Справа № 826/19565/14
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2015-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 січня 2015 року № 826/19565/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши у письмовому провадження адміністративну справу
за позовом Управління Пенсійного фонду України в Малинському районі Житомирської області
доВідділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві
третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет позову Державне підприємство «Машинобудівна фірма «Артем»
провизнання неправомірними дій, визнання незаконною постанови -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Управління Пенсійного фонду України в Малинському районі Житомирської області (далі - УПФУ в Малинському районі Житомирської області, позивач) з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві (далі - ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві, відповідач), про:

- визнання неправомірними дії державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві по примусовому виконанню виконавчого листа № 826/12124/14, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва в адміністративній справі № 826/12124/14 про стягнення з Державного підприємства «Машинобудівна фірма «Артем» на користь управління Пенсійного фонду України в Малинському районі 1 385 626,66 гривень заборгованості;

- визнання незаконною постанову державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві від 26 листопада 2014 року про повернення виконавчого документа - виконавчого листа № 826/12124/14, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва в адміністративній справі № 826/12124/14 про стягнення з Державного підприємства «Машинобудівна фірма «Артем» на користь управління Пенсійного фонду України в Малинському районі Житомирської області 1 385 626,66 гривень заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що державний виконавець ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві діяв всупереч положенням Закону України «Про виконавче провадження», щодо неупередженого та своєчасного вчинення виконавчих дій, спрямованих на примусове виконання виконавчого документу, що призвело до неправомірного прийняття ним постанови про повернення виконавчого документа.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги повністю підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову та дав пояснення про те, що державний виконавець ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений положеннями законодавства України.

В судове засідання представник третьої особи не з'явився, причину не явки суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи суду не надав.

Відповідно до вимог ч. 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України в зв'язку з неявкою в судове засідання представника третьої особи, суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

26 листопада 2014 року старшим державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Волошиною М.Д., прийнято постанову про повернення виконавчого документа у виконавчому провадженні № 45382476, яка мотивована тим, що до відділу ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві надійшла ухвала Київського апеляційного адміністративного суду № 826/12124/14 від 22 жовтня 2014 року, якою відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2014 року.

Не погоджуючись із діями відповідача по примусовому виконанні виконавчого документу та прийнятою постановою від 26 листопада 2014 року, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд частково погоджується з доводами позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV (далі - Закон № 606-ХІV) та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 статті 11 Закону № 606-ХІV встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби (ч. 1 статті 25 Закону № 606-ХІV).

Згідно з ч.2 статті 25 Закону № 606-ХІV, державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ч. 1 статті 48 Закону № 606-ХІV, виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

Про повернення виконавчого документа державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом (ч. 3 статті 48 Закону № 606-ХІV).

Згідно з ч. 1 статті 50 Закону № 606-ХІV, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, на адресу ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві 07 листопада 2014 року надійшла заява начальника Управління Пенсійного фонду України в Малинському районі Житомирської області від 28 жовтня 2014 року № 7922/06 про примусове виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2014 року по справі № 826/12124/14 про стягнення з ДП «Машинобудівна фірма «Атрем» заборгованості у сумі 1 385 626,66 грн.

До вказаної заяви було додано оригінал виконавчого листа від 17 жовтня 2014 року № 826/123124/14.

10 листопада 2014 року старшим державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Волошиною М.Д., на підставі виконавчого листа № 826/12124/14, виданого 17 жовтня 2014 року Окружним адміністративним судом міста Києва, прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 45382476 з примусового виконання рішення суду, яким зобов'язано стягнути з ДП «Машинобудівна фірма «Атрем» на користь УПФУ в Малинському районі Житомирської області борг у сумі 1 385 626,66 грн.

Державне підприємство «Машинобудівна фірма «Артем» звернулось до відповідача із заявою (вих. № 07/1400 від 25 листопада 2014 року) про зупинення виконавчого провадження на підставі прийнятої Київським апеляційним адміністративним судом ухвали від 22 жовтня 2014 року по справі № 826/12124/14 про відкриття апеляційного провадження по апеляційній скарзі Державного підприємства «Машинобудівна фірма «Атрем» в особі Філії № 1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2014 року у справі за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України в Малинському районі Житомирської області

26 листопада 2014 року старшим державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Волошиною М.Д., прийнято постанову про повернення виконавчого документа, відповідно до якої виконавчий лист від 17 жовтня 2014 року № 826/12124/14 повернуто в орган, який його видав, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Підставою для прийняття вказаної постанови стала, надіслала на адресу ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві, ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2014 року по справі № 826/12124/14 про відкриття апеляційного провадження.

Щодо встановлених під час розгляду даної адміністративної справи фактів суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Водночас, п. 8 ч. 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушуються, створено або створюють перешкоди для реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

У той же час, суд зазначає, що до компетенції відповідача згідно положеннями Закону № 606-XIV, у разі наявності підстав, передбачених цим Законом відноситься прийняття постанови про повернення виконавчого документу.

Отже, на думку суду, визнання неправомірними дій відповідача по примусовому виконанні виконавчого листа № 826/12124/14, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва 17 жовтня 2014 року, не буде мати на меті відновлення порушених прав та інтересів позивача, через неналежного обраний спосіб захисту, у зв'язку із чим відповідні вимоги позивача задоволені бути не можуть.

У той же час, надаючи оцінку правомірності постанови відповідача про повернення виконавчого документа, суд виходить з того, що вона прийнята всупереч положенням ч. 1 статті 48 Закону № 606-XIV, з огляду на те, що постанова Окружного адміністративного суду від 29 вересня 2014 року по справі № 826/12124/14 підлягає негайному виконанню на підставі частини 1 статті 256 та пункту 8 частини 6 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, про що зазначено у виконавчому листі від 17 жовтня 2014 року.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України скорочене провадження застосовується в адміністративних справах щодо стягнення грошових сум, які ґрунтуються на рішеннях суб'єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження.

Пунктом 8 частини 6 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у постанові, прийнятій у скороченому провадженні, зазначаються обов'язок відповідача виконати постанову негайно, крім постанови в адміністративній справі, передбаченій пунктом 2 частини першої цієї статті.

Так, відповідно до положень частини 1 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України, негайно також виконуються постанови суду, прийняті в порядку скороченого провадження у адміністративних справах, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5, 6 частини першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене, відповідачем неправомірно прийнято оскаржувану постанову з підстав відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття такої апеляційної скарги до розгляду.

Крім того, суд звертає увагу на те, що на час розгляду вказаної адміністративної справи суду надано копію ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2014 року по справі № 826/12124/14, якою апеляційну скаргу Державного підприємства «Машинобудівна фірма «Артем» в особі Філії № 1 залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2014 року - без змін.

Таким чином, постанова відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві від 26 листопада 2014 року про повернення виконавчого документа, винесена в рамках виконавчого провадження № 45382476 не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, у зв'язку із чим підлягає скасуванню.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статей 69, 70 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог і на підставі ч. 2 ст. 11, п. 1 ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за необхідне адміністративний позов Управління Пенсійного фонду України в Малинському районі Житомирської області задовольнити повністю.

У зв'язку з тим, що позивач, відповідно до приписів пункту вісімнадцятого частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, звільнений від сплати судового збору, питання розподілу судових витрат судом не вирішувалося.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 181, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Управління Пенсійного фонду України в Малинському районі Житомирської області задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 26 листопада 2014 року про повернення виконавчого документа, винесену по виконавчому провадженню № 45382476.

3. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 КАС України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко