Справа № 813/7433/14
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2015 року №813/7433/14

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Сасевича О.М.

за участю секретаря судового засідання Чижук М.М.,

представника позивача Мацюк Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Новояворівського міського центру зайнятості до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - управління Пенсійного фонду України в Яворівському районі Львівської області про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В :

Новояворівський міський центр зайнятості звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути з відповідача кошти, отримані як допомога по безробіттю у розмірі 224,46 грн. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що відповідачем під час перебування з 08.12.2004 року по 28.01.2006 року на обліку в Центрі зайнятості в якості безробітного та отримання допомоги по безробіттю, за період з 01.10.2005 року по 02.12.2005 року не було повідомлено про працевлаштування у ТзОВ «Агросервіс». В результаті вказаного порушення, позивач вважає, що відповідач безпідставно одержав від Центру зайнятості допомогу по безробіттю в сумі 224,46 грн. Тож, на думку позивача, в силу ч.3 ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», сума отриманої відповідачем допомоги підлягає поверненню.

Ухвалою судді від 12 листопада 2014 року відкрито провадження у даній адміністративній справі.

10 грудня 2014 року відповідачем було подано до суду письмові пояснення по суті спору. У поданих письмових поясненнях відповідач зазначив, що позов не визнає та вважає вимогу щодо стягнення із нього коштів необгрунтованою, у зв'язку із недоведеністю перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах із ТзОВ «Агросервіс» та, відповідно, незаконного отримання ним допомоги по безробіттю.

Протокольною ухвалою від 12.01.2015 року судом було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - управління Пенсійного фонду України в Яворівському районі Львівської області.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві. Додатково представник наголосила, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Тож, у зв'язку із викладеним вище, представник позивача просила суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується розпискою. Водночас, відповідачем жодних заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у його відсутності до суду також подано не було.

Третя особа - управління Пенсійного фонду України в Яворівському районі Львівської області явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечила із невідомих суду причин та не надала пояснень до позову.

Так, в силу ст.128 КАС України, судом було ухвалено здійснювати розгляд справи по суті у відсутності відповідача та представника третьої особи й за наявними у справі доказами.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача (надані у судовому засіданні 12.01.2015 року), з'ясувавши дійсні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.12.2004 року ОСОБА_2 звернувся за сприянням у працевлаштуванні до Новояворівського міського центру зайнятості, де і був зареєстрований як такий, що шукає роботу з відкриттям персональної картки №20100003.

08 грудня 2004 року відповідач подав заяву з проханням до вирішення питання про його працевлаштування надати статус безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування України на випадок безробіття», в якій також зазначив, що не зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається й не отримує пенсії.

Наказом Новояворівського міського центру зайнятості №НТ041208 від 08.12.2004 року ОСОБА_2 був наданий статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю з 08.12.2004 року по 02.12.2005 року.

Наказом Новояворівського міського центру зайнятості №НТ051202 від 02.12.2012 року було припинено відповідачу виплату допомоги по безробіттю, у зв'язку із закінченням строку виплати, відповідно до пп.« 12» п.1 ст.31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» з 03.12.2005 року.

Тож, фактично відповідач отримав допомогу по безробіттю у період з 08.12.2004 року по 02.12.2005 року.

У той же час, актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» №178 від 29.09.2014 року, складеним головним спеціалістом відділу взаємодії з роботодавцями Тарабас Л.М. та начальником відділу бухгалтерського обліку-головним бухгалтером Мочерад М.І., встановлено, що під час перебування з 08.12.2004 року по 28.01.2006 року на обліку як безробітний ОСОБА_2 отримував виплату допомоги з безробіття, проте не подав своєчасно відомостей про обставини, що впливають на умови виплати забезпечення та надання соціальних послуг, а саме, про його працевлаштування у ТзОВ «Агросервіс» з жовтня 2005 року та отримання доходів від трудової діяльності.

Згідно п.2 ст.8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» №1533-ІІІ від 02.03.2000 року (надалі - Закон 1533), держава є гарантом забезпечення застрахованих осіб та надання їм відповідних соціальних послуг.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про зайнятість населення» №803-XIII від 01.03.1991 року, у редакції, що діяла до 01.01.2013 року, (надалі - Закон №803), безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи.

Також, згідно з підпунктом «а» пункту 3 статті 1 Закону України «Про зайнятість населення», в Україні до зайнятого населення належать громадяни, працюючі по найму на умовах повного або неповного робочого дня (тижня) на підприємствах, в установах і організаціях, незалежно від форм власності, у міжнародних та іноземних організаціях в Україні і за кордоном, у фізичних осіб.

Відповідно до пункту 2 «Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних», затвердженого Наказом Міністерством праці та соціальної політики України від 14.02.2007 року №219, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, незайняті громадяни, які звертаються до державної служби зайнятості за сприянням у працевлаштуванні, підлягають реєстрації. Під час проведення реєстрації кожна особа самостійно або за допомогою працівника центру зайнятості заповнює із застосуванням автоматизованої системи картку особи, що звернулася до центру зайнятості, засвідчує особистим підписом достовірність внесених до неї даних та ознайомлюється з пам'яткою «Ваші права - Ваші обов'язки».

