Справа № 2а/2218/7871/11
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2015-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2а/2218/7871/11
Головуючий у 1-й інстанції: Мазурок О. В.
Суддя-доповідач: Сушко О.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Сушко О.О.

судді: Залімський І. Г. Смілянець Е. С.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці, соціального захисту населення і охорони здоров'я Хмельницької міської ради на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 липня 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці, соціального захисту населення і охорони здоров'я Хмельницької міської ради про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з адміністративним позовом до управління праці та соціального захисту населення і охорони здоров'я Хмельницької міської ради про визнання дій неправомірними, зобов'язання нарахувати та виплатити допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15.07.2011 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю та у разі, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів

Відповідно до положень ст. ст. 197, 183-2 КАС України, суд проводить розгляд справи у порядку письмового провадження. За таких умов, згідно з ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41 КАС України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач має на утриманні дитину до 3-х років, що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видано 22 червня року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Хмельницькомк Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області.

Допомога при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до ЗУ "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" та ЗУ "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" призначається і здійснюється в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів зазначає, що на даний час діє порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001р. № 1751 (із змінами та доповненнями), в якому ст. 22 передбачено: пункт 1.- відповідно до ст. 15 ЗУ "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виплачується у розмірі, що дорівнює різниці між: з 1 січня 2008 р. - 50 відсотками, з 1 січня 2009 р. - 75 відсотками, з 1 січня 2010 р. - 100 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менш як 130 гривень.

Пункт 3 - для призначення допомоги у розмірі, що перевищує мінімальний, подається в установленому порядку довідка про склад сім'ї та декларація про доходи та майновий стан (заповнюється на підставі довідок про доходи кожного члена сім'ї).

Закон України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" № 2811-XII від 21 листопада 1992 року відповідно до Конституції України встановлює гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім'ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Частиною 1 ст. 1 вказаного Закону встановлено, громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Статтею 3 ЗУ "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" передбачено, що право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за цим Законом має особа (один з батьків дитини, усиновитель, опікун, баба, дід або інший родич), яка фактично здійснює догляд за дитиною.

Згідно ст. 15 ЗУ "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень.

Колегія суддів апеляційної інстанції не може прийняти до уваги посилання позивачки на ч. 3 ст. 46 Конституції України з наступних підстав.

Так згідно ч. 3 ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Між тим допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку не може бути основним джерелом існування родини, оскільки, крім цієї допомоги позивачка має право на допомогу при народженні дитини, допомогу у зв'язку з вагітністю та пологами, якщо позивачка одинока мати, вона має право на допомогу як одинока мати, а також у інших випадках на інші соціальні виплати.

Суд апеляційної інстанції також не може прийняти до уваги посилання позивачки на ст. 43 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням", виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» (далі - Закон) право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи і час випробування та день звільнення), якщо інше не передбачено законодавством.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону кошти загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, спрямовуються на: виплату застрахованим особам допомоги по тимчасовій непрацездатності, вагітності та пологах, при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на поховання.

Пунктом 4 частини 1 статті 35 Закону допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з таких страхових випадків: догляду за дитиною віком до трьох років.

Статтями 42, 43 Закону право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку має застрахована особа (один із батьків дитини, усиновитель, баба, дід, інший родич або опікун), яка фактично здійснює догляд за дитиною. Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч. 2,3 Закону допомога при народженні дитини призначається застрахованій особі на підставі заяви про виплату допомоги та свідоцтва про народження дитини, виданого органом реєстрації актів громадянського стану. Підставою для призначення допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку є наказ (розпорядження) роботодавця про надання застрахованій особі, яка фактично здійснює догляд за дитиною, відпустки для догляду за дитиною, а для застрахованих осіб, зазначених у частинах другій та третій статті 6 цього Закону, - розпорядження виконавчої дирекції відділення Фонду за місцем їх реєстрації як страхувальників.

Допомога призначається одному з батьків дитини, усиновлювачу, опікуну, дідусю, бабусі або іншому родичу, який фактично здійснює догляд за дитиною.

Вказана допомога призначається: для працюючих осіб - з дня настання відпустки по догляду за дитиною по день її закінчення.

Для одержання допомоги необхідно звернутися до управління за місцем реєстрації та надати такі документи:1) заяву, що складається за формою, затвердженою Мінпраці (бланк заяви видається в управлінні);2) копію свідоцтва про народження дитини;3) довідка роботодавця про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, до якої за відсутності печатки прикладається копія свідоцтва про державну реєстрацію - для найманих працівників фізичних осіб - підприємців

Заява на призначення допомоги подається особою, яка претендує на її призначення, особисто. З матеріалів справи не вбачається, що позивач знаходиться у відпустці по догляду з дитиною до досягнення нею трьохрічного віку. Таким чином відсутні законні підстави для визнання неправомірними дій відповідача та стягнення допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі наведеного, враховуючи положення ст. 195 КАС України та беручи до уваги надане суду апеляційної інстанції право перегляду рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, щодо вирішення заявлених вимог у спосіб, строках та межах визначених законом.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята ухвала відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України , суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління праці, соціального захисту населення і охорони здоров'я Хмельницької міської ради, -залишити без задоволення, а постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 липня 2011 року, -без змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції є остаточним та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Залімський І. Г.

Смілянець Е. С.