Справа № К/9991/21103/12-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2015 року м. Київ К/9991/21103/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до Акціонерного товариства фірми «Укргазбуд» про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Акціонерного товариства фірми «Укргазбуд» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 травня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 1 березня 2012 року, -

у с т а н о в и л а :

У березні 2011 року Виконавча дирекція Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - Фонд) звернулася з позовом до Акціонерного товариства фірми «Укргазбуд» (далі Товариство), у якому просила стягнути фінансові та штрафні санкцій за несплату страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 23934,12 грн.

В обґрунтування позовних вимог Фонд посилався на порушення Товариством вимог Законів України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», а також Інструкції про порядок проведення ревізій та перевірок по коштах Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженої постановою правління Фонду від 19 вересня 2001 року № 38.

При цьому, відповідач стверджував, що оскільки рішенням Господарського суду м. Києва від 31 грудня 2008 року щодо Товариства порушено провадження про банкрутство, на нього розповсюджується мораторій, що зупиняє виконання грошових зобов'язань зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), у тому числі спірних внесків.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 травня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 1 березня 2012 року позовні вимоги задоволено.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить їх рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Згідно з частиною 3 статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій на підставі наявних у справі даних встановили і правильно виходили з того, що зупинення нарахування спірних фінансових та штрафних санкцій на час дії вказаного мораторію, на який посилається відповідач, стосується лише зобов'язань, прострочення виконання яких розпочалося до його введення. Тому оскільки зобов'язання Товариства зі сплати спірних внесків виникло у період з 30 січня по 17 вересня 2009 року, тобто після введення мораторію, така заборгованість підлягає стягненню у встановлений Законом спосіб.

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мораторій на задоволення вимог кредиторів це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Положення статті 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», яка встановлює, зокрема, заборону нараховувати протягом дії мораторію неустойку (штраф, пеню), інші фінансові (економічні санкції) за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), стосується вимог, зобов'язань, які підпадають під поняття мораторію. Таким чином, це положення слід застосовувати у контексті статті 1 цього Закону, де наведене саме визначення мораторію.

Системний аналіз змісту вищезазначених норм права свідчить про те, що мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), які виникли після дня введення мораторію, а отже, і не припиняє заходів, спрямованих на їх забезпечення.

Невиконання таких зобов'язань є правопорушенням. Отже, нарахування санкцій, застосування заходів забезпечення за невиконання згаданих зобов'язань та примусове стягнення на підставі виконавчих документів коштів на виконання таких грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також штрафних санкцій, ґрунтується на законі.

Враховуючи те, що строк виконання зобов'язань зі сплати страхових внесків настав для Товариства після порушення провадження у справі про банкрутство, дія мораторію на виконання цих зобов'язань не розповсюджувалась.

При цьому, суди дійшли обґрунтованого висновку, що нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій з усіх видів заборгованості за зобов'язаннями, строк виконання яких настав після порушення справи про банкрутство та введення мораторію, припиняється згідно з частиною першою статті 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» лише з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

За таких обставин позивач приймаючи рішення про застосування спірних санкцій діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, як того вимагає частина 2 статті 19 Конституції України, а тому такі підлягають стягненню.

Таким чином, висновок судів про обґрунтованість позовних вимог Фонду є правильним і таким що ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Отже рішення судів попередніх інстанцій відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування судових рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Акціонерного товариства фірми «Укргазбуд» відхилити, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 травня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 1 березня 2012 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало