Справа № 804/6837/13-а
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2015 року м. Київ К/800/44753/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Єрьоміна А.В.,

Цуркана М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 червня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2014 року у справі за позовом Державного підприємства «Придніпровська залізниця» до Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області про визнання незаконною вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Придніпровська залізниця» (надалі - позивач, Підприємство) звернулось до суду із позовом до Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області (надалі - відповідач, Інспекція), в якому просило визнати незаконним пункт вимоги Інспекції від 12 квітня 2013 року № 04-05-05-15/4808 в частині зобов'язання проведення перерахунку та відповідних взаємозвірок щодо сум внесків до територіальних відділень Пенсійного фонду України та повернення зайво сплачених коштів (зарахування в рахунок майбутніх платежів) у розмірі 7933 грн. 39 коп.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 червня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2014 року, адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки суди попередніх інстанцій, приймаючи оскаржувані рішення, порушили норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясували обставини справи, висновки судів не відповідають обставинам справи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 26 листопада 2012 року по 25 лютого 2013 року (із призупиненням з 10 грудня 2012 року по 12 грудня 2012 року, з 25 грудня 2012 року по 15 січня 2013 року та з 31 січня 2013 року по 01 лютого 2013 року для проведення зустрічних звірок) Інспекцією проведено ревізію фінансово-господарської діяльності позивача та окремих його структурних підрозділів за період з 1 січня 2010 року по 30 вересня 2012 року.

4 березня 2013 року за результатами вказаної перевірки складено акт №05-21/04 (далі - акт ревізії), яким,зокрема, встановлено, що в порушення пункту 2 Переліку видів оплати праці та інших виплат, на які не нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та які не враховуються при обчисленні середньомісячної заробітної плати для призначення пенсій, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 18 травня 1998 року №697, статті 2 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 26 червня 1997 року №400/97-ВР, пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26 грудня 1992 року №13-92 зайво нараховано та сплачено збір на обов'язкове державне пенсійне страхування в 2010 році у сумі 7933,39 грн. на фонд нарахованої компенсації за невикористану відпустку працівників (окрім компенсації за невикористану відпустку при звільненні працівників) ВСП «Кримська дирекція залізничних перевезень».

На акт ревізії Підприємством подані заперечення.

Відповідно до листа Інспекції від 8 квітня 2013 року №04-05-05-15/4484 «Про направлення висновків на заперечення» відповідач повідомив, що заперечення були розглянуті та підготовлені висновки, однак заперечення не прийняті.

12 квітня 2013 року відповідач виніс вимогу №04-05-05-15/4808 про усунення недоліків і порушень за наслідками ревізії.

Не погоджуючись із вищевказаним пунктом вимоги та висновками акту ревізії, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування вимоги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої та другої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Законом України від 26 січня 1993 № 2939-XII Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (надалі - Закон № 2939-XII) визначено правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні.

Статтею 2 Закону № 2939-XII (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні

закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 2939-XII, інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Статтею 11 Закону № 2939-XII плановою виїзною ревізією вважається ревізія у підконтрольних установах, яка передбачена у плані роботи органу державного фінансового контролю і проводиться за місцезнаходженням такої юридичної особи чи за місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така планова виїзна ревізія. Планова виїзна ревізія проводиться за сукупними показниками фінансово-господарської діяльності підконтрольних установ за письмовим рішенням керівника відповідного органу державного фінансового контролю не частіше одного разу на календарний рік. Право на проведення планової виїзної ревізії підконтрольних установ надається лише у тому разі, коли їм не пізніше ніж за десять днів до дня проведення зазначеної ревізії надіслано письмове повідомлення із зазначенням дати початку та закінчення її проведення. Тривалість планової виїзної ревізії не повинна перевищувати 30 робочих днів. Продовження термінів проведення планової або позапланової виїзної ревізії можливе лише за рішенням суду на термін, що не перевищує 15 робочих днів для планової виїзної ревізії та 5 робочих днів для позапланової виїзної ревізії.

Частиною третьою статті 2 Закону № 2939-XII порядок проведення органом державного фінансового контролю державного фінансового аудиту, інспектування та перевірок державних закупівель установлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року №550 (надалі - Порядок №550).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, прийшов до висновку, що суми грошових компенсацій у випадку невикористання щорічних (основної та додаткової) відпусток, які включені до складу фонду додаткової заробітної плати є базою для нарахування страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки відносяться до фонду оплати праці, а тому нарахування позивачем страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в 2010 році у сумі 7933,39 грн. на фонд нарахованої компенсації за невикористану відпустку працівників (окрім компенсації за невикористану відпустку при звільненні працівників) ВСП «Кримська дирекція залізничних перевезень» є обґрунтованим.

Колегія суддів погоджується із даним висновком з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 статті 2 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 26 червня 1997 №400/97-ВР (в редакції від 4 червня 2008 року, що була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, об'єктом оподаткування є фактичні витрати на оплату праці працівників, які включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України "Про оплату праці" (крім сум виплат, що не враховуються при визначенні бази нарахування страхових внесків відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян»), а також винагороди, що виплачуються громадянам за виконання робіт (послуг) за угодами цивільно-правового характеру.

Разом з тим, згідно п.22.10 статті 22 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22 травня 2003 року №889-ІV (в редакції від 1 січня 2010 року) Декрет Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян"» від 26 грудня 1992 року №13-92 (надалі - Декрет №13-92) визнано таким, що втратив чинність, крім розділу ІV у частині оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 23 березня 1999 року №539-ХІV внесено зміни до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 26 червня 1997 №400/97-ВР.

А тому з моменту офіційного оприлюднення, а саме з 2 червня 1999 року, вищенаведеного закону Перелік видів оплати праці та інших виплат, на які не нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та які не враховуються при обчисленні середньомісячної заробітної плати для призначення пенсій, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 18 травня 1998 року №697 в частині визначення бази для сплати страхових внесків, у тому числі і з пенсійного страхування, втратив регуляторну функцію, а саме: відсилочну норму до Переліку №697 замінено нормою, яка відсилає до Декрету №13-92.

Також необхідно зазначити, що з 1 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-ІV, відповідно до пункту 4 частини другої статті 5 якого виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками. Згідно статті 19 зазначеного Закону страхові внески нараховуються на суми фактичних витрат на оплату праці (грошового забезпечення) працівників, що включають витрати на виплату основної та додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України «Про оплату праці», виплату винагород фізичним особам за виконання робіт (послуг) за угодами цивільно-правового характеру, що підлягають обкладенню податком на доходи фізичних осіб, а також на суми оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності, яка здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Аналогічне формулювання міститься в Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року №21-1 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 року за №64/8663, та яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до Інструкція зі статистики заробітної плати, яка затверджена наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 року №5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за №114/8713 (далі - Інструкція №5) фонд оплати праці складається з фонду основної заробітної плати, фонду додаткової заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат, тобто з виплат, перелічених в пп.2.1-2.3 Інструкції №5.

Тобто суми грошових компенсацій у випадках невикористання щорічних (основної та додаткової) відпусток, які включені до складу фонду додаткової заробітної плати згідно п.2.2.12 Інструкції №5, є базою для нарахування страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відтак, даючи юридичну оцінку доводам позивача щодо протиправності оскарженого пункту вимоги, суди вірно визначились про наявність підстав для його скасування, оскільки він винесений з порушенням вимог чинного законодавства України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судів попередніх інстанцій є законними і не підлягають скасуванню, оскільки вони, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, їх висновки щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними та не спростовуються доводами касаційної скарги.

Отже, оскільки суди правильно застосували норми матеріального і процесуального закону при ухваленні судових рішень, то, відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для їх скасування немає.

Керуючись статтями 222, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 червня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам та оскарженню не підлягає.

Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, що встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Кравцов О.В.

Судді Єрьомін А.В.

Цуркан М.І.