Справа № 806/4429/14
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Сичова О.П.
Суддя-доповідач:Кузьменко Л.В.
УХВАЛА

іменем України

"29" січня 2015 р. Справа № 806/4429/14

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кузьменко Л.В.

суддів: Зарудяної Л.О.

Іваненко Т.В.,

при секретарі Ковальчук А.О. ,

за участі представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Житомирської об"єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "04" грудня 2014 р. у справі за позовом Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод" до Житомирської об"єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області про скасування податкового повідомлення-рішення ,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Житомирський лікеро-горілчаний завод" звернулося до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області № від 31.07.2014 р.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що висновки податкового органу щодо допущення позивачем порушень п.198.1, п.198.3, ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України про заниження підприємством податку на додану вартість на загальну суму 1323041,00 грн. за січень 2014 року, які викладено в акті перевірки і на підставі яких винесено спірне податкове повідомленн-рішення, є безпідставними та такими, що не відповідають обставинам справи.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2014 року позовні вимоги задоволено.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції № від 31.07.2014 р.

Відповідач не погодилась з постановою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповного з'ясування обставин, які мають значення для справи, просить скасувати вказану постанову та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що Державне підприємство "Житомирський лікеро-горілчаний завод" як платник податків перебуває на обліку в Житомирській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області

З 07 липня 2014 року по 09 липня 2014 року посадовою особою Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області було проведено позапланову виїзну перевірку Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод" з питань фінансово-господарських взаємовідносин з ПП "Реджина Плюс" за період з 01.01.2014 р. по 31.01.2014 р.

За результатами проведеної перевірки Житомирською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Житомирській області було складено акт від 16 липня 2014 року №4693/06-25-22-01/00375504/0100, яким встановлено допущення ДП "Житомирський лікеро-горілчаний завод" порушень п.198.1, п.198.3, ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження підприємством податку на додану вартість на загальну суму 1323041,00 грн. за січень 2014 року.

Такий висновок контролюючим органом зроблено у зв'язку з тим, що позивачем до перевірки не надано сертифікати походження, посвідчення якості товару, отриманого від ПП «Реджина Плюс» та на підставі того, що на адресу Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області надійшов акт ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м.Києві від 19.06.2014 року №1473/26-59-22-03/35828333 про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «Реджина Плюс» щодо підтвердження господарських відносин з постачальниками та покупцями за січень 2014 року.

На підставі вищезазначеного акту перевірки Житомирською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Житомирській області винесено податкове повідомлення-рішення № від 31.07.2014 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 1984562,00 грн., у т.ч. 1323041,00 грн. - за основним платежем та 661521,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.11).

За результатами адміністративного оскарження зазначене податкове повідомлення-рішення рішенням Головного управління Міндоходів у Житомирській області №11805/Л-С/10-205 від 22 липня 2014 року та рішенням Державної фіскальної служби України від 15 вересня 2014 року №3406/6/99-99-10-01-15 залишено без змін.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що висновки, викладені в акті, на підставі якого прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення, ґрунтуються лише на припущеннях та не підтверджені документально.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Порядок оподаткування податком на додану вартість та підстави формування податкового кредиту визначається Податковим кодексом України.

Податковим кредитом, згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктами 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням чи виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку або придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями та іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, виходячи із системного аналізу вказаних норм, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість, має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Виникнення у платника податку права на податковий кредит не ставиться у залежність від дотримання вимог податкового законодавства і сплатою податку до бюджету іншими суб'єктами господарювання.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту для цілей оподаткування податком на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Відповідно до даної статті, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, між ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод» (покупець) та ПП "Реджина Плюс" (постачальник) було укладено договір поставки №13/1 від 13.01.2014 року (а.с. 39-40), відповідно до якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти й оплатити товар на умовах, що передбачені цим договором. Також вказаним договором передбачено, що кількість, асортимент, ціна товару, терміни його передачі та оплати, місце постачання визначаються додатками до вказаного договору, які є його невід'ємними частинами.

13 січня 2014 року, 15 січня 2014 року, 27 січня 2014 року та 28 січня 2014 року між ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод» та ПП "Реджина Плюс" були відповідно укладені додатки №1, №2, №3 та №4 до договору поставки №13/1 від 13.01.2014 року відповідно до яких продавець продає, а покупець купує олію соняшникову нерафіновану, невиморожену, українського походження, врожаю 2013 року в загальній кількості 1350,000 тон на загальну суму 7009719,2 грн. (а.с.41, 51, 58, 62).

Отримання ДП "Житомирський лікеро - горілчаний завод" від ПП "Реджина Плюс" олії соняшникової нерафінованої, невимороженої, українського походження, врожаю 2013 року підтверджується актами прийому-передачі товару, видатковими накладними, податковими накладними та картками рахунку 631 (а.с.42-50, 52-57, 59-61, 63-69).

В подальшому вказаний товар позивачем було експортовано через компанію "Альфа Трейдінг Лімітед" (Малайзія), що підтверджується контрактами №РО407 від 09 січня 2014 року, № РО410 від 15 січня 2014 року, № РО439 від 06 лютого 2014 року, №РО449 від 17 лютого 2014 року, та вантажно-митними деклараціями (а.с.80-82, 91-92, 101-107, 116-117) .

Суд першої інстанції вірно зазначив, що даний факт підтверджує реальність здійснення господарських операцій позивача з ТОВ "Реджина Плюс".

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що господарські операції між ДП "Житомирський лікеро-горілчаний завод" та ПП "Реджина Плюс" підтверджуються належним чином оформленими податковими та видатковими накладними. Зауважень щодо вказаних документів у відповідача немає, тобто вони підтверджені первинними документами, наданими позивачем у відповідності до вимог ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999р. №996-XIV, які є підставою для податкового та бухгалтерського обліку.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відсутність сертифікатів походження, посвідчення якості товару, отриманого від ПП «Реджина Плюс» не може вважатися, за наявності інших первинних документів, безспірним підтвердженням відсутності факту придбання товарно-матеріальних цінностей.

Слід також зазначити, що приватне підприємство "Реджина Плюс" на момент укладення договору поставки з позивачем було зареєстровано у встановленому порядку. На момент розгляду справи, вказане підприємство не виключено з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

В свою чергу, Податковий кодекс України не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання.

Крім того, відповідно до роз'яснення ВАС України від 02.06.2011р. № 742/11/13-11, при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Аналогічна позиція була неодноразово висловлена Європейським судом з прав людини, зокрема, в ході розгляду справи «Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії» та у справі «Булвес АД проти Болгарії», де ЄСПЛ додатково зазначив, що «у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції». Втім відмітив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це б не мало.

У разі наявності у державних органів інформації про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 у справі "Інтерсплав проти України").

Відтак, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Водночас, колегія суддів зазначає, що чинним законодавством не передбачено обов'язок проведення зустрічних перевірок для підтвердження податкового кредиту.

Згідно ст.662 Цивільного кодексу України продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Реальність господарської операції підтверджено фактом руху активів та зміною стану зобов'язань суб'єкта господарювання, а також наявністю інших юридичних фактів, що зумовлені результатами досягнення ділової мети у процесі здійснення законної підприємницької діяльності.

Чинним законодавством України не передбачено обов'язку сторони договору перевіряти повноваження контрагента на підписання первинних бухгалтерських та податкових документів, як і не передбачено відповідальності сторони договору за порушення її контрагентом вимог чинного законодавства при укладанні договору. У тому випадку, якщо не доказано обізнаності сторони договору про факт порушення законодавства його контрагентом на момент укладання договору, вважається, що така сторона діяла правомірно.

Податковим кодексом України або ж іншим нормативно-правовим актом не встановлено будь-яких обмежень, ніж наявність належним чином оформленої податкової накладної, щодо включення до податкового кредиту суми сплаченого податку, не встановлено обов'язку для позивача здійснювати контроль за веденням господарської діяльності та зобов'язань сплати податку до бюджету контрагентами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявність підтверджуючих документів та належним чином оформлені податкові накладні свідчать про правомірність включення сум ПДВ до податкового кредиту. Як вірно зазначив суд першої інстанції, при придбанні товару у січні 2014 року, кожна оподаткована господарська операція належним чином оформлена, податкові накладні, видаткові накладні та інші первинні документи оформлені належним чином та відповідають встановленим вимогам.

Колегія суддів вважає безпідставним посилання контролюючого органу в акті перевірки позивача на акт перевірки його контрагента, оскільки чинним податковим законодавством не передбачено право відповідача при складанні акта перевірки одного платника податків приймати за основу акт перевірки (довідку) іншого платника податків, як підставу для висновку про наявність порушень з боку першого.

Поряд з цим, колегія суддів відхиляє посилання податкового органу на матеріали кримінального провадження №00086 та протокол допиту в якості свідка ОСОБА_4- директора ТОВ "Бумеранг КЕП", оскільки, відповідно до частини 4 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою, а тому матеріали досудового слідства у вказаній кримінальній справі не можуть мати преюдиційний характер під час розгляду даної справи.

З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції, виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Житомирської об"єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "04" грудня 2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кузьменко

судді: Л.О. Зарудяна

Т.В. Іваненко

Повний текст cудового рішення виготовлено "29" січня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: Державне підприємство "Житомирський лікеро-горілчаний завод" вул. 1-го Травня , 38,м.Житомир,10008

3- відповідачу: Житомирська об"єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Житомирській області м-н Перемоги,2,м.Житомир,10014

- ,