Справа № 538/1842/13-а (2-а/538/27/14)
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2015-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" січня 2015 р. м. Київ К/800/60595/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Шведа Е.Ю.,

суддів Горбатюка С.А.,

Мороз Л.Л.,

секретар судового засідання Скавуляк Т.В.,

за участю: третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за

касаційною скаргою ОСОБА_2

на постанову Лохвицького районного суду Полтавської області від 18 серпня 2014 року

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2014 року

у справі № 538/1842/13-а (2-а/538/27/14)

за позовом ОСОБА_3

до Лохвицької міської ради

третя особа ОСОБА_2

про визнання недійсним рішення,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Лохвицької міської ради, в якому просив визнати недійсним рішення Лохвицької міської ради «Про розгляд заяви ОСОБА_2 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання дозволу на передачу в користування земельної ділянки» від 12 червня 2008 року № 24.

Постановою Лохвицького районного суду Полтавської області від 18 серпня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2014 року, позов задоволено: визнано недійсним рішення Лохвицької міської ради «Про розгляд заяви ОСОБА_2 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання дозволу на передачу в користування земельної ділянки» від 12 червня 2008 року № 24.

У касаційній скарзі третя особа, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, неповноту з'ясування судами обставин справи, просить рішення судів скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Касаційна скарга мотивована тим, що позивач не мав правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій розташований належний йому незавершений об'єкт будівництва; третя особа стверджує, що відведена їй земельна ділянка надана із земель запасу Лохвицької міської ради, тому не може включати в себе земельну ділянку чи її частину, що належить позивачу; залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновків, що суперечать обставинам, встановлених судом першої інстанції. Так, судом першої інстанції встановлено, що частина земельної ділянки позивача входить до земельної ділянки третьої особи, суд апеляційної інстанції, крім наведеної обставини зазначив, що вказані земельні ділянки межують (земельна ділянка третьої особи з заходу межує з земельною ділянкою позивача). Третя особа вважає невірно встановленими наведені обставини, оскільки між вказаними земельними ділянками знаходиться смуга землі, що належить Лохвицькій міській раді.

В судовому засіданні третя особа касаційну скаргу підтримала та просила суд задовольнити її з підстав, викладених в ній.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, їх представників, що з'явились, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступних висновків.

Судами встановлено наступні обставини. ОСОБА_3 є власником 14/50 частки житлового будинку із відповідною кількістю надвірних споруд, незавершеного об'єкту будівництва магазину-кафе та готелю за адресою АДРЕСА_1, відповідно до договору купівлі-продажу від 26 жовтня 2007 року, витягу з Єдиного державного реєстру права власності на нерухоме майно, згідно з яким право власності зареєстровано 29 квітня 2008 року.

Також, позивач є власником земельної ділянки, площею 0,0437 га, що розташована по АДРЕСА_2, відповідно до державного акту на право власності земельну ділянку від 01 квітня 2011 року.

Рішенням виконавчого комітету Лохвицької міської ради від 17 листопада 2006 року № 645 задоволено прохання гр. ОСОБА_2 та надано дозвіл на збір матеріалів для погодження місця розташування земельної ділянки під будівництво магазину «Промтовари» за адресою АДРЕСА_2 із земель запасу Лохвицької міської ради ненаданих у власність та постійне користування в межах населеного пункту землі індивідуальної житлової забудови, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарський будівель і споруд, прибудинкова територія.

Рішенням виконавчого комітету Лохвицької міської ради від 04 червня 2007 року № 36 задоволено прохання гр. ОСОБА_2 та надано їй дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0238 га у АДРЕСА_2 та виготовлення проектно-кошторисної документації на будівництво магазину «Промтовари».

Актом вибору та обстеження земельної ділянки під будівництво магазину «Промтовари» в АДРЕСА_2 від 24 травня 2007 року погоджено місце розташування земельної ділянки.

12 червня 2008 року ОСОБА_2 звернулась до Лохвицької міської ради із заявою, в якій просила затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки під будівництво магазину «Промтовари» на території АДРЕСА_2 та надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою.

Згідно з розробленим проектом землеустрою вказана земельна ділянка має кадастровий номер :50:004:0064.

Рішенням Лохвицької міської ради від 12 червня 2008 року № 24 задоволено прохання гр. ОСОБА_2 та затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в АДРЕСА_2 під будівництво магазину «Промтовари», площею 0,0238 га та надано дозвіл гр. ОСОБА_2 на розробку технічної документації землеустрою щодо посвідчення права користування вказаною земельною ділянкою з земель комерційного призначення.

