Справа № 0670/6320/12
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2015-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2015 року м. Київ К/800/2103/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді суддів:Тракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2012 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до управління праці та соціального захисту населення Малинської районної державної адміністрації Житомирської області про визнання дій протиправними, скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2012 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача. Просила поновити її на посаді головного спеціаліста з питань трудових відносин, умов праці та соціального партнерства управління праці та соціального захисту населення Малинської районної державної адміністрації Житомирської області з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду, заподіяну незаконним звільненням.

Посилалась на те, що наказом Малинської районної державної адміністрації Житомирської області від 30 липня 2012 року №35-ОС була незаконно звільнена з роботи у зв'язку із скороченням штату працівників, оскільки її своєчасно не повідомили про майбутнє звільнення, не запропонували іншої роботи, не врахували її переваг на залишення на роботі перед іншими працівниками, не провели перестановки працівників, посади яких не скорочувались, звільнили її до закінчення відпустки, без згоди профкому, оскільки термін дії попередньо отриманої згоди профкому на день звільнення вже закінчився.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2012 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування зазначених судових рішень з підстав порушення норм матеріального та процесуального права з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 перебувала на державній службі на посаді головного спеціаліста з питань трудових відносин, умов праці та соціального партнерства управління праці та соціального захисту населення Малинської районної державної адміністрації Житомирської області. Наказом відповідача від 30 липня 2012 року № 35-ОС позивачка звільнена з посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

На виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 96 та розпорядження голови Житомирської обласної державної адміністрації від 28 лютого 2012 року № 59 голова Малинської районної державної адміністрації Житомирської області розпорядженням від 6 березня 2012 року № 72 установив фонд оплати праці працівників і видатків на утримання апарату та структурних підрозділів районної державної адміністрації на 2012 рік. У зв'язку з цим були затверджені нові структура та штатний розпис апарату управління праці та соціального захисту населення Малинської районної державної адміністрації Житомирської області на 2012 рік. Посада головного спеціаліста з питань трудових відносин, умов праці та соціального партнерства, яку займала позивачка, була скорочена. 12 березня 2012 року позивачка була письмово попереджена про майбутнє звільнення з роботи. При цьому, на виконання вимог ст. 49-2 КЗпП їй була запропонована інша робота, від якої вона відмовилась. Тимчасова робота на посаді головного спеціаліста відділу персоніфікованого обліку пільгових категорій населення їй не пропонувалась, оскільки позивачка за освітою та кваліфікацією не відповідала вимогам, визначеним у посадовій інструкції для цієї посади.

Вирішуючи спір, суди виходили з правомірності дій відповідача, оскільки мали місце зміни в організації виробництва та праці, що потягли скорочення штату працівників, процедура та порядок звільнення дотримані.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачений порядок вивільнення працівників, зокрема, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше, ніж за два місяці.

Про переважне право позивачки на залишення на роботі згідно ст. 42 КЗпП в даному випадку не йдеться, оскільки в штатному розписі була лише одна посада головного спеціаліста з питань трудових відносин, умов праці та соціального партнерства, яка і скорочена.

Судами вірно зазначено, що перестановка працівників, на проведенні якої наполягала позивачка, є правом, а не обов'язком роботодавця та якщо це право не використовувалось, суд не може обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

Згода профкому на звільнення повторно отримана під час розгляду справи в суді відповідно до правил ч. 9 ст. 43 КЗпП.

Доводи касаційної скарги про порушення судами попередніх інстанцій статей 42 та 49-2 КЗпП України не заслуговують на увагу, спростовуються матеріалами справи та висновками судів, викладеними у судових рішеннях.

Звільнення позивачки в останній день її відпустки - 30 липня 2012 року, узгоджується зі ст. 3 Закону України «Про відпустки».

За таких обставин, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Відповідно до вимог частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 цього Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення -без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та не ґрунтуються на законі.

Оскаржувані судові рішення постановлені з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2012 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.В. Тракало Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк