Справа № 2а-4311/10/1070
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2015-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2015 року №2а-4311/10/1070

Приміщення суду за адресою: місто Київ, бульвар Лесі Українки, 26, зал судових засідань № 1018

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Леонтовича А.М.

при секретарі - Бончевій О.С.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув

від відповідача: Демченко С.В. (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом до проТовариства з обмеженою відповідальністю «Ірпіньнафтопродукт» Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ірпіньнафтопродукт" (далі - позивач) звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції в Київській області (надалі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції в Київській області від 7 серпня 2009 року № /0/2563 та /0/2564, від 23 жовтня 2009 року №/1/2544 та № /1/2545, від 24 грудня 2009 року № /2/106 та № /2/107.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки відповідача про порушення ТОВ «Ірпіньнафтопродукт» пунктів 5.1, підпункту 5.2.1, підпункту 5.3.9 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та підпункту 7.2.1, 7.5.1, 7.4.4, 7.4.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» в ході здійснення господарських операцій з ТОВ «Укр-Спец-Транс», ТОВ «Паливні Технології» та ТОВ «Релан» у перевіряємому періоді не відповідають фактичним обставинам справи.

Позивач стверджує, що правомірно придбав товари і послуги у контрагентів, тому підстав для визнання відповідних договорів безтоварним немає, господарські операції підтверджені належним чином складеними первинними документами, зокрема, актами приймання виконаних робіт, податковими і видатковими накладними.

За наведених обставин, висновки викладені в акті перевірки від 27 липня 2009 року є необґрунтованими та зроблені на основі припущень, а прийняті на їх основі податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2012 року провадження по справі №2а-4311/10/1070 було зупинено у зв'язку з розглядом Вищим адміністративним судом України справи № 2а-5640/10/1070 за позовом Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області до ТОВ "Ірпіньнафтопродукт", третя особа - ТОВ "Укр-Спец-Транс" про стягнення коштів, отриманих за нікчемними угодами.

28 січня 2015 року ухвалою суду провадження у справі поновлено з підстав вступу у законну силу рішення суду у справі 2а-5640/10/1070, справу призначено до розгляду у судовому засіданні.

У судовому засіданні 28 січня 2015 року протокольною ухвалою суду допущено правонаступництво у справі, а саме: Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області на Ірпінську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Київській області.

Позивач у судове засідання, призначене на 28 січня 2015 року не прибув, через канцелярію суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Відповідач позовні вимоги не визнав, надав суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що посадові особи Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області при проведенні перевірки позивача та оформленні її результатів діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. Податкові повідомлення-рішення є обґрунтованими, оскільки у ході перевірки встановлено факт порушення вимог законодавства, що свідчить про заниження позивачем суми податку на додану вартість та податку на прибуток, що підлягає перерахуванню до бюджету. З наведених підстав у задоволені адміністративного позову просив відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, врахувавши норми закону, які діяли на момент виникнення правовідносин між сторонами, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ірпіньнафтопродукт» зареєстроване Виконавчим комітетом Ірпінської міської ради Київської області 23 березня 1999 року як юридична особа, що підтверджується Довідкою АБ №249318 з Єдиного держанвого реєстру підприємств та організацій України. Згідно довідки від 6 березня 2008 року №122, на час проведення перевірки позивач перебував на податковому обліку в Ірпінській ОДПІ Київської області за № 63(т.1, а.с. 13-14).

Відповідно до матеріалів справи, у період з 30 червня по 20 липня 2009 року, посадовими особами Ірпінської ОДПІ Київської області, на підставі частин 1, 2, 4 статті 11-1 Закону України «Про державну податкову службу в України» та відповідно до плану-графіку проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання, проведено планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Ірпіньнафтопродукт» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 1 січня 2008 року по 30 березня 2009 року, валютного та іншого законодавства за період з 1 січня 2008 року по 31 березня 2009 року.

Результати перевірки позивача оформлено актом від 27 липня 2009 року №1094/23-2/30366747(далі - акт перевірки)(т.1, а.с. 15-93).

У ході перевірки, використавши інформацію, що надійшла від органів державної податкової інспекції, дослідивши податкову звітність, дані інформаційних ресурсів податкових органів, первинні документи надані позивачем, відповідач дійшов висновку про порушення ТОВ «Ірпіньнафтопродукт»:

-пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» в результаті чого занижено податок на прибуток за період з 1 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року всього у сумі 523130,43 грн.

-підпункту 7.2.1 пункту 7.2, підпункту 7.4.1, 7.4.4, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до заниження податку на додану вартість за період з 1 січня 2008 року по 31 березня 2009 року на загальну суму 705495,21 грн.

На підставі висновків акту перевірки, Ірпінською об'єднаною державною податковою інспекцією Київської області прийнято:

-податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 7 серпня 2009 року №/0/2563, яким позивачу збільшену суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 784695,65 грн., у тому числі 523130,43 грн. за основним платежем та 261565,22 грн. за штрафними фінансовими санкціями. (т.1, а.с. 94).

-податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 7 серпня 2009 року №/0/2564, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 1058241,32 грн., у тому числі 705494,21 грн. за основним платежем та 352747,11 грн. за штрафними фінансовими санкціями.

Не погоджуючись із висновками податкового органу та рішеннями, якими ТОВ «Ірпіньнафтопродукт» донараховано податкові зобов'язання з податку на додану вартість та податку на прибуток, позивач звернувся із скаргами до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області.

Рішеннями Ірпінської ОДПІ Київської області від 23 жовтня 2009 року №2545/10/23-2/1912 та 2544/10/23-2/1911(т.1, а.с. 96-108) податкові повідомлення-рішення від 7 серпня 2009 року №/0/2563 та №/0/2564 залишені без змін, а скарги позивача - без задоволення.

За наслідками розгляду первинних скарг позивача, Ірпінською ОДПІ Київської області прийняті нові податкові повідомлення-рішення від 23 жовтня 2009 року №/1/2544, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ на суму 1058241,32 грн., у тому числі 705494,21 грн. за основним платежем та 352747,11 грн. за штрафними фінансовими санкціями (т.1, а.с. 109) та 000692310/1/2545, яким позивачу збільшену суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 784695,65 грн., у тому числі 523130,43 грн. за основним платежем та 261565,22 грн. за штрафними фінансовими санкціями (т.1, а.с. 110).

В результаті подальшого оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень, рішенням Державної податкової адміністрації в Київській області від 25 грудня 2009 року №2816/10/25-017/352-1344 та 24 грудня 2009 року №2817/10-25-017/353-1343 (т.1, а.с. 111-118), попередні податкові повідомлення-рішення залишені без змін, а скарги позивача - без задоволення.

На підставі викладеного, Ірпінською ОДПІ Київської області прийнято податкові повідомлення рішення від 24 грудня 2009 року №/2/107, яким позивачу втретє збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ на суму 1058241,32 грн., у тому числі 705494,21 грн. за основним платежем та 352747,11 грн. за штрафними фінансовими санкціями (т.1, а.с. 123) та №/2/106, яким позивачу збільшену суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 784695,65 грн., у тому числі 523130,43 грн. за основним платежем та 261565,22 грн. за штрафними фінансовими санкціями (т.1, а.с. 122).

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається і матеріалів справи, внаслідок застосування ТОВ «Ірпіньнафтопродукт» процедури адміністративного оскарження, скарги позивача були залишені без задоволення, а податкові повідомлення-рішення, прийняті на підставі висновків акту перевірки від 27 липня 2009 року №1094/23-2/30366747 - визнані правомірними і залишені без змін.

Разом з тим, суд звертає увагу, що за результатами розгляду скарг позивача, Ірпінською ОДПІ у Київській області та ДПА у Київській області, відповідачем повторно приймались податкові повідомлення-рішення, аналогічні попереднім, що не були скасовані у ході адміністративного оскарження.

Пунктом 1.9 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» встановлено, що податкове повідомлення - письмове повідомлення контролюючого органу про обов'язок платника податків сплатити суму податкового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Законом.

Пунктом 6.1 статті 6 цього ж Закону передбачено, що у разі коли сума податкового зобов'язання розраховується контролюючим органом відповідно до статті 4 цього Закону, такий контролюючий орган надсилає платнику податків податкове повідомлення, в якому зазначаються, зокрема, підстава для такого нарахування, сума податку чи збору (обов'язкового платежу), належного до сплати, та штрафних санкцій за їх наявності.

Відповідно до пункту 9 Положення про порядок подання та розгляду скарг платників податків органами державної податкової служби, затвердженого наказом ДПА України від 11 грудня 1996 року N 29 (у редакції наказу Державної податкової адміністрації України від 02.03.2001 N 82, Державна податкова адміністрація (інспекція) при розгляді скарги (заяви) платника податків перевіряє законність і обгрунтованість рішення (податкового повідомлення, податкової вимоги), що оскаржується, і приймає одне з таких рішень: 1) залишає рішення (податкове повідомлення, податкову вимогу), яке оскаржується, без змін, а скаргу (заяву) без задоволення; 2) скасовує в певній частині рішення (податкове повідомлення, податкову вимогу), яке оскаржується, і не задовольняє скаргу (заяву) платника податків в певній частині; 3) скасовує рішення (податкове повідомлення, податкову вимогу), яке оскаржується, і задовольняє скаргу (заяву) платника податків; 4) про податковий компроміс; 5) збільшує суму податкового зобов'язання (пені та штрафних санкцій) або податкового боргу; 6) залишає у випадках, передбачених статтею 8 Закону України "Про звернення громадян, скаргу (заяву) без розгляду та повертає її автору.

Абзацом 3 і 4 пункту 9 Положення встановлено, що у разі скасування раніше прийнятого рішення органу державної податкової служби про нарахування суми податкового зобов'язання (пені і штрафних санкцій) або податкового боргу вважаються відкликаними податкові повідомлення або податкові вимоги з дня прийняття рішення про скасування суми податкового зобов'язання або податкового боргу.

У разі скасування в певній частині раніше прийнятого рішення органу державної податкової служби про нарахування суми податкового зобов'язання (пені та штрафних санкцій) або податкового боргу, раніше надіслане податкове повідомлення або податкова вимога вважаються відкликаними від дня отримання платником податків нового податкового повідомлення або відповідної податкової вимоги, що містить нову суму податкового зобов'язання (податкового боргу).

Вищевикладене кореспондується із приписами підпункту 6.4 статті 6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», у силу якого податкове повідомлення або податкові вимоги вважаються відкликаними, якщо: а) сума податкового зобов'язання або податкового боргу, а також пені та штрафних санкцій (за їх наявності) самостійно погашається платником податків; б) контролюючий орган скасовує або змінює раніше прийняте рішення про нарахування суми податкового зобов'язання (пені і штрафних санкцій) або податкового боргу внаслідок їх адміністративного оскарження; в) рішення контролюючого органу про нарахування суми податкового зобов'язання або стягнення податкового боргу скасовується чи змінюється судом; г) податкові зобов'язання (крім податкового боргу) розстрочуються або відстрочуються чи стосовно них досягається податковий компроміс та про це зазначається у відповідному рішенні про розстрочення, відстрочення або податковий компроміс; д) податковий борг визнається безнадійним.

Оскільки раніше прийняті податкові повідомлення-рішення відповідачем не скасовувались і сума визначених ними грошових зобов'язань не змінювалась, такі рішення не можуть вважатись відкликаними з підстав передбачених підпунктом 6.4 статті 6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень від 7 серпня 2009 року № /0/2563 та /0/2564, від 23 жовтня 2009 року №/1/2544 та № /1/2545, а вимоги позивача розглядати в контексті податкових повідомлень-рішень, прийнятих за результатами останньої скарги, тобто від 24 грудня 2009 року № /2/106 та № /2/107.

Законодавчим актом, що визначав платників податку на додану вартість, об'єкти, базу та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету на момент формування позивачем показників податкового кредиту за господарськими операціями з у перевіряємий період, був Закон України «Про податок на додану вартість» від 3 квітня 1997 року № 168/97-ВР.

За визначенням, наведеним у пункті 1.7 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість», податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

- або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а у разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку;

- або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Згідно із підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку ;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

У силу вимог підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

При цьому, відповідно до пункту 7.4.4 цієї ж статті, якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

В свою чергу, відносини, що виникають у сфері справляння податку на прибуток на момент спірних правовідносин були врегульовані Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 року № 334/94-ВР (в редакції Закону України від 22.05.97 року № 283/97-ВР).

Згідно пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» встановлено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до абзацу 4 підпункту 5.3.9 пункту 5.3.9 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Зі змісту зазначених положень слідує, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (робіт) сум до податкового кредиту є факт придбання робіт (послуг) з метою їх використання в господарській діяльності.

Звідси випливає, що правильність формування платником податків валових витрат та податкового кредиту вимагає наявності зв'язку витрат платника податків на придбання послуг з його господарською діяльністю, що полягає у намірі платника податку отримати користь від придбаних послуг. За відсутності ж останнього відсутні підстави для зменшення бази оподаткування податком на прибуток і податком на додану вартість за рахунок валових витрат та податкового кредиту.

У податковому обліку понесені витрати на придбання товарів (робіт, послуг) мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення, тобто первинними документами, що містять інформацію про фактичні господарські операції, розкривають їх зміст та обсяг.

З огляду на викладене, надані платником податків, на підтвердження свого права на валові витрати та податковий кредит, докази підлягають оцінці у зазначеному аспекті.

Такі висновки відповідають позиції Вищого адміністративного суду України, висловленій у листі № 742/11/13-11 від 2 червня 2011 року.

Зазначеним листом Вищого адміністративного суду України також визначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Розглядаючи питання правомірності формування позивачем податкового кредиту у розмірі 409910,89 грн. та валових витрат у розмірі 2049558,59 грн. по взаємовідносинам з ТОВ «Укр-Спец-Транс», суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 1 березня 2008 року між ТОВ «Укр-Спец-Транс» та ТОВ «Ірпіньнафтопродукт» був укладений договір №71-08/3 купівлі-продажу нафтопродуктів, згідно якого ТОВ «Укр-Спец-Транс» зобов'язувалось продати, а ТОВ «Ірпіньнафтопродукт» прийняти та оплатити на умовах, викладених у договорі, нафтопродукти, зокрема: бензин марок - А-76, А-80, А-92, А-95, А-98, ДТ, паливо пічне побутове, фракція легка, газ СПБТ та інше, асортимент, кількість та ціна якого зазначається в рахунках та видаткових накладних (т.1, а.с. 146-147).

Суд зазначає, що реальність господарських операцій ТОВ «Ірпіньнафтопродукт» та ТОВ «Укр-Спец-Транс» за договором №71-08/3 були предметом судового розгляду в адміністративній справі №2а-5640/10/1070, у зв'язку із чим, провадження у даній справі зупинялось.

Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 23 червня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2012 року та ухвалою Вищого адміністративного суду від 22 жовтня 2014 року в адміністративній справі №2а-5640/10/1070 за позовом Ірпінської державної податкової інспекції Київської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ірпіньнафтопродукт», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр-Спец-Транс» про стягнення на користь Державного бюджету вартості отриманого за договором №71-08/3, - відмовлено.

Вказаною постановою встановлено наявність доказів, що підтверджують факт реального здійснення фінансово-господарської діяльності між позивачем та ТОВ «Укр-Спец-Транс», а також відповідністю первинних документів, оформлених за результатами такої діяльності, вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», внаслідок чого дійшов висновку про недоведеність тверджень про нікчемність договору №71-08/3 від 01 березня 2008 року і відсутності підстав для стягнення в дохід держави коштів в сумі 2049558,59 грн.

При цьому, судами встановлено, що факт поставки позивачу нафтопродуктів та сплати ціни за них в загальній сумі 2459470,28 грн. підтверджується приєднаними до справи доказами, а саме: копіями податкових та видаткових накладних, товарно-транспортної накладної, банківськими виписками з рахунку ТОВ «Ірпіньнафтопродукт».

Реалізація товариством нафтопродуктів іншим суб'єктам підприємницької діяльності підтверджена первинними документами, виписаними на виконання договорів про поставку, заправку автомобілів від 27.03.2008 № 20/08, від 19.03.2008 № 52, від 24.04.2008, від 26.05.2008.

Враховуючи, що факт руху активів (товарно-матеріальних цінностей - перелічених вище нафтопродуктів) в обліку ТОВ «Ірпіньнафтопродукт» встановлений рішенням суду, що набрало законної сили, у суду відсутні сумніви щодо правомірності формування позивачем податкового кредиту у розмірі 409910,89 грн. та необґрунтованості висновків відповідача про завищення позивачем валових витрат у розмірі 2049558,59 грн., що у свою чергу призвело до заниження податку на прибуток у розмірі 512389,65 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області від 24 грудня 2009 року №/2/106 в частині донарахування ТОВ «Ірпіньнафтородукт» податкових зобов'язань з податку на прибуток у розмірі 512389,65 грн. та штрафних фінансових санкцій у розмірі 256194,82 грн. і податкове повідомлення-рішення від 24 грудня 2009 року №/2/107 в частині нарахування позивачу зобов'язань ПДВ у розмірі 409910,69 грн. та штрафних фінансових санкцій у розмірі 204955,45 грн. є протиправними і підлягають скасуванню.

Щодо правомірності формування позивачем податкового кредиту у розмірі 287250,00 грн. за результатами господарських операцій з ТОВ «Релан», судом встановлено наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 9 вересня 2008 року ТОВ «Ірпіньнафтопродукт» (Замовник) уклало з ТОВ «Релан» (Виконавець) договір №11/В/08, предметом якого були зобов'язання Виконавця провести ремонтні роботи, реконструкцію окремих приміщень об'єкту Замовника з матеріалу Виконавця на об'єкті за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Н. Дубечня, вул. Леніна, 15-А (т.1, а.с. 128-132).

Умовами договору передбачено, що перелік робіт узгоджується сторонами в додатку №1, який є невід'ємною частиною договору, прийняття та оплата робіт відбувається відповідно до актів виконаних робіт, а загальна вартість робіт по договору становить 1980000,00 грн.

Додатком №1 до договору від 9 вересня 2008 року сторонами визначений перелік виконання ремонтних, реконструкційних та монтажних робіт по встановленню, наладці та запуску обладнання (т.1, а.с. 131-132).

На підтвердження факту виконання господарських зобов'язань за договором №11/В/08 із ТОВ «Релан» виписано:

-акт приймання-передачі від 2 лютого 2009 року на загальну суму 500 000,00 грн. (т.1, а.с. 139), акт приймання передачі від 12 лютого 2009 року на загальну суму 425500,00 грн.(т.1, а.с. 141).

-податкову накладну від 2 лютого 2009 року №202093 на загальну суму 500000,00 грн., у тому числі ПДВ 83333,33 грн. (т.1, а.с. 140), податкову накладну від 12 лютого 2009 року №1202093 на загальну суму 425500,00 грн., у тому числі ПДВ 70916,67 грн.(т.1, а.с. 142).

Суму податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виданих ТОВ «Релан», позивачем включено до складу податкового кредиту за відповідний період.

Також судом встановлено, що 27 жовтня 2008 року ТОВ «Ірпіньнафтопродукт» уклало з ТОВ «Релан» договір №12/В/08 про надання послуг з виконання робіт, предметом якого були зобов'язання виконавця провести ремонтні роботи по встановленню фундаменту та монтажу забору з матеріалу Виконавця на об'єкті Замовника за адресою: Київська область, смт. Гостомель, вул. Ірпінська, 2-А (т.1, а.с. 133-135).

Сторони домовились, що перелік робіт визначається Додатком №1 до основного договору, загальна вартість робіт становить 1257000,00 грн. Замовник зобов'язаний здійснити оплату виконаних робіт відповідно рахунку та акту виконаних робіт.

На виконання пункту 3.1 договору сторонами укладено додаткову угоду (перелік) виконання ремонтних робіт по встановленню фундаменту та монтажу забору (т.1, а.с. 135).

В підтвердження факту виконання господарських зобов'язань за договором №12/В/08 із ТОВ «Релан» виписано:

-акт приймання-передачі від 20 січня 2009 року на загальну суму 678000,00 грн. (т.1, а.с. 143-144)

-податкову накладну від 20 січня 2009 року №2001093 на загальну суму 678000,00 грн., у тому числі ПДВ 113000,00 грн. (т.1, а.с. 145).

Суму податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виданих ТОВ «Релан», позивачем включено до складу податкового кредиту за відповідний період.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд звертає увагу на таке.

Із змісту наявних у матеріалах справи письмових доказів вбачається, що за своєю правовою природою укладені ТОВ «Ірпіньнафтопродукт» та ТОВ «Релан» договори від 9 вересня 2008 року №11/В/08 та від 27 жовтня №12/В/08 є договорами будівельного підряду.

Загальні вимоги щодо договорів будівельного підряду закріплено Цивільним кодексом України.

Так, відповідно до статті 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта.

Статтею 877 Цивільного кодексу України передбачено, що підрядник зобов'язаний здійснювати будівництво та пов'язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що договором будівельного підряду мають бути визначені склад і зміст проектно-кошторисної документації, а також має бути визначено, яка із сторін і в який строк зобов'язана надати відповідну документацію.

Таким чином, зміст і обсяг, вартість окремих робіт, матеріалів, інші витрати, які необхідно здійснити при виконанні будівельних робіт затверджуються проектно-кошторисною документацією, що затверджується замовником.

Проектно-кошторисна документація, повинна, зокрема, містити відомості про: детальний перелік робіт; графічні матеріали; умови проведення, одиниці виміру, порядок, графік виконання окремих робіт; кількість годин роботи робітників та техніки; витрати на оренду та обслуговування електроінструментів, машин, транспортних засобів; кількісно-якісні показники будівельних матеріалів тощо.

Окрім вимог щодо затвердження та передачі підряднику проектно-кошторисної документації істотними умовами договору є також порядок здачі-прийняття та визначення вартості робіт, порядок фінансування та забезпечення виконавця засобами та матеріалами.

Суд зазначає, що додані до матеріалів справи договори на підтвердження задекларованих сум податкового кредиту та витрат не містять обов'язкових істотних умов, зокрема, у договорі не передбачено порядку забезпечення робіт проектно-кошторисною документацією, порядку залучення субпідрядників, договір не містить вимог до організації робіт.

У свою чергу, будь-якої проектно-кошторисної документації, що конкретизувала б предмет договорів, визначала вартість окремих робіт, за наслідками якого позивачем сформовані податкові зобов'язання, суду та до перевірки не надавались.

При цьому, суд зауважує, що згідно з додатком 1 до договору №11/В/08 та актом приймання-передачі виконаних робіт, ТОВ «Релан» виконувало роботи з встановлення фундаменту, зведення каркасу, монтажу трубопроводів та технологічного обладнання, монтажу та перевірки герметичної системи 6-ти резервуарів, що враховуючи специфіку такого об'єкту як автозаправна станція, неможливо виконувати без затвердженої належним чином проектної документації.

Судом також враховано, що виконання будівельних робіт, у тому числі підготовчих і монтажних, у силу положень Закону України «Про ліцензування деяких видів господарської діяльності», Закону України «Про архітектурну діяльність», Закону України «Про планування і забудову територій», підлягає ліцензуванню та здійснюється після отримання відповідних дозволів.

Натомість, матеріали справи не містять будь-яких документів, на підставі яких позивачем виконувались роботи на об'єкті, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Н.Дубечня, вул. Леніна, 15-А.

Щодо посилань позивача на Дозвіл від 3 вересня 2008 року №572/1/04-03/08, виданий Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області, то суд зазначає, що зазначеним дозволом передбачено, що роботи на об'єкті за адресою: Київська область, смт. Гостомель, вул. Ірпінська, 2-А, виконуються ТОВ «ПСГ-ГРУП».

Абзацом 10 статті 29 Закону України «Про планування і забудову територій» встановлено, що у разі, якщо право на будівництво об'єкта містобудування передано іншому замовнику або змінено будівельну організацію (підрядчика), дозвіл на виконання будівельних робіт підлягає перереєстрації.

Разом з тим, доказів, що свідчили б про перереєстрацію дозволу на виконання будівельних робіт з урахуванням того факту, що відповідно до матеріалів справи роботи виконувались ТОВ «Релан», позивачем суду не надано.

Крім того, суд не приймає у якості доказу реальності виконаних ТОВ «Релан» робіт, складені позивачем та контрагентом акти здачі-прийняття виконаних робіт, з огляду на невідповідність їх вимогам закону, та звертає увагу, що первинні документи, якими сторони супроводжують здійснення господарських операцій і формують дані податкової звітності, для надання їм юридичної сили повинні мати обов'язкові реквізити, передбачені статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, передані ТОВ «Ірпіньнафтопродукт» акти здачі-приймання робіт, за якими сторони здійснювали розрахунки та отримані на підставі сплачених сум податкові накладні, - є первинними у розумінні положень статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

За таких обставин, вони повинні відповідати положенням частини 2 статті 9 зазначеного Закону, а саме: документи первинного бухгалтерського обліку повинні розкривати зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, тобто наведені в актах здачі-приймання робіт дані повинні свідчити про характер здійсненої роботи, місце її виконання, об'єми, кількість витрачених ресурсів або матеріалів, тощо.

Вимоги, які пред'являються до оформлення первинних документів, мають імперативний характер. Законом встановлено ті реквізити, які мають бути обов'язково вказані при складенні первинного облікового документа та які дозволяють ідентифікувати господарську операцію. Первинні документи повинні не лише містити повну інформацію про виконану господарську операцію, але й виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.

Дослідивши складені на виконання умов договору акти здачі-прийняття робіт та податкові накладні, суд зазначає, що вони не дають підстав вважати, що роботи були фактично виконані, оскільки окрім посилань на номер договору та загальну вартість, не розкривають конкретний зміст і обсяг здійснених господарських операцій, їх натуральних, кількісних та вартісних вимірників, затраченого часу робітників, машин, тощо.

Наявні акти не дають можливості визначити порядок формування ціни, фактичних об'ємів окремих робіт, витрат контрагента, пов'язаних з придбанням будівельних матеріалів їх склад, не розкривають об'ємів роботи техніки і персоналу.

Також, зміст доданих актів не дозволяє дійти однозначного висновку щодо економічної доцільності і обґрунтованості та наявність у товариства мети отримання прибутку, встановити чи були роботи виконані і чи виконувались вони безпосередньо ТОВ «Релан».

Серед суттєвих умов віднесення до валових витрат, пов'язаних з виконанням робіт (послуг), та, відповідно, формування податкового кредиту (витрат), є можливість за наявними первинними документами встановити об'єм виконаних робіт, їх калькуляцію та якісні показники виконаних послуг для необхідності їх ідентифікації та визначення факту (способу) їх використання у господарській діяльності підприємства, а також встановлення відповідності/невідповідності цифрових даних про обсяги наданих послуг зазначеним у звітах даним бухгалтерського обліку позивача.

Відсутність інформації, яка б давала можливість ідентифікувати фактичний склад, об'єми, вартість робіт і матеріалів, свідчить про відсутність наміру між контрагентами щодо настання реальних наслідків при укладанні правочинів.

Щодо долучених до матеріалів справи податкових накладних, то суд зауважує, що їх зміст в частині наданих послуг не відповідає змісту актів здачі-прийняття виконаних робіт.

Крім того, суд звертає увагу, що документи на підставі яких позивачем сформовано спірну суму податкового кредиту за результатами господарських операцій з ТОВ «Релан», надані до суду не в повному обсязі.

Як вбачається з акту перевірки, сума ПДВ, яку позивач відніс до складу податкового кредиту за накладними, виданими ТОВ «Релан» склала 287250,00 грн. (т.1, а.с. 43). Разом з тим, відповідно до матеріалів справи, сума ПДВ за результатами вказаних операцій становить 267250,00 грн., тобто доказів правомірності віднесення до податкового кредиту ПДВ у розмірі 20000,00 грн. позивачем не надано взагалі.

Поряд з вказаним, слід зауважити на той факт, що позивачем не надано будь-яких інших доказів, які б свідчили про виконання сторонами договорів підряду своїх прав та обов'язків, визначених ними у договорах. Зокрема, доказів передачі будівельного майданчика від замовника до підрядника, в подальшому до виконавця робіт, доказів на підтвердження транспортування та отримання будівельних матеріалів ТОВ «Релан» (товарно-транспортні накладні або інші перевізні документи на постачання будівельних матеріалів на об'єкти), документів, підтверджуючих якість використаних підрядником матеріалів і устаткування, які він, у силу вимог пункту 6 договорів, повинен передавати замовнику, тощо.

Матеріали справи також не містять будь-яких доказів фактичної оплати вартості отриманих робіт, подальше використання їх у власній господарській діяльності позивача.

Зазначені обставини у сукупності свідчать про неможливість здійснення ТОВ «Релан» ремонтних та монтажних робіт відповідно до договорів підряду.

Отже, господарські операції позивача з ТОВ «Релан» були оформлені лише формально, при цьому первинні документи, складені за результатами виконання робіт, містять недоліки, виконання робіт не підтверджено стосовно наявності відповідних матеріалів, засобів, трудових ресурсів.

Таким чином, висновок податкового органу про заниження позивачем суми податку на додану вартість у розмірі 287250,00 грн. за результатами господарських операцій з ТОВ «Релан» є обґрунтованими, а податкове повідомлення-рішення в цій частині законним.

Вирішуючи питання про реальність здійснення господарських операцій та правомірності формування позивачем податкового кредиту у розмірі 8333,33 грн. та валових витрат у розмірі 41666,67 грн. по взаємовідносинам з ТОВ «Паливні Технології», суд зазначає наступне.

27 лютого 2009 року ТОВ «Ірпіньнафтопродукт» (Замовник) та ТОВ «Паливні Технології» (Підрядник) уклали договір №06/02-09, у силу якого Підрядник зобов'язувався виконати роботи з розробки технічних умов на автомобільні бензини підвищеної якості, розробки технічних умов на дизельне паливо підвищеної якості, розробки технічних умов на автомобільні бензини альтернативні, розробки змін до технологічного регламенту виробництва автомобільних бензинів і дизельного палива з оформленням актів на серійне виробництво згідно з ДСТУ 4311-2004 на вищезазначену продукцію (т.1, а.с. 156-157).

Пунктом 2.1 визначено, що вартість робіт становить 141000,00 грн., у тому числі ПДВ 23500,00 грн.

Договором передбачено, що здача-приймання виконаних робіт здійснюється сторонами за актом протягом 3-х днів з моменту повідомлення Замовника про готовність предмету підряду до приймання.

В підтвердження факту виконання господарських зобов'язань за договором №06/02-09 із ТОВ «Релан» виписано:

-акт здачі-прийняття робіт №ОУ-0000002 від 17 березня 2008 року на суму 30000,00 грн., №ОУ0000003 від 17 березня 2008 року на суму 20000,00 грн. (т.1, а.с. 158-159);

-податкову накладну №3 від 1 лютого 2008 року на загальну суму 15000,00 грн., у тому числі ПДВ 2500,00 грн., №4 від 11 лютого 2008 року на суму 20000,00 грн., у тому числі ПДВ 3333,33 грн. (т.1, а.с. 160-161).

При дослідженні факту виконання господарських зобов'язань за договором підряду від 27 лютого 2009 року №06/02-09, суд констатує, що надані позивачем акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) не є належними доказами надання ТОВ «Паливні технології» послуг з розробки технологічних регламентів, з огляду на наступне.

Як вбачається із змісту договору від 27 лютого 2009 року, виконання зазначених робіт, крім передачі замовнику відповідних технічних умов, передбачає оформлення актів на серійне виробництво згідно з ДСТУ 4311-2004 «Система розроблення та поставлення продукції на виробництво. Продукція нафтопереробки та нафтохімії. Основні положення».

З огляду на викладене, реальність господарської операції з виконання робіт щодо розробки технічних умов на нафтопродукти має підтверджуватись також документами, необхідність складення яких випливає з умов договірних зобов'язань, звичайних умов, що ставляться до договорів підряду та робіт такого роду.

Разом з тим, незважаючи на вимогу суду, позивачем не надано технологічних регламентів, та актів на серійне виробництво, що не дозволяє встановити факт реального виконання договору.

Крім того, з аналізу наведених вище положень податкового законодавства слідує, що для підтвердження правомірності включення витрат на виконання робіт до складу валових витрат та податкового кредиту підприємством має бути складено первинний бухгалтерський документ, який повинен містити необхідні відомості, у тому числі про зміст господарської операції та її обсяги.

Таким чином, складені за результатами господарської операції первинні документи повинні містити вичерпні дані щодо того, які саме роботи були виконані (зміст та обсяг господарської операції) із зазначенням їх вартості (вартісний вираз), годин виконання робіт (одиниця виміру господарської операції).

У наданому позивачем акті здачі-прийняття робіт (надання послуг) вказано лише загальне найменування робіт та їх вартість і не визначено які конкретно роботи було виконано та у чому вони полягали, що враховуючи відсутність в матеріалах справи самих технологічних регламентів, робить неможливим встановлення змісту та обсягу господарської операції.

Суд також звертає увагу, на той факт, що позивачем не надано будь-яких інших доказів, які б свідчили про виконання сторонами договору підряду своїх прав та обов'язків, визначених ними у договорах, зокрема щодо письмового повідомлення про готовність предмету договору до здачі протягом 2-х днів.

Позивачем також не спростовано доводів відповідача щодо невикористання результатів наданих послуг у господарській діяльності товариства.

Наміри платника податку щодо цільового призначення придбаних (виготовлених) матеріальних та нематеріальних активів (робіт, послуг), як суб'єктивний чинник, проявляються в актах його поведінки стосовно користування, управління чи розпорядження активами (робіт, результатами послуг).

Отже, правильність формування платником податків податкового кредиту вимагає наявності доведення реальності здійснення операції та зв'язку витрат платника податків на придбання робіт (послуг) з його господарською діяльністю, що полягає у намірі платника податку отримати користь від придбаних робіт (послуг).

Існування наведених доказів є об'єктивно необхідним виходячи зі змісту та специфіки укладених договорів, а їх відсутність свідчить про те, що оформлення позивачем та його контрагентом актів здачі-прийняття робіт, податкових накладних та подальше відображення їх у податкові звітності відбувалося виключно із метою отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Таким чином, доводи податкової інспекції щодо безтоварності господарських операцій за договором з ТОВ «Паливні Технології» є обґрунтованими, а податкові повідомлення-рішення в цій частині - правомірними.

Судом також встановлено, що в порушення вимог підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» ТОВ «Ірпіньнафтопродукт» віднесено до валових витрат декларації за третій квартал 2008 року суму у розмірі 1296,46 грн.

