи полягає у тому, що суд в постанові зазначив про те, що в судовому засіданні суд оглянув оригінали висновків СДПЧ-2 Галицького району м. Львова від 13.10.1999 р. №2/844 та санепідемстанції Галицького району м. Львова від 07.10.1999 р. №22838/01, однак такі оглянуті в судовому засіданні не були. Крім того, позивачка покликається на порушення норм процесуального права, оскільки при зверненні до суду просила поновити строк звернення до суду, однак таке вирішено не було. Просить скасувати оскаржувану постанову та винести нову, якою позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Апелянт - ОСОБА_1 та третя особа- ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважають висновки суду першої інстанції неправильними та необгрунтованими, просять скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Представник відповідача- Департаменту містобудування Львівської міської ради- Гнатковська М.І. в судовому засіданні у вирішенні спору покликалася на розсуд суду.

Представник третьої особи- Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради- Хандин О.В. в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними, оскільки будинок по АДРЕСА_1 є пам'яткою архітектури місцевого значення, тому для отримання дозволу на реконструкцію квартири з прибудовою до будинку необхідно отримати погодження управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, однак такого не видавалося. Просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Третя особа- ОСОБА_2 у судове засідання не прибула, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлена належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи в її відсутності за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів, оскільки вона належним чином повідомлена, а її явка в суд апеляційної інстанції не є обов'язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки, представника відповідача та третіх осіб, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Департаментом землеустрою та планування забудови міста Львівської міської ради 16 листопада 1999 р. прийнято наказ №309 «Про реконструкцію кв.2 з прибудовою до неї гр. ОСОБА_2 житлового будинку АДРЕСА_1», відповідно до якого, розглянувши звернення гр.ОСОБА_2, проектні пропозиції реконструкції квартири АДРЕСА_1 з прибудовою до неї, згоду власника квартири №1 на реконструкцію квартири №2 з прибудовою до будинку, враховуючи висновки СППЧ-2 Галицького району м.Львова від 13 жовтня 1999р. №2/844, санепідемстанції Галицького району м.Львова від 07 жовтня 1999р. № 22838/01 про можливість проведення реконструкції квартири АДРЕСА_1, департамент землеустрою та планування забудови міста дозволив ОСОБА_2 проектування реконструкції квартири АДРЕСА_1; у встановленому порядку одержати в головному управлінні архітектури і містобудування вихідні дані на проектування та реконструкцію; виготовити робочий проект на реконструкцію квартири з прибудовою до неї та погодити його в головному управлінні архітектури і містобудування; отримати в міській інспекції Держархбудконтролю дозвіл на ведення будівельних робіт (дозвіл на реконструкцію); після завершення реконструкції будинку оформити у встановленому порядку в міській інспекції Держархбудконтролю (пл.Ринок,1) документи для прийняття будинку в експлуатацію.

В судовому засіданні також встановлено, що будівельні роботи ОСОБА_2 проводила приблизно у 2000 році, позивач проживала за вказаною адресою, однак за захистом свого порушеного права не зверталася. З позовом до суду звернулася лише 16 листопада 2012 року, коли отримала відповідь з Департаменту містобудування 09 серпня 2012 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що не здобуто доказів порушення норм права Департаментом землеустрою та планування забудови міста Львівської міської ради 16 листопада 1999 р. при прийнятті наказу №309 «Про реконструкцію кв.2 з прибудовою до неї гр. ОСОБА_2 житлового будинку АДРЕСА_1».

Даючи правову оцінку висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно зі ст.71 ЦК України (1963 року), який діяв на час прийняття оскаржуваного наказу, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Отже, вказаною нормою визначено строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права.

Відповідно до ст.76 ЦК України (1963 року) перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Таким чином, перебіг позовної давності по даному позову повинен був початися з часу, коли позивачка ОСОБА_1 дізналася про прийняття спірного наказу Департаменту землеустрою та планування забудови міста Львівської міської ради від 16 листопада 1999р.

Колегія суддів звертає увагу на те, що для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Як достовірно встановлено в судовому засіданні, позивачка є співвласником кв.АДРЕСА_2, там постійно проживає, про будівельні роботи, які проводились ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 у 2000 році їй було відомо. Крім того, позивачці було відомо, що її мама- ОСОБА_3- співвласник квартири №1, надавала згоду на проведення будівельних робіт по добудові до будинку АДРЕСА_2 реконструкцію квартири №2 (а.с.14).

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачка не тільки безпосередньо була обізнана про порушення свого права, але й об'єктивно могла знати про обставини його порушення.

Разом з тим, ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом про скасування наказу Департаменту землеустрою та планування забудови міста Львівської міської ради від 16 листопада 1999р. лише 16 листопада 2012 року, тобто з пропуском строку звернення до суду.

Колегія суддів вважає, що до поважних необхідно відносити лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з відповідним позовом.

Разом з тим, позивачем не доведено суду поважності причин пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Згідно зі ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановлюється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Крім того, колегія суддів зазначає, що строки в адміністративному судочинстві встановлені з метою дисциплінування учасників процесу та створення їм рівних умов для захисту своїх оспорюваних, порушених чи не визнаних прав та інтересів.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи усі вищенаведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови порушено вимоги норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим постанова суду підлягає скасуванню, а позовна заява залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст. 155, 160, 195, 196, п.4 ч.1 ст.198, ст.ст.203, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Галицького районного суду м.Львова від 20 грудня 2013 року у справі № 1304/10582/12 - скасувати та прийняти ухвалу, якою позов ОСОБА_1 до Департаменту містобудування Львівської міської ради, треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради про скасування рішення суб'єкта владних повноважень залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик

Повний текст ухвали виготовлено 30 січня 2015 року.