Справа № 826/10157/13-а
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2015-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2015 року м. Київ К/800/52332/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Калашнікової О.В.
Васильченко Н.В.
Леонтович К.Г.
провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою Державної екологічної інспекції м. Києві на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2013 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до Державної екологічної інспекції м. Києві визнання неправомірним та скасування пункт 1 припису №08/118п від 07.02.2013 року,-

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" звернулось в суд з позовом до Державної екологічної інспекції м. Києві про визнання неправомірним та скасування пункту 1 припису №08/118п від 07.02.2013 року щодо зобов'язання позивача отримати та представити до відповідача Дозвіл на розміщення відходів та Ліміти на утворення та розміщення відходів на 2013 рік.

Позовні вимоги мотивовано тим, що оскаржуваний припису в зазначеній частині прийнятий неправомірно та підлягає скасуванню.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 липня 2013 року у задоволені позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено, визнано протиправним та скасовано пункт 1 припису Державної екологічної інспекції у м. Києві від 07.02.2013 року №08/118п.

Не погоджуючись з оскаржуваним судовим рішенням, Державна екологічна інспекція у м. Києві звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, у якій просить його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, посадовими особами відповідача на підставі наказу від 25.01.2013 року №204 та направлення на проведення позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 25.01.2013 року №214 у період з 25.01.2013 року по 07.02.2013 року проведено позапланову перевірку позивача, за наслідками якої складено акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами №08/169А.

Актом перевірки встановлено порушення позивачем, зокрема, статей 32, 33 Закону України "Про відходи", статті 55 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", оскільки у позивача відсутні дозвіл на розміщення відходів у 2013 році та ліміти на утворення та розміщення відходів на 2013 рік.

Згідно акту перевірки, у процесі діяльності позивачем утворюються відходи різного морфологічного складу та класів небезпеки: тверді побутові відходи, послуги з виведення та знешкодження яких надає ДП "Фірма Альт афер Київ" (договір №10/102-3-4-00/135/2431 від 04.05.2012 року, термін дії - до 04.05.2015 року); лампи люмінесцентні та відходи, які містять ртуть, інші зіпсовані або відпрацьовані, послуги з вилучення та подальшого поводження з якими надає ТОВ "УНК "Біос" (договір №2713/1/10/101-00/6 виконання робіт по вилученню відходів від 11.01.2013 року, термін дії - до 31.12.2013 року); відпрацьована і списана оргтехніка, електронне і офісне устаткування, послуги по прийманню для переробки, вилучення і знешкодження небезпечних складників, забруднювачів довкілля яких надає ТОВ "НВП "Екологічна лабораторія" (договір №10/102-3-1-00/61 від 10.07.2009 року, термін дії - на 1 рік з пролонгацією); відходи комунальні (міські) змішані, у т. ч. сміття з урн; відходи, одержані в процесі очищення вулиць, місць загального користування, інші; папір та картон пакувальні зіпсовані, відпрацьовані чи забруднені; поліетилен, поліпропілен.

З метою усунення виявлених недоліків та порушень природоохоронного законодавства, зафіксованих в акті перевірки, відповідачем 07.02.2013 року винесено припис №08/118, яким позивачу приписано, зокрема, у термін до 08.04.2013 року отримати та представити до Державної екологічної інспекції у м. Києві дозвіл на розміщення відходів та ліміти на утворення та розміщення відходів на 2013 рік.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний припис прийнято відповідачем правомірно.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач не здійснює самостійне розміщення (зберігання та захоронення) відходів в спеціально відведених місцях, оскільки всі відходи вивозяться спеціалізованими підприємствами згідно укладених договорів, та не повинен отримувати дозвіл на розміщення відходів та ліміти на утворення та розміщення відходів.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до статті 55 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" суб'єкти права власності на відходи повинні вживати ефективних заходів для зменшення обсягів утворення відходів, а також для їх утилізації, знешкодження або розміщення. Розміщення відходів дозволяється лише за наявності спеціального дозволу на визначених місцевими радами територіях у межах установлених лімітів з додержанням санітарних і екологічних норм способом, що забезпечує можливість їх подальшого використання як вторинної сировини і безпеку для навколишнього природного середовища та здоров'я людей.

Статтею 1 Закону України "Про відходи" визначено, що відходи - будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення. Виробник відходів - фізична або юридична особа, діяльність якої призводить до утворення відходів. Розміщення відходів - зберігання та захоронення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи об'єктах. Зберігання відходів - тимчасове розміщення відходів у спеціально відведених місцях чи об'єктах (до їх утилізації чи видалення). Відведені місця чи об'єкти - місця чи об'єкти (місця розміщення відходів, сховища, полігони, комплекси, споруди, ділянки надр тощо), на використання яких отримано дозвіл уповноважених органів на видалення відходів чи здійснення інших операцій з відходами. Захоронення відходів - остаточне розміщення відходів при їх видаленні у спеціально відведених місцях чи на об'єктах таким чином, щоб довгостроковий шкідливий вплив відходів на навколишнє природне середовище та здоров'я людини не перевищував установлених нормативів.

Відповідно до пункту "а" частини першої статті 32 Закону України "Про відходи" з метою обмеження та запобігання негативному впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров'я людини забороняється вести будь-яку господарську діяльність, пов'язану з утворенням відходів, без одержання від уповноважених органів виконавчої влади у сфері поводження з відходами лімітів на обсяги утворення та розміщення відходів. Ліміти на обсяги утворення і розміщення побутових відходів не встановлюються.

Відповідно до положень статті 33 Закону України "Про відходи" зберігання та видалення відходів здійснюються відповідно до вимог екологічної безпеки та способами, що забезпечують максимальне використання відходів чи передачу їх іншим споживачам (за винятком захоронення). На кожне місце чи об'єкт зберігання або видалення відходів складається спеціальний паспорт, в якому зазначаються найменування та код відходів (згідно з державним класифікатором відходів), їх кількісний та якісний склад, походження, а також технічні характеристики місць чи об'єктів зберігання чи видалення і відомості про методи контролю та безпечної експлуатації цих місць чи об'єктів. Зберігання та видалення відходів здійснюються в місцях, визначених органами місцевого самоврядування з врахуванням вимог земельного та природоохоронного законодавства, за наявності спеціальних дозволів, у яких визначені види та кількість відходів, загальні технічні вимоги, заходи безпеки, відомості щодо утворення, призначення, методів оброблення відповідно до встановлених лімітів та умови їх зберігання.

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що розміщення відходів включає в себе їх зберігання та захоронення. При цьому, зберігання здійснюються в місцях, визначених органами місцевого самоврядування, за наявності спеціальних дозволів, у яких визначені види та кількість відходів, загальні технічні вимоги, заходи безпеки, відомості щодо утворення, призначення, методів оброблення відповідно до встановлених лімітів та умови їх зберігання; захоронення відходів - це остаточне розміщення відходів при їх видаленні у спеціально відведених місцях чи на об'єктах.

Пунктами 10, 11 Порядку розроблення, затвердження і перегляду лімітів на утворення та розміщення відходів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.1998 року №1218, визначено, що місцеві державні адміністрації за погодженням з органами Мінекоресурсів на місцях до 1 лютого поточного року визначають перелік власників відходів, яким необхідно одержати ліміти на утворення та розміщення відходів на наступний рік. Органи Мінекоресурсів на місцях до 1 березня поточного року надсилають на адреси власників відходів повідомлення про необхідність подання на погодження проектів лімітів на утворення та розміщення відходів на наступний рік.

Отже, отримання дозволу на розміщення відходів та затвердження лімітів на утворення і розміщення відходів не є обов'язковими для всіх без виключення суб'єктів господарювання, їх наданню передує обов'язок, як місцевих державних адміністрацій, так і органів Міністерства охорони навколишнього природного середовища України вчинити певні дії.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, позивач не отримував повідомлення про необхідність подання на погодження лімітів. Також відповідачем не надано доказів, які б свідчили про включення позивача до переліку власників відходів, яким необхідно одержати ліміти на утворення та розміщення відходів.

Згідно з пунктом 8 Порядку розроблення, затвердження і перегляду лімітів на утворення та розміщення відходів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.1998 року №1218, власники тільки побутових відходів, що уклали договори на розміщення відходів з підприємствами комунального господарства, звільняються від одержання лімітів на утворення та розміщення відходів.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, між позивачем та юридичними особами були укладені наступні угоди: від 10.07.2009 року №10/102-3-1-00/061 з ТОВ "НВП "Екологічна лабораторія", відповідно до якої останній приймає на себе зобов'язання виконувати роботи по прийманню від замовника відпрацьованої і списаної оргтехніки, електронного і офісного устаткування і майна та їх окремих складових, для переробки, вилучення і знешкодження небезпечних складників, забруднювачів довкілля; від 04.05.2012 року №10/102-3-4-00/135/2431 з дочірнім підприємством "Фірма Альтфатер Київ", відповідно до якого останній бере на себе зобов'язання виконувати роботи по вивезенню та знешкодженню твердих побутових відходів, відповідно до адрес об'єктів, кількості сміттєзбиральних контейнерів та періодичності вивозу, визначених в довідці - дислокації. В довідці - дислокації визначено адресу позивача, кількість контейнерів та кількість вивезень за тиждень; від 11.01.2013 року №2713/1/10/101-00/6 з ТОВ "Українсько-німецька компанія "Біос" відповідно до якого останній приймає на себе зобов'язання виконати роботи по вилученню відходів, зокрема, відпрацьовані люмінесцентні лампи та інші відходи, що містять ртуть, що включають наступні етапи: організація процесу вилучення, безпосереднє вилучення відходів, їх подальша утилізація, що утворилися в результаті діяльності підприємства.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивач не здійснює самостійне розміщення (зберігання та захоронення) відходів в спеціально відведених місцях, оскільки всі відходи вивозяться спеціалізованими підприємствами згідно укладених договорів, відповідно не повинен отримувати дозвіл на розміщення відходів та ліміти на утворення та розміщення відходів.

З оглядку на наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 220-1, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державної екологічної інспекції м. Києві відхилити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-240 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: (підписи)