Вважаючи таке рішення незаконним та таким, що порушує його права, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання недійсним Рішення Лохвицької міської ради від 12 червня 2008 року № 24.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з незаконності рішення відповідача, оскільки ним затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за відсутності погодження її меж з позивачем, як суміжним землекористувачем.

Проте суд касаційної інстанції не погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій та вважає їх передчасними, з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що орган державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 124 ЗК України (в редакції чанній на час виникнення спірних правовідносин) передача в оренду земельних ділянок громадянам і юридичним особам із зміною їх цільового призначення та із земель запасу під забудову здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому статтями 118, 123 цього Кодексу.

При цьому, оскаржуване рішення відповідача № 24 від 12 червня 2008 року та рішення, що передували його прийняттю, приймались на підставі, зокрема, норми ст. 20 ЗК України.

Однак, суди попередніх інстанцій не дослідили дотримання процедури виділення та надання у користування земельної ділянки площею 0,0238 га у АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_2

Задовольняючи позов, суди послались на ту обставину, що відповідачем затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за відсутності погодження її меж з позивачем, як суміжним землекористувачем.

Зі змісту рішення суду апеляційної інстанції вбачається, що суд дійшов суперечливих висновків, які не дозволяють встановити чи входить частина земельної ділянки, що належить позивачу до ділянки, яку надано в користування третій особі, а відтак чи порушене право позивача. Так, посилаючись на акт вибору та обстеження земельної ділянки під будівництво магазину «Промтовари» в АДРЕСА_2 від 24 травня 2007 року, складений комісією, до якої входять заступник міського голови, начальник Лохвицького районного відділу земельних ресурсів, завідуючий Лохвицьким сектором за дотриманням природоохоронного законодавства, головний державний санітарний лікар Лохвицького району, в.о. головного архітектора Лохвицького району, начальник відділу культури Лохвицької РДА, землевпорядник Лохвицької міської ради, землекористувач ОСОБА_2, суд апеляційної інстанції зазначив, що земельна ділянка площею 0,0238 га по АДРЕСА_2 межує з заходу з розпочатим будівництвом гр. ОСОБА_4 (що в майбутньому придбане позивачем).

В той же час, посилаючись на відомості в інформаційній системі державного земельного кадастру, суд дійшов висновку, що земельна ділянка з кадастровим номером :50:004:0064 (АДРЕСА_2), що належить гр. ОСОБА_2 перетинається з земельною ділянкою з кадастровим номером :50:004:0110 (АДРЕСА_1), що належить гр. ОСОБА_3

Разом з тим, суди залишили поза увагою доводи позивача про те, що між вказаними земельними ділянками існує смуга землі, що належить Лохицькій міській раді, тому ОСОБА_2 і не повинна була погоджувати межі, належної їй земельної ділянки з позивачем.

Також суди, вирішуючи спір, не дослідили обставини щодо наявності чи відсутності у позивача документів, що посвідчують право на належну йому земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1, відповідно до ст. 126 ЗК України, на момент прийняття Лохвицькою міською радою спірного рішення від 12 червня 2008 року № 24. В разі відсутності у позивача документів, що посвідчують право на земельну ділянку, судам слід з'ясувати яким чином оскаржуване рішення порушує його права.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач є власником земельної ділянки, площею 0,0437 га, що розташована по АДРЕСА_2, посилаючись на державний акт на право власності земельну ділянку від 01 квітня 2011 року. Однак, така обставина встановлена не вірно, оскільки відповідно до вказаного державного акту на право власності земельну ділянку від 01 квітня 2011 року позивач є власником земельної ділянки, що розташована саме по АДРЕСА_1, що має значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч.ч. 4 та 5 ст. 11 КАС України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Враховуючи вказані положення правових норм адміністративного судочинства стосовно принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що судам під час розгляду справи та вирішення спору по суті необхідно було дослідити наведені обставини, дати їм належну оцінку. Необхідною умовою для правильного вирішення цього спору по суті є встановлення наявності або відсутності факту часткового співпадіння земельних ділянок, що належать позивачу та третій особі, наявності чи відсутності у позивача правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Встановлення вказаних обставин та спростування суперечливих висновків є необхідною умовою перевірки законності спірного рішення відповідача відповідно до обставин, передбачених ч. 3 ст. 2 КАС України.

Таким чином, судами неповно встановлені обставини у справі, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суд касаційної інстанції не має повноважень виправити допущені судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права.

За таких обставин, рішення судів підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, повно і всебічно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають значення для справи, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 220, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Лохвицького районного суду Полтавської області від 18 серпня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді