Справа № 2а-6184/11/2070
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2015-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2015 року м. Київ К/9991/76136/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу

Харківської об'єднаної державної податкової інспекції

на постанову Харківського окружного адміністративного суду 16.08.2011

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2011

у справі №2а-6184/11/2070

за позовом Публічного акціонерного товариства «Роганська картонна фабрика»

до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду 16.08.2011, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2011, позов задоволено частково. Скасовано податкове повідомлення - рішення Харківської об'єднаної Державної податкової інспекції № від 16.05.2011. Скасовано податкове повідомлення - рішення Харківської об'єднаної Державної податкової інспекції № від 16.05.2011 в частині збільшення суми грошового зобов'язання за основним платежем в розмірі 267630 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 66907 грн.

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду першої та апеляційної інстанції та прийняття нового про відмову в позові, з підстав невірного застосування норм матеріального права.

Перевіривши під час попереднього судового засідання повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2008 по 31.12.2010 та валютного законодавства за період 01.01.2008 по 31.12.2010, за результатами якої складено акт №823/234/00278830 від 18.04.2011.

За висновками акта перевірки позивачем порушено вимоги пп.7.4.1 п.7.4,пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до заниження податку у розмірі 268542 грн., в тому числі березень 2008 року - 34216 грн., квітень 2008 року - 45971 грн., травень 2008 року - 29869 грн., червень 2008 року - 32480 грн., липень 2008 року - 42739 грн., серпень 2008 року - 25600 грн., вересень 2008 року - 26089 грн., жовтень 2008 року - 21694 грн., листопад 2008 року - 4657 грн., грудень 2008 року - 56 грн., січень 2009 року - 237 грн., лютий 2009 року - 113 грн., березень 2009 року - 114 грн., квітень 2009 року - 50 грн., травень 2009 року - 267 грн., червень 2009 року - 2985 грн., липень 2009 року - 981 грн., вересень 2009 року - 242 грн., жовтень 2009 року - 180 грн.; п.5.1 п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5, Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 за № 334/94-ВР зі змінами та доповненнями на загальну суму 334538 грн., в тому числі по періодах: 1 квартал 2008 року у сумі 42770 грн., 2 квартал 2008 року у сумі 135400 грн., 3 квартал 2008 р. у сумі 118035 грн., 4 квартал 2008 року у сумі 31869 грн., 1 квартал 2009 р. у сумі 580 грн., 2 квартал 2009 року у сумі 4128 грн., 3 квартал 2009 року у сумі 1530 грн., 4 квартал 2009 року у сумі 225 грн.; абз. «е» п.п.4.2.9 п.4.2. ст.4, п.8.1.1 п.8.1 ст.8, абз. «а» п.19.2 ст.19 Закону України № 889 ІV від 22.05.2003 «Про податок з доходів фізичних осіб» із змінами та доповненнями - не утримання податку з доходів фізичних осіб з виплачених доходів робітникам за придбання лікеро - горілчаних виробів на загальну суму 6731,67 грн., донараховано податку з доходів фізичних осіб за період, що перевірявся, загальну суму 1009,75 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 16.05.2011 №, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 335677,50 грн., з яких 268542,00 грн. за основним платежем та 67135,50 грн. штрафні санкції, та податкове повідомлення-рішення № від 16.05.2011, яким визначено податкове зобов?язання з податку на прибуток в розмірі 418172,50 грн., з яких 334538,00 грн. за основним платежем та 83634,50 грн. - штрафні санкції.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що підставою для донарахування позивачу податкових зобов?язань за спірними податковими повідомленнями-рішеннями став висновок контролюючого органу про нікчемність угод укладених позивачем з ТОВ «Різорса».

Правила обчислення і сплати податку на додану вартість визначені ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», а віднесення витрат платника податку до валових ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакціях, що існували на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Приписами п.п.7.4.5. п.7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість"» встановлено, що до складу податкового кредиту підлягають включенню суми сплаченого (нарахованого) податку, що підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями. Не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Згідно з пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.1995 №88, первинними документами є письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що у періоді, що перевірявся, позивач був зареєстрований платником податку на додану вартість. Факт придбання позивачем у постачальника ТОВ «Різорса» вторсировини, та проведення оплати за неї підтверджується первинними документами, наявними в матеріалах справи, а саме: договорами купівлі-продажу, податковими накладними, видатковими накладними, виписками банку з особового рахунку. Отримані від контрагента податкові накладні були включені позивачем до реєстрів отриманих та виданих податкових накладних. Таким чином, ПАТ «Роганська картонна фабрика» та ТОВ «Різорса» належним чином оформили договірні правовідносини та на виконання вимог податкового законодавства оформили первинні документи податкової та бухгалтерської звітності.

З огляду на викладене, позивачем виконані всі умови для формування валових витрат та податкового кредиту, при цьому, на момент складання податкових накладних, ТОВ «Різорса» був належно зареєстрованою юридичною особою та платником ПДВ. Податкові накладні, виписані на виконання умов договорів № 8/01В від 03.01.2008, № 17/0В від 11.06.2009 між позивачем та ТОВ «Різорса» відповідають вимогам закріпленими в пп.7.2.1 п.7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Не можуть бути підставою для інших висновків і доводи відповідача про нікчемність вищезазначених правочинів, оскільки висновки щодо завідомої суперечності правочину інтересам держави та суспільства контролюючі органи можуть робити виключно в аспекті того, чи суперечить відповідний правочин фіскальним інтересам держави, забезпечення яких покладається на контролюючі органи.

В інших випадках аналіз дотримання чинного законодавства при укладенні та/або виконанні правочинів, у тому числі на предмет порушення інтересів держави, не належить до компетенції податкових органів.

Можливе недотримання вимог інших галузей законодавства при укладенні правочинів (відсутність ліцензій), якими опосередковані спірні господарські операції, не свідчить про спрямованість відповідних правочинів на ухилення від оподаткування.

В розглядуваній справі спірні договори були належним чином відображені позивачем у податковому обліку, жодних свідчень того, що спірні договори та/або їх виконання спричинило заниження чи приховування об'єктів оподаткування у відповідних господарських операціях з боку їх учасників, судами не встановлено.

Крім того, наявність умислу та обставини щодо виконання угод, стосовно дійсності яких виник спір, сходять до предмету доказування в судовому процесі, зокрема, до таких доказів належить обвинувальний вирок, який набрав законної сили, що підтверджував би факт ухилення від сплати податків конкретними посадовими особами суб'єктів господарської діяльності за наслідками виконання оспорюваних угод. Однак доказів постановлення вироків, які б містили в собі встановлені судом об'єктивні дані про нікчемність оспорюваних угод відповідачем не надано.

Доказів того, що фактичної поставки товарів за вищезазначеними договорами не відбулося відповідачем, всупереч вимогам ч.2 ст.71 КАС України, суду не надано.

Таким чином, фактична наявність предмету договору, реальність сплати позивачем грошових коштів в оплату вартості придбаних товарів, отримання належним чином оформлених податкових накладних правильно оцінені судами попередніх інстанцій як достатні підстави для формування валових витрат та податкового кредиту за даними господарськими операціями.

Доводи касаційної скарги правильності висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, товарно-транспортні накладні є основними документами на перевезення вантажів, тобто є обов'язковими для перевізників, однак не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Крім того, відсутність товарно-транспортних накладних обумовлена тим, що за договором оренди нежитлового приміщення №11/11а від 20.11.2007 ТОВ «Різорса» отримало в оренду приміщення складу на території ВАТ «Рогатинська картонна фабрика», де здійснювалось фасування, тюкування макулатури, яка в подальшому передана позивачу.

Безпідставними є і посилання відповідача на те, що відповідно до Довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис про відсутність ТОВ «Різорса» за місцем реєстрації, оскільки цей запис внесено 20.09.2010, а правові відносини між позивачем та ТОВ «Різорса» виникли у 2008 році та закінчились виконанням укладених договорів у 2009 році.

В частині, якою в задоволенні позовних вимог відмовлено, судові рішення не оскаржуються.

З огляду на викладене, враховуючи межі перегляду справи судом касаційної інстанції, встановлені ст.220 КАС України, судова колегія вважає, що суд першої та апеляційної інстанції, виконавши всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили справу у відповідності з нормами матеріального права та постановили обґрунтоване рішення, підстав для їх скасування, з мотивів викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Харківської об'єднаної державної податкової інспекції відхилити, а постанову Харківського окружного адміністративного суду 16.08.2011 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2011 залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-238 КАС України.

Головуючий Л.В.Ланченко

Судді Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун