Справа № 804/19975/14
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2014-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області до Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський завод мостових залізобетонних конструкцій» про зупинення видаткових операцій, -
04.12.14р. Лівобережна об'єднана державна податкова інспекція м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський завод мостових залізобетонних конструкцій», в якому просить суд:
- зупинити видаткові операції на рахунках ПАТ «Дніпропетровський завод мостових залізобетонних конструкцій»;
- заборонити відчуження ПАТ «Дніпропетровський завод мостових залізобетонних конструкцій» майна;
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач має податковий борг. Позивачем направлено відповідачу податкову вимогу про сплату боргу. У зв'язку з не сплатою податкового боргу майно відповідача передано у податкову заставу. Податковим керуючим складено акт про перешкоджання платником податків виконанню повноважень податкового керуючого та про відмову платника податків від опису майна у податкову заставу, у яких вказано про те, що відповідач відмовив у здійсненні опису майна у податкову заставу та не надав документи, необхідні для такого опису. Позовні вимоги обґрунтовані із посиланням на п.89.4 ст. 89 ПК України.
В подальшому розгляд справи відкладався на 23.12.14р.
Позивач та відповідач в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду адміністративної справи повідомлені належним чином, відповідно до положень ст.35 КАС України, докази чого наявні в матеріалах справи.
19.12.2014р. позивач подав до суду клопотання, в якому просить розглянути справу без його участі.
23.12.14р. відповідач надав до суду заперечення в якому, просить суд відмовити в задоволенні адміністративного позову посилаючись на те, що позивач не надав до суду доказів виконання обов'язкових для всіх вимог складання та направлення на адресу платника податків - ПАТ «Дніпропетровський завод мостових залізобетонних конструкцій» податкової вимоги форми «Ю» та рішення про опис майна у податкову заставу, а тому підстави для звернення до суду, встановлені п.2.4 Порядку застосування податкової застави органами доходів і зборів, для позивача в даному випадку відсутні, внаслідок чого відсутні і законні підстави для задоволення позовних вимог по справі.
Частиною 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи наведене, клопотання позивача про розгляд справи без участі представника позивача, строки розгляду та вирішення справи, встановлені ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе вирішити спір за відсутності сторін, у письмовому провадженні, за наявними у справі доказами відповідно до вимог ч. 4, ч. 6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову, виходячи з наступного:
Судом встановлено, що на час звернення до суду ПАТ «Дніпропетровській завод металевих залізобетонних конструкцій» має заборгованість перед бюджетом в сумі 208469,33грн., що стало підставою, як стверджує позивач, для звернення до суду; наявність боргу підтверджується карткою особового рахунку відповідача, зворотній бік якої приєднаний до матеріалів справи та довідкою про стан розрахунків з бюджетом.
Підпунктом 4.1.1 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» № 2181-ІІІ від 21.12.2000 року (далі - Закон № 2181-ІІІ), чинного на момент виникнення спірних правовідносин (втратив силу 01.01.2011 року), встановлено, що платник податків самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає у податковій декларації, крім випадків передбачених підпунктом «г» п.п.4.2.2 п.4.2., а також п.4.3 цієї статті.
Згідно п.п.2.1. ст.2 Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України №166 від 30.05.1997, (яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин), звітний (податковий) період може дорівнювати одному календарному місяцю або одному календарному кварталу в залежності від обсягу оподатковуваних операцій за минулі дванадцять місячних податкових періодів. Звітним (податковим) періодом є один календарний місяць.
Відповідно до п. 5.1 ст.5 Закону податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.
З 01.01.2011 року правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема порядок складання та подання податкової звітності та сплати узгоджених податкових зобов'язань врегульовані нормами Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755 - VI (далі - ПК України).
Статтею 36 Податкового кодексу України встановлено податковий обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором.
Пунктом 46.1. ст. 46 Податкового кодексу України визначено, що податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
Статтею 54 ПК України встановлено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.
Відповідно до п. 203.1 ст. 203 ПК України, податкова декларація з ПДВ подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.
Пунктом 120.1 ст. 120 ПК України передбачено, що неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання. Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.
Відповідно до п. 126.1 ст. 126 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Відповідно до п.п. 54.3.5 п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкового зобов'язання, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.
Відповідно до п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковим боргом визнається сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.
Згідно ст. 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Відповідно до п.3 вказаної статті податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання.
Відповідно до п. 59.5 ст. 59 Податкового кодексу України, у разі коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що виник після надіслання (вручення) податкової вимоги.
Як свідчать матеріали справи, 24.07.2012 р. податковим органом на адресу відповідача рекомендованою поштою була направлена податкова вимога Форми «Ю» №3456-25 від 21.07.2014 р. про сплату заборгованості з податку на додану вартість на суму 151824,00 грн., однак, доказів вручення вимоги відповідачу матеріали справи не містять.
Наявність суми заборгованості на момент розгляду справи підтверджена приєднаною до матеріалів справи карткою особового рахунку відповідача та довідкою про стан розрахунків з бюджетом.
Відповідно до п.п. 95.1-95.3 ст. 95 Податкового кодексу України орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Однак, судом встановлено, що позивач не скористався наданим йому правом звернення до суду щодо стягнення суми податкового боргу, як у відповідного суб'єкта владних повноважень.
Розглядаючи позовні вимоги податкового органу в частині зупинення видаткових операцій на рахунках Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський завод мостових залізобетонних конструкцій», заборони відчуження майна, зобов'язання відповідача допустити податкового керуючого для опису майна у податкову заставу, суд вважає, що адміністративний позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного:
згідно із п.п. 20.1.15. п.20.1. ст.20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках такого платника податків у банках та інших фінансових установах (крім операцій з видачі заробітної плати та сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а також визначених контролюючим органом грошових зобов'язань платника податків) зокрема у разі недопущення посадових осіб органів державної податкової служби до обстеження територій та приміщень, визначених у підпункті 20.1.11 цієї статті.
У відповідності з п.п. 20.1.16. п.20.1. ст.20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право звертатися до суду, у разі якщо платник податків перешкоджає виконанню податковим керуючим повноважень, визначених цим Кодексом, щодо зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків шляхом накладення арешту на кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку, та зобов'язання такого платника податків виконати законні вимоги податкового керуючого, передбачені цим Кодексом.
Якщо платник податків не допускає податкового керуючого для здійснення опису майна такого платника податків у податкову заставу та/або не подає документів, необхідних для такого опису, податковий керуючий складає акт відмови платника податків від опису майна у податкову заставу. Орган державної податкової служби звертається до суду щодо зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків, заборону відчуження таким платником податків майна та зобов'язання такого платника податків допустити податкового керуючого для опису майна у податкову заставу. Зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків та заборона відчуження таким платником податків майна діють до дня складення акта опису майна платника податків у податкову заставу податковим керуючим або акта про відсутність майна, що може бути описано у податкову заставу, або погашення податкового боргу в повному обсязі. Податковий керуючий не пізніше робочого дня, що настає за днем складення зазначених у цьому пункті актів, зобов'язаний надіслати банкам та іншим фінансовим установам рішення про складення таких актів. Таке рішення є підставою для поновлення видаткових операцій на рахунках платника податків (п.89.4 ст.89 Податкового кодексу України).
Відповідно до п. 91.4. ст.91 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків, що має податковий борг, перешкоджає виконанню податковим керуючим повноважень, визначених цим Кодексом, такий податковий керуючий складає акт про перешкоджання платником податків виконанню таких повноважень у порядку та за формою, що встановлюються центральним органом державної податкової служби. Орган державної податкової служби звертається до суду щодо зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків та зобов'язання такого платника податків виконати законні вимоги податкового керуючого, передбачені цим Кодексом. Строк, на який можуть бути зупинені видаткові операції, визначається судом, але не більше двох місяців. Зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків може бути достроково скасовано за рішенням податкового керуючого або суду.
Таким чином, діюче податкове законодавство України надає право податковому органу звертатися до суду з позовом про зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках платника податків виключно в разі недопущенням посадових осіб органів державної податкової служби до обстеження територій та приміщень або за умови перешкоджання платником податків виконанню податковим керуючим повноважень, визначених Податковим кодексом України.
Як вбачається із матеріалів справи, податковим органом не доведено наявності вищезазначених підстав для звернення до суду з метою зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках платника податків, у зв'язку з чим, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.
Суд також зазначає, що відповідно до пункту 88.1 статті 88 Податкового кодексу України з метою забезпечення виконання платником податків своїх зобов'язань, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.
Відповідно до абзацу 3 пункту 89.3 статті 89 Податкового кодексу України, опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг.
З метою опису майна у податкову заставу податковим керуючим ПАТ «Дніпропетровський завод мостових залізобетонних конструкцій» 17.11.14р. здійснено вихід на юридичну адресу платника податків, однак здійснити опис майна виявилось неможливим у зв'язку з відсутністю підприємства за юридичною адресою, що підтверджується актом про перешкоджання платником податків виконанню повноважень податковим керуючим 17.11.14р. № 22/01374010.
Таким чином, як стверджує позивач, провести опис майна виявилось неможливим у зв'язку з ненаданням підприємством відповідних документів, про що складено акт відмови платника податків від опису майна в податкову заставу від 17.11.14р.
Згідно із пунктом 89.4 статті 89 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не допускає податкового керуючого для здійснення опису майна такого платника податків у податкову заставу та/або не подає документів, необхідних для такого опису, податковий керуючий складає акт відмови платника податків від опису майна у податкову заставу.
Орган державної податкової служби звертається до суду щодо зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків, заборону відчуження таким платником податків майна та зобов'язання такого платника податків допустити податкового керуючого для опису майна у податкову заставу.
Зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків та заборона відчуження таким платником податків майна діють до дня складення акта опису майна платника податків у податкову заставу податковим керуючим або акта про відсутність майна, що може бути описано у податкову заставу, або погашення податкового боргу в повному обсязі.
Пунктом 2.4 зазначеного Порядку встановлено, що у разі якщо платник податків не допускає податкового керуючого для здійснення опису майна такого платника податків у податкову заставу та/або не подає документів, необхідних для такого опису, податковий керуючий складає акт відмови платника податків від опису майна у податкову заставу.
Судом встановлено, що позивачем не надані докази про вручення рішення про опис майна у податкову заставу від 04.08.2014р. відповідачеві, що свідчить про недотримання позивачем вимог ПК України щодо порядку застосування податкової застави.
Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Отже, у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог щодо зупинення видаткових операцій, заборону відчуження майна та зобов'язання Публічне акціонерне товариство «Дніпропетровський завод мостових залізобетонних конструкцій» допустити податкового керуючого для опису майна у податкову заставу, у зв'язку з чим, позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні подання Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області до Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський завод мостових залізобетонних конструкцій» про зупинення видаткових операцій - відмовити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя . С.В. Ніколайчук