Справа № 2а-3060/09/1470
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" грудня 2014 р. м. Київ К/9991/34552/11

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Карася О.В. (головуючого), Голубєвої Г.К., Рибченка А.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Миколаївського зонального відділу Військової служби правопорядку на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.08.2009 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2011 у справі № 2а-3060/09/1470

за позовом Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва

до Миколаївського зонального відділу Військової служби правопорядку

про стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И В:
Державна податкова інспекція звернулась до суду з позовом до Миколаївського зонального відділу Військової служби правопорядку про стягнення податкового боргу з податку з власників транспортних засобів у сумі 1 192,21 грн.

Постановою суду першої інстанції, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду, позовні вимоги задоволено, стягнуто з відповідача податковий борг в сумі 1 192,21 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суди дійшли висновку, що Закон України "Про систему оподаткування" є спеціальним законом і його норми підлягають застосуванню при вирішенні спору, а тому відповідач являється суб`єктом оподаткування відповідно до Закону України "Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів" та повинен сплачувати податок з власників транспортних засобів, а отже наявний податковий борг з вказаного податку, що рахується за позивачем, підлягає стягненню.

Не погодившись із судовими рішеннями, позивач подав касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України, де посилаючись на порушення судами норм матеріального права та процесуального права, зокрема, ст. ст. 14, 15 Закону України "Про Збройні Сили України", пп. 4.4.1 п. 4.4 ст. 4 Закону України "Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", просить зазначені судові рішення скасувати.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, Вищий адміністративний суд України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судами попередніх інстанцій Миколаївський зональний відділ Військової служби зареєстрований як юридична особа, включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та зареєстрований як платник податків Державній податковій інспекції у Центральному районі м. Миколаєва.

Передумовою звернення Державної податкової інспекції до суду про стягнення заборгованості з податку з власників транспортних засобів слугувало подання відповідачем до контролюючого органу розрахунку суми податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів з самостійно визначеною сумою податку до сплати за ІІІ та IV квартали 2008 року у розмірі 1 058,00 грн., та яка не була сплачена відповідачем у визначені законодавством терміни. Крім того, у відповідності до ст. 16 Закону України "Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" відповідачу також було нараховано пеню у розмірі 134,21 грн. за несвоєчасне перерахування самостійно узгодженої суми податкового зобов`язання.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України "Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів" (чинного на час виникнення спірних відносин) платниками податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів є підприємства, установи та організації, які є юридичними особами, іноземні юридичні особи, а також громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства, які здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію транспортних засобів та/або мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні транспортні засоби, які відповідно до ст. 2 цього Закону є об`єктами оподаткування.

Статтею 4 зазначеного Закону встановлено пільги зі сплати такого податку та визначено вичерпне коло осіб, які звільняються від його сплати. Військових частин та установ Збройних Сил України у цьому переліку немає.

Разом із тим Законом України від 05.10.2000 № 2019-ІІІ "Про внесення змін до Закону України "Про Збройні Сили України" останній було викладено в новій редакції та доповнено новими статтями. Зокрема, ст. 14, якою встановлено, що земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків.

Отже, на час виникнення спору були чинними редакції двох законів, які неоднаково регулювали правовідносини, що виникали зі сплати податку, зокрема військовими частинами.

Проте принципи побудови системи оподаткування в Україні, податки і збори (обов`язкові платежі) до бюджетів та до державних цільових фондів, а також права, обов`язки і відповідальність платників визначає Закон України від 25.06.1991 № 1251-XII "Про систему оподаткування".

Згідно зі ст. 1 зазначеного Закону встановлення і скасування податків і зборів (обов`язкових платежів) до бюджетів та до державних цільових фондів, а також пільг їх платникам здійснюються Верховною Радою України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим і сільськими, селищними, міськими радами відповідно до цього Закону, інших законів України про оподаткування.

Цією нормою також передбачено, що ставки, механізм справляння податків і зборів (обов`язкових платежів), за винятком особливих видів мита та збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на електричну та теплову енергію, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності, і пільги щодо оподаткування не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів про оподаткування.

Враховуючи зазначене, а також те, що Закон України від 06.12.1991 №1934-ХІІ "Про Збройні Сили України" не є законом про оподаткування, а визначає функції, склад Збройних Сил України, правові засади їх організації, діяльності, дислокації, керівництва та управління ними, військова частина як власник транспортних засобів повинна сплачувати відповідний податок.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про обов`язок позивача сплачувати податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів.

Вказана позиція також узгоджується і з рішеннями Верховного Суду України, зокрема, з постановою від 29.01.2013 за позовом В/ч НОМЕР_1 до Знам`янської ОДПІ Кіровоградської області ДПС про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення.

Проте, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що розглядаючи справи про стягнення заборгованості з платників податку суди повинні з`ясовувати не лише обов`язок платника сплачувати певний вид податку, але і досліджувати питання щодо порядку стягнення такої податкової заборгованості.

Так, у преамбулі Закону України № 2181-III від 21.12.2000 "Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" зазначено, що "цей Закон є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення".

Статтею 14 Закону України "Про систему оподаткування" визначено, що до загальнодержавних податків і зборів належить податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів

Отже, Закон № 2181-III застосовується до стягнення коштів, встановлених Законом про систему оподаткування податків і зборів (обов`язкових платежів) і санкцій за порушення, пов`язані зі сплатою виключно цих платежів.

Згідно п. 1.2. ст. 1 Закону № 2181-III "Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" податкове зобов`язання - зобов`язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Зобов`язання зі сплати податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів виникло у відповідача на підставі Закону України "Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів", а отже стягнення заборгованості з вказаного податку провадиться у порядку, встановленому Законом № 2181-III.

У разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов`язання в установлені Законом № 2181-III строки, то ця сума визнається сумою податкового боргу, внаслідок чого до платника податків застосовуються заходи щодо стягнення боргу.

Податковий борг це податкове зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене в установлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого зобов`язання (п. 1.3 ст. 1 Закону № 2181-III).

Тобто виникнення податкового боргу є юридичним фактом, який пов`язаний із несплатою узгодженої суми податкового зобов`язання протягом установленого строку.

Порядок погашення податкового боргу регулюється нормами статей 6-15 Закону № 2181-III. При цьому ці норми не передбачають зупинення процедур погашення, у тому числі примусового стягнення податкового боргу в разі оскарження платником податків до суду раніше узгодженої суми податкового зобов`язання.

Відповідно до пп. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 зазначеного Закону стягнення коштів та продаж інших активів платника податків провадяться не раніше тридцятого календарного дня з моменту надіслання йому другої податкової вимоги.

Саме після настання зазначених у п. 6.2.4 п. 6.2 ст. 6 Закону № 2181-III обставин та з урахуванням строку, передбаченого пп. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 Закону, виникає право на звернення контролюючого органу із позовом про стягнення податкового боргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Під час вирішення спору суди попередніх інстанцій не встановили факт вжиття податковим органом заходів з погашення податкового боргу Миколаївським зональним відділом Військової служби правопорядку.

Невстановлення та ненадання правової оцінки обставинам, які мають суттєве значення у справі, виключає можливість для висновку суду касаційної інстанції щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, судове рішення підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з`ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті і, в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:
Касаційну скаргу Миколаївського зонального відділу Військової служби правопорядку задовольнити частково.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.08.2009 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2011 у справі № 2а-3060/09/1470 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді Г.К. Голубєва

А.О. Рибченко