Справа № 826/15921/14
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Ісаєнко Ю.А., Федотова І.В.,

при секретарі - Пономаренко О.В.,

за участю представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Служби безпеки України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Служби безпеки України, в якому просила:

1) - визнати неправомірною відмову у наданні їй Службою безпеки України інформації в розрізі кожної області окремо по місяцях березень, квітень, травень, червень, липень 2014 року про те: - який фонд оплати праці в гривнях був встановлений для оплати праці співробітників Служби безпеки України в АР Крим, СБУ в Донецькій та Луганській областях; - яка кількість співробітників працювала в Службі безпеки України в АР Крим, СБУ в Донецькій та Луганській областях окремо в березні, квітні, травні, червні, липні 2014 року; - яка кількість співробітників Служби безпеки України в АР Крим, СБУ в Донецькій та Луганській областях отримувала заробітну платню окремо в березні, квітні, травні, червні, липні 2014 року, згідно запиту позивачки від 24 липня 2014 року;

2) - зобов'язати Службу безпеки України надати позивачці інформацію в розрізі кожної окремої області окремо по місяцях березень, квітень, травень, червень, липень 2014 року про те: - який фонд оплати праці в гривнях був встановлений для оплати праці співробітників Служби безпеки України в АР Крим, СБУ в Донецькій та Луганській областях; - яка кількість співробітників працювала в Службі безпеки України в АР Крим, СБУ в Донецькій та Луганській областях окремо в березні, квітні, травні, червні, липні 2014 року; - яка кількість співробітників Служби безпеки України в АР Крим, СБУ в Донецькій та Луганській областях отримувала заробітну платню окремо в березні, квітні, травні, червні, липні 2014 року.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 листопада 2014 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 листопада 2014 року та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 24 липня 2014 року звернулась до Служби безпеки України з запитом щодо доступу до публічної інформації, в якому просила надати їй інформацію в розрізі кожної області окремо по місяцях березень, квітень, травень, червень, липень 2014 року про те: - який фонд оплати праці в гривнях був встановлений для оплати праці співробітників Служби безпеки України в АР Крим, СБУ в Донецькій та Луганській областях; - яка кількість співробітників працювала в Службі безпеки України в АР Крим, СБУ в Донецькій та Луганській областях окремо в березні, квітні, травні, червні, липні 2014 року; - яка кількість співробітників Служби безпеки України в АР Крим, СБУ в Донецькій та Луганській областях отримувала заробітну платню окремо в березні, квітні, травні, червні, липні 2014 року.

Листом від 07 серпня 2014 року №21/1/1-3-1-п/54-3 відповідач надав відповідь, в якій, посилаючись на пункти 5.15 і 14.2 Переліку, повідомив, що запитувана інформація відповідно до вимог статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» належить до інформації з обмеженим доступом, так як віднесена до відомостей, що становлять службову інформацію. Тому, з огляду на викладене та виходячи з приписів пункту 2 частини першої статті 22 Закону та підпункту «б» пункту 3.18 Інструкції, надати інформацію на запит позивачки, відповідач не вважав за можливе.

Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що інформація, яку бажала отримати позивач є службовою інформацією Служби безпеки України, доступ до якої обмежений у відповідності з положеннями Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Проте, колегія суддів не в повній мірі погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та до інформації, що становить суспільний інтерес визначено Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Згідно з частиною першою статті 1, пунктом 2 частини першої статті 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до статті 12 вказаного Закону суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Розпорядників інформації для цілей цього Закону визначено статтею 13 вказаного Закону і ними визнаються:

1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків;

4) суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про Службу безпеки України», Служба безпеки України є державним правоохоронним органом спеціального призначення, який забезпечує державну безпеку України.

Служба безпеки України підпорядкована Президенту України.

Статтею 7 Закону України «Про Службу безпеки України» встановлено, що Служба безпеки України інформує про свою діяльність через засоби масової інформації, шляхом надання відповідей на запити на доступ до публічної інформації та в інших формах у визначеному законодавством порядку.

Забороняється встановлювати обмеження на інформацію щодо загального бюджету Служби безпеки України, її компетенції та основних напрямів діяльності, а також випадків протиправних дій органів і співробітників Служби безпеки України.

Не підлягає розголошенню інформація з обмеженим доступом, крім випадків, передбачених законами України

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Такі випадки встановлені частиною першою статті 6 цього Закону, згідно з якою публічною інформацією з обмеженим доступом, є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Згідно з частиною другою вказаної статті обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає сусупільний інтерес в її отриманні.

Відповідно до ч.5 ст.6 Закону, не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

Згідно з ст. 9 Закону, відповідно до вимог частини другої статті 6 цього закону до службової може належати така інформація: 1) що міститься в документах суб'єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов'язані з розробкою напряму діяльності установи або здійснення контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень; 2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

Документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф "для службового користування". Доступ до таких документів надається відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

Перелік відомостей, що становлять службову інформацію, який складається органами державної влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб'єктами владних повноважень, у тому числі на виконання делегованих повноважень, не може бути обмеженим у доступі.

На виконання частини 3 статті 9 Закону та підпунктів 8, 9 пункту 2 Указу Президента України від 05.05.2011 №547 «Питання забезпечення органами виконавчої влади доступу до публічної інформації» затверджено перелік відомостей, що становлять службову інформацію у СБУ, який оприлюднено на офіційному веб-сайті www.sbu.gov.ua в мережі Інтернет та кожен має можливість ознайомитись з даною інформацією.

Пунктом 5.15 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у Службі безпеки України, затвердженого наказом Центрального управління Служби безпеки України від 21 серпня 2012 року №400 до відомостей, що становлять службову інформацію віднесені відомості щодо штатів, штатної чисельності, штатної розстановки, штатного розкладу, фактичної укомплектованості, структурно-функціональної побудови або назв функцій у цілому щодо окремого підрозділу СБ України.

Пунктом 14.2 Переліку до відомостей, що становлять службову інформацію віднесені відомості щодо фінансового забезпечення оперативно-службової діяльності підрозділів СБ України.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, колегія суддів зазначає, що зазначені обмеження відомостей не стосуються запитуваної позивачем інформації щодо розміру фонду оплати праці Служби Безпеки України в АР Крим, СБУ в Донецькій та Луганській областях, оскільки вона не стосується фінансового забезпечення оперативно-службової діяльності підрозділів СБ України та відомостей щодо штатів, штатної розстановки та іншого щодо окремого підрозділу Служби Безпеки України.

З огляду на викладене, позовні вимоги щодо визнання неправомірною відмови у наданні ОСОБА_3 Службою безпеки України інформації в розрізі кожної області окремо по місяцях березень, квітень, травень, червень, липень 2014 року щодо фонду оплати праці в гривнях, який був встановлений для оплати праці співробітників Служби безпеки України в АР Крим, СБУ в Донецькій та Луганській областях та зобов'язання Служби безпеки України надати ОСОБА_3 інформацію в розрізі кожної окремої області окремо по місяцях березень, квітень, травень, червень, липень 2014 року щодо фонду оплати праці в гривнях, який був встановлений для оплати праці співробітників Служби безпеки України в АР Крим, СБУ в Донецькій та Луганській областях підлягають задоволенню.

Стосовно решти інформації, яку бажала отримати позивач, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що остання є службовою інформацією Служби безпеки України, доступ до якої обмежений у відповідності з положеннями Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянт надав до суду належні докази, що підтверджують факт протиправності в частині рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив скасувати її та ухвалити нове рішення, оскільки судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А НО В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 листопада 2014 року - скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання неправомірною відмову у наданні їй Службою безпеки України інформації в розрізі кожної області окремо по місяцях березень, квітень, травень, червень, липень 2014 року щодо фонду оплати праці в гривнях, який був встановлений для оплати праці співробітників Служби безпеки України в АР Крим, СБУ в Донецькій та Луганській областях та зобов'язання Служби безпеки України надати ОСОБА_3 інформацію в розрізі кожної окремої області окремо по місяцях березень, квітень, травень, червень, липень 2014 року щодо фонду оплати праці в гривнях, який був встановлений для оплати праці співробітників Служби безпеки України в АР Крим, СБУ в Донецькій та Луганській областях та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги в цій частині задовольнити.

Визнати неправомірною відмову у наданні ОСОБА_3 Службою безпеки України інформації в розрізі кожної області окремо по місяцях березень, квітень, травень, червень, липень 2014 року щодо фонду оплати праці в гривнях, який був встановлений для оплати праці співробітників Служби безпеки України в АР Крим, СБУ в Донецькій та Луганській областях.

Зобов'язати Службу безпеки України надати ОСОБА_3 інформацію в розрізі кожної окремої області окремо по місяцях березень, квітень, травень, червень, липень 2014 року щодо фонду оплати праці в гривнях, який був встановлений для оплати праці співробітників Служби безпеки України в АР Крим, СБУ в Донецькій та Луганській областях та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги в цій частині задовольнити.

В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 листопада 2014 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Оксененко

Судді:

Ю.А. Ісаєнко

І.В. Федотов

Постанову в повному тексті виготовлено 31.01.2015 року.

Головуючий суддя Оксененко О.М.

Судді: Ісаєнко Ю.А.

Федотов І.В.