Так, перевіркою використання підприємством коштів, виданих підзвітним особам в періоді, за який проводилась перевірка встановлено відсутність в авансовому звіті ОСОБА_2 підтверджуючих документів на оплату придбаного товару на загальну суму 1296,46 грн.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» встановлено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Оскільки будь-які докази реальності понесення ОСОБА_2 витрат на придбання товару в матеріалах справи відсутні, суд погоджується із висновком податкового органу про безпідставність включення суми у розмірі 1296,46 грн. до складу валових витрат III кварталу 2008 року. Отже, податкове повідомлення-рішення від 24 грудня 2014 року №/2/106 в частині донарахування грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в у розмірі 324,12 грн.за основним платежем та 162,06 за штрафними (фінансовими) санкціями є законним.

Суд наголошує, що обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту та витрат належними документами первинного обліку покладається на платника-покупця товарів (робіт, послуг), позаяк саме він є суб'єктом, який зменшує суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість, що підлягає перерахуванню до бюджету, на суму податкового кредиту.

З огляду на викладене, позивачу була надана відповідна можливість надати суду докази, що витребувані безпосередньо судом, так і тих, що на думку позивача мають значення для розгляду справи і не додано до матеріалів справи разом з позовом.

Позивач вимог ухвал суду в частині подання належних доказів, що підтверджують податкові зобов'язання з ТОВ «Релан» та ТОВ «Паливні Технології» не виконав, про причини неможливості надати додаткові докази, у тому числі, наявність яких є обов'язковою для цілей оподаткування і підтвердження заявлених сум податкового кредиту та витрат, не повідомив. Натомість, письмовим клопотанням, адресованим суду, просив розгляд справи здійснювати на підставі доказів, наявних у матеріалах справи.

З огляду на викладене, за відсутності інших доказів, що підтверджували б фактичне виконання конкретних робіт, документи, на підставі яких сформовані валові витрати за спірними господарськими операціями самі по собі не можуть беззаперечно підтверджувати право платника на формування податкового кредиту та впливати на розмір податку на прибуток.

Вищенаведене вказує на невідповідність реального і заявленого змісту господарських операцій, тобто свідчить про їх безтоварність.

Окремо суд зауважує, що наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору, або відсутність визнання такого договору недійсним, або нікчемним саме по собі не свідчить про реальність вчинення відповідної операції.

Суд вважає за необхідне зазначити, що наслідки порушення податкового законодавства застосовуються незалежно від того, чи визнані відповідні цивільні чи господарські зобов'язання недійсними, оскільки відповідальність за порушення норм податкового законодавства є самостійним видом юридичної відповідальності і застосовується незалежно від відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності .

Підсумовуючи вищезазначене, суд зазначає про обгрунтованість висновків податкового органу про заниження податку на додану вартість у перевіряємому періоді загалом на суму 295583,32 грн. та заниження податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 10740,78 грн. по взаємовідносинам з ТОВ «Релан», ТОВ «Паливні Технології».

Натомість, доводи відповідача про неправомірність формування ТОВ «Ірпіньнафтопродукт» показників податкового кредиту у розмірі 409910,89 грн. та заниження податку на прибуток у розмірі 512389,65 грн. за результатами господарських операцій з ТОВ «Укр-Спец-Транс», спростовуються матеріалами справи та доказами наданими позивачем.

З огляду на викладене, податкове повідомлення-рішення Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області від 24 грудня 2009 року №/2/106 в частині донарахування ТОВ «Ірпіньнафтородукт» податкових зобов'язань з податку на прибуток у розмірі 512389,65 грн. та штрафних фінансових санкцій у розмірі 256194,82 грн. і податкове повідомлення-рішення від 24 грудня 2009 року №/2/107 в частині нарахування позивачу зобов'язань ПДВ у розмірі 409910,69 грн. та штрафних фінансових санкцій у розмірі 204955,45 грн. по господарським операціям з ТОВ «Укр-Спец-Транс» є протиправними і підлягають скасуванню.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи відповідача в частині безтоварності господарських операцій ТОВ «Ірпіньнафтопродукт» та ТОВ «Релан», ТОВ «Паливні Технології», позивач суду не надав.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Керуючись статтями 9, 14, 70, 71, 86, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області від 7 серпня 2009 року №/0/2563, №/0/2564, від 23 жовтня 2009 року №/1/2544, №/1/2545.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області від 24 грудня 2009 року №/2/106 в частині нарахування Товариству з обмеженою відповідальністю «Ірпіньнафтородукт» податкових зобов'язань з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 512389 (п'ятсот дванадцять тисяч триста вісімдесят дев'ять) гривень 65 копійок та штрафних фінансових санкцій у розмірі 256194 (двісті п'ятдесят шість тисяч сто дев'яносто чотири) гривні 82 копійки.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області від 24 грудня 2009 року №/2/107 в частині нарахування Товариству з обмеженою відповідальністю «Ірпіньнафтородукт» податкових зобов'язань з податку на додану вартість у розмірі 409910 (чотириста дев'ять тисяч дев'ятсот десять) гривень 69 копійок та штрафних фінансових санкцій у розмірі 204955 (двісті чотири тисячі дев'ятсот п'ятдесят п'ять) гривень 45 копійок.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі проголошення лише вступної та резолютивної частини постанови або прийняття постанови у письмовому провадженні - протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Леонтович А.М.

Повний текст постанови виготовлено 30 січня 2015 року.