Натомість, зайняті громадяни, які бажають змінити професію або місце роботи, влаштуватися на роботу за сумісництвом чи у вільний від навчання час і звернулися до державної служби зайнятості, підлягають обліку. Під час прийому таких громадян працівник центру зайнятості проводить консультацію, під час якої надає інформацію, пов'язану з працевлаштуванням, про що робить відповідний запис у картці.

Відповідно до підпункту 1 пункту 5.5 розділу 5 «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності», затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 року №307 й зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.2000 року №915/5136, виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного, зайняття підприємницькою діяльністю або іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами (з дня працевлаштування, державної реєстрації як суб'єкта підприємницької діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами).

Згідно частини 2 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» №1533, застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Разом з тим, відповідачем даний обов'язок не виконано, тобто не повідомлено Центр зайнятості про факт перебування у трудових відносинах із ТзОВ «Агросервіс» із жовтня 2005 року та отримання доходів від цієї діяльності.

Згідно з частиною 3 статті 36 вказаного Закону, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Частиною 4 статті 38 Закону 1533 визначено, що строк позовної давності в разі стягнення штрафних санкцій, передбачених цим Законом та Законом України «Про зайнятість населення», адміністративних штрафів, а також інших видів заборгованості перед Фондом не застосовується.

Відповідно до пункту 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого спільним Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України, Пенсійного фонду України від 13 лютого 2009 року №60/62 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2009 року за №232/16248, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.

Пунктом 7 вказаного Порядку визначено, що рішення про повернення коштів особою чи роботодавцем оформлюється наказом. Протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю рекомендованим листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти.

Згідно з пунктом 8 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, у разі неможливості вручення повідомлення про необхідність повернення коштів з підстав, передбачених абзацом першим пункту 132 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 №1155, відмови особи чи роботодавця повернути кошти, а також у разі неповернення їх у встановлений строк стягнення таких коштів здійснюється у судовому порядку, відповідно до законодавства.

Отже, обов'язковою передумовою для стягнення коштів в судовому порядку Порядком передбачено надання можливості добровільного повернення коштів особою, яка незаконно отримала матеріальне забезпечення по безробіттю, а підставою для стягнення таких коштів є відповідний наказ керівника з відміткою про ознайомлення з ним цієї особи, з метою дотримання права особи на оскарження такого рішення центру зайнятості щодо повернення коштів.

01 жовтня 2014 року директором Новояворівського міського центру зайнятості було видано наказ №166 про повернення ОСОБА_2 коштів в сумі 224,46 грн., виплачених йому як допомогу по безробіттю та, з метою повідомлення відповідача про необхідність повернення безпідставно отриманої допомоги по безробіттю, надіслано відповідачу вимогу про повернення коштів від 03.10.2014 року №4589/07 (вимога отримана особисто відповідачем 09.10.2014 року, про що свідчить наявна у матеріалах справи копія поштового повідомлення про вручення поштового відправлення).

Відповідно до частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як з'ясовано судом із наданих представником позивача і відповідача у судовому засіданні пояснень, Центром зайнятості було дотримано вказаний Порядок, зокрема, видано та доведено до відома відповідача наказ про повернення незаконно отриманого матеріального забезпечення, рішення (вимога) Центру зайнятості щодо повернення коштів не оскаржене ОСОБА_2, а на день розгляду справи судом останнім кошти не повернуті до Новояворівського міського центру зайнятості.

Отже, суд зауважує, що факт працевлаштування відповідача у ТзОВ «Агросервіс» (м.Харків) з жовтня 2005 року підтверджується актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення від 29.09.2014 року №178, а факт отримання відповідачем доходів від здійснення ним трудової діяльності підтверджується довідкою управління Пенсійного фонду України в Яворівському районі Львівської області від 01.10.2014 року (форма ОК-5), згідно відомостей в системі персоніфікованого обліку, які надаються страхувальниками.

Таким чином, суд критично оцінює доводи відповідача про відсутність доказів його працевлаштування у ТзОВ «Агросервіс» з жовтня 2005 року й отримання ним доходів та вважає, що ці твердження спростовуються встановленими обставинами справи.

З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача незаконно отриманого матеріального забезпечення ґрунтуються на законі, є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, судові витрати у формі судового збору, з відповідача не належить стягувати.

Керуючись наведеним вище та ст.ст.2, 7-14, 18, 19, 69-72, 86, 87, 94, 128, 143, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) на користь Новояворівського міського центру зайнятості (р/р - 3768, одержувач - Новояворівський МЦЗ, , ГУДК у Львіській обл., МФО 825014, КЕКВ 2710) кошти, отримані як допомога по безробіттю у розмірі 224 (двісті двадцять чотири) грн. 46 коп.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 30 січня 2015 року.