Справа № 638/16842/14-а
Суддя: Штих Т. В.
Дата ухвалення: 2015-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-А/638/53/15
22 січня 2015 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді: Штих Т.В.
при секретарі: Кондратюк І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Телесвіт" до Харківської міської ради Харківської області про визнання нечинним і незаконним та скасування рішення, -
У вересні 2014 року позивач ТОВ "Телесвіт" звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з вказаним адміністративним позовом до відповідача - Харківської міської ради Харківської області, в якому просив суд визнати незаконним і нечинним рішення Харківської міської Ради від 06 серпня 2014р. № 1597/14 "Про внесення змін до рішення 19 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 26.09.2012р. № 870/12 "Про впорядкування діяльності суб'єктів господарювання в сфері інформаційних технологій та зв'язку" повністю.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідачем 06 серпня 2014 року було прийняте рішення №1597/14 "Про внесення змін до рішення 19 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 26.09.2012р. № 870/12 "Про впорядкування діяльності суб'єктів господарювання в сфері інформаційних технологій та зв'язку" (надалі по тексту - Рішення №1597), яке на думку позивача прийняте у порушення процедури, встановленої Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", ст. 20 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", суперечить ст. ст. 1, 24 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст. 382 Цивільного кодексу України.
В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених в адміністративному позові, просив суд позов задовольнити.
Відповідач про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в установленому законом порядку, поважності причин неявки свого представника до суду не повідомив, заперечення по суті заявлених вимог не подавались.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Стаття 19 Конституції України зобов'язує органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти тільки з підстав, в межах повноважень та в спосіб, які передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" кожний має право оскаржити в суді неправомірні рішення, дії або бездіяльність органів державної влади, місцевого самоврядування та їх посадових осіб.
Вирішуючи спір, суд приймає до уваги, що підставами для визнання акту або дій незаконними відповідно до ст. 2 КАС України є невідповідність їх вимогам чинного законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення порядку його прийняття. Крім того, відповідно до ст. 104 КАС України обов'язковою умовою визнання неправомірним рішення є порушення у зв'язку з його прийняттям прав, свобод та охоронюваних інтересів позивача у справі у сфері публічно-правових відносин.
Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
За змістом ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи усіх форм дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Зі змісту Рішення №1597 вбачається, що останнє приймалося відповідачем з метою врегулювання розміщення телекомунікаційних мереж у багатоквартирних житлових будинках. Відповідно до преамбули Рішення №1597 відповідач керувався Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Законом України "Про телекомунікації", Законом України "Про місцеве самоврядування".
Судом встановлено, що Рішенням №1597 вводяться спеціальні додаткові вимоги до порядку надання телекомунікаційних послуг.
Так, для розміщення телекомунікаційних мереж у багатоквартирних житлових будинках м. Харкова суб'єкт господарювання повинен укласти договір на розміщення телекомунікаційних мереж з КСП "Інженерні мережі".
Судом встановлено, що КСП "Інженерні мережі" є оператором телекомунікацій та провайдером програмної послуги.
Відповідно до Рішення Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення №1107 від 05.06 2013 КСП "Інженерні мережі" видано ліцензію провайдера програмної послуги.
Відповідно до Рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації №198 від 19.04.2012 року КСП "Інженерні мережі" видано ліцензію на надання послуг з технічного обслуговування та експлуатації телемереж.
Розглядаючи правомірність Рішення №1597 суд виходить з наступного.
Згідно ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій наведено у додатку до Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі по тексту - Порядок), затвердженого Постановою КМУ від 01 червня 2011 р. № 869.
Порядком або іншими актами законодавства не встановлено, що телекомунікаційні послуги у багатоквартирних будинках належать до послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.
Згідно п. 25 Порядку вартість інших послуг (утримання служб консьєржів, вбудованих паркінгів тощо) сплачується понад розмір плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на підставі договорів, укладених між власниками житлових будинків, власниками (наймачами) квартир, власниками нежитлових приміщень у житловому будинку та відповідними надавачами послуг.
Таким чином, послуги із розміщення та обслуговування телекомунікаційних мереж можуть надаватися будь-яким суб'єктом підприємницької діяльності на договірних засадах відповідно до положень Цивільного та Господарського кодексів України, Закону України "Про телекомунікації".
Наведене вище, на думку суду, свідчить про встановлення Рішенням №1597 додаткових обмежень у вигляді укладення договору на розміщення телекомунікаційних мереж, що порушує права позивача, який згідно статутних документів є суб'єктом господарювання, що надає послуги з технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж на території України та в м. Харкові (внесено до Реєстру операторів та провайдерів України 16.06.2011р., п.2179 Реєстру).
Частиною 4 ст. 23 ГК України забороняється незаконне втручання органів та посадових осіб місцевого самоврядування у господарську діяльність суб'єктів господарювання. Не допускається видання правових актів органів місцевого самоврядування, якими встановлюються не передбачені законом обмеження щодо обігу окремих видів товарів (послуг) на території відповідних адміністративно-територіальних одиниць.
Таким чином, суд вважає обґрунтованими твердження позивача щодо невідповідності Рішення №1597 положенням чинного законодавства.
Також судом враховано, що відповідно до приписів Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" Рішення №1290 є регуляторним актом.
Відповідно до вимог ст. 36 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", якою визначені особливості прийняття регуляторних актів органами та посадовими особами місцевого самоврядування, регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом чи посадовою особою місцевого самоврядування, якщо наявна хоча б одна з таких обставин: відсутній аналіз регуляторного впливу; проект регуляторного акта не був оприлюднений.
Статтею 20 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" встановлено, що органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно - господарського управління та контролю зобов'язані погоджувати з Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями проекти нормативно-правових актів та інших рішень, які можуть вплинути на конкуренцію, зокрема, щодо створення суб'єктів господарювання, встановлення і зміни правил їх поведінки на ринку, або такі, що можуть призвести до недопущення, усунення, обмеження чи спотворення конкуренції на відповідних ринках.
У разі виявлення будь-якої з цих обставин орган чи посадова особа місцевого самоврядування має право вжити передбачених законодавством заходів для припинення виявлених порушень, у тому числі відповідно до закону скасувати або зупинити дію регуляторного акта, прийнятого з порушеннями.
Натомість, як вбачається із матеріалів справи, що не спростовано відповідачем в порядку передбаченому положеннями ч. 2 ст.71 КАС України не надано доказів опублікування проекту регуляторного акту, доказів проведення аналізу його регуляторного впливу, відомостей щодо погодження даного проекту із спеціально уповноваженим органом або його територіальним органом.
За змістом ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
В зв'язку із чим, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про незаконність Рішення №1597.
Крім того, суд вважає обґрунтованим твердження позивача, що на підставі ст. 382 ЦК України власникам квартир у багатоквартирному житловому будинку належить на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами та всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а тому відповідач вийшов за межі власних повноважень, вирішуючи у Рішенні №1597 питання щодо розпорядження об'єктами, які належать мешканцям будинків, без згоди останніх.
Положеннями ст. ст. 25, 26 Закону України "Про місцеве самоврядування", визначені загальна та виключна компетенція міських рад. З огляду на положення зазначених статей вбачається, що міські ради не наділені повноваженнями щодо розпорядження майном мешканців багатоквартирних будинків.
Таким чином, судом встановлено, що Рішення №1597 прийняте відповідачем із порушенням ст. ст. 25, 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в України".
Згідно ч.10. ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в України" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи положення ч. 2 ст. 11 КАС України, суд визнає незаконним Рішення №1597.
Керуючись ст. ст. 2, 10, 11, 17, 19, 69, 71 - 73, 86, 94, 158 - 163, 167, 171, 185, 186 КАС України; ст. ст. 19, 55 Конституції України; ст. 21, 382 ЦК України; ст. 23 ГК України; ст. ст. 25, 26, 77 Закону України "Про місцеве самоврядування"; ст. ст. 1, 36 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", суд, -
п о с т а н о в и в :
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Телесвіт" до Харківської міської ради Харківської області про визнання незаконним та нечинним, скасування рішення - задовольнити.
Визнати незаконним, нечинним та скасувати Рішення Харківської міської ради Харківської області від 06 серпня 2014 року № 159714 « Про внесення змін до рішення 19 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 26.09.2012 року № 87012 « Про впорядкування діяльності суб’єктів господарювання в сфері інформаційних технологій та зв’язку».
Судовий збір вважати сплаченим позивачем.
Постанова суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України.
У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постановою суду за наслідками апеляційного провадження.