Справа № 826/14271/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2014-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

23 грудня 2014 року № 826/14271/14

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Гарник К.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Факультету підготовки фахівців для Національної гвардії України навчально- наукового інституту підготовки фіхівців для підрозділів міліції громадської безпеки та Національної гвардії України Національно Національної гвардії України
про скасування наказу, поновлення на займаній посаді

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Факультету підготовки фахівців для Національної гвардії України навчально-наукового інституту підготовки фахівців для підрозділів міліції громадської безпеки та Національної гвардії України Національної гвардії України з вимогами про:

- скасування наказу заступника начальника інституту-начальника факультету підготовки фахівців для Національної гвардії України Навчально-наукового інституту підготовки фахівців для підрозділів міліції громадської безпеки та Національної гвардії України Національної академії внутрішніх справ МВС України від 19 серпня 2014 року № 65 (по стройовій частині) в частині, що стосується виключення зі списків особового складу факультету підготовки фахівців для Національної гвардії України та всіх видів забезпечення старшого лейтенанта ОСОБА_1 ;

- скасування наказу командуючого Національної гвардії України від 13 серпня 2014 року № 66 (по стройовій частині) в частині, що стосується виключення зі списків особового складу факультету підготовки фахівців для Національної гвардії України та всіх видів забезпечення старшого лейтенанта ОСОБА_1 ;

- зобов`язання відповідача поновити позивача на раніше зайнятій посаді;

- зобов`язання відповідача внести зміни в особову справу, трудову книжку щодо зміни дати звільнення позивача;

- зобов`язання відповідача здійснити перерахунок вислуги років (календарної та пільгової), враховуючи зміну дати звільнення;

- зобов`язання відповідача здійснити перерахування виплати премії в розмірі 100% від посадового окладу в період з травня місяця по день звільнення позивача;

- визнати рішення відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачу 80% грошового забезпечення за травень місяць згідно розпорядження командувача НГУ від 09.05.2014 року № 3/21/3-67 неправомірним;

- зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу 80% грошового забезпечення за травень місяць згідно розпорядження командувача НГУ від 09 травня 2014 року № 3/21/3-67 неправомірним;

- зобов`язання відповідача скасувати раніше накладені дисциплінарні стягнення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 вересня 2014 року відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 02 жовтня 2014 року, яке відкладалось до 09 жовтня 2014 року.

В судовому засіданні 09 жовтня 2014 року суд, керуючись приписами частини 6 статті 128 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, завершив розгляд справи в порядку письмового провадження.

При дослідженні матеріалів справи судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження або спростування позовних вимог.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 листопада 2014 року призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 04 грудня 2014 року.

У судовому засіданні 04 грудня 2014 року представники відповідача заперечили проти позовних вимог, просили відмовити у задоволенні адміністративного позову. позивач у судове засіданні 04 грудня 2014 року не з`явився, просив розглядати справи в порядку письмового провадження.

Керуючись приписами частини 4 статті 122 та частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд завершив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об`єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу»; порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначено Положенням про Проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153; сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначається Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України».

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Судом встановлено, що позивач з червня 2009 року проходить військову службу за контрактом.

Наказом Командувача Національної гвардії України від 13 серпня 2014 року № 66 о/с відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» розірвано контракт та звільнено у запас Збройних сил України за пунктом «и» частини 6 (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовців) старшого лейтенанта ОСОБА_1 командира 3-го навчального взводу курсу № 3 факультету підготовки фахівців для Національної гвардії України Навчально-наукового інституту підготовки фахівців для підрозділів міліції громадської безпеки та Національної гвардії України Національної академії внутрішніх справ.

За загальним правилом будь-яке звільнення особи (як у відносинах публічної служби, так і у звичайних трудових відносинах) має бути обґрунтованим, тобто, мати чітко вказану підставу для звільнення.

Відтак, враховуючи, що із позивачем розірвано контракт на підставі пункту «и» частини 6 (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовців), для правильного вирішення адміністративної справи суду слід встановити чи мало місце систематичне невиконання умов контракту позивачем та одночасно встановити чи дотримано відповідачами процедуру звільнення військовослужбовця.

У спірному наказі зазначено підставу звільнення клопотання заступника начальника інституту начальника факультету підготовки фахівців для Національної гвардії України Національної академії внутрішніх справ від 04 серпня 2014 року № 167.

Матеріали справи свідчать, що 04 серпня 2014 року до Національної гвардії України надійшло клопотання начальника факультету підготовки фахівців для Національної гвардії України Національної академії внутрішніх справ від 04 серпня 2014 року № 167 разом із додатками про звільнення військовослужбовця.

Відповідно до подання Національної гвардії України надійшло клопотання начальника факультету підготовки фахівців для Національної гвардії України Національної академії внутрішніх справ від 01 серпня 2014 року (додано до клопотання від 04 серпня 2014 року) за час проходження служби на факультеті старший лейтенант ОСОБА_1 зарекомендував себе недисциплінованим, безініціативним офіцером. В обсязі займаної посади підготовлений слабо, до виконання службових обов`язків ставиться безвідповідально. Керівні документи знає, але належної уваги щодо їх виконання не приділяє.

Також, у поданні зазначено наступні обставини, які свідчать про систематичне невиконання умов контракту:

13 березня 2014 року був розглянутий на атестаційній комісії факультету з приводу продовження строку проходження військової служби за новим контрактом. Бажання Продовжувати контракт не виявив. Рішенням атестаційної комісії (протокол № 4 від 13 березня 2014 року) було клопотати перед вищим командування про звільнення старшого лейтенанта ОСОБА_1 з військової служби після закінчення контракту;

10 квітня 2014 року старший лейтенант ОСОБА_1 допустив грубе порушення військової дисципліни вживання спиртних напоїв у службовий час, з приводу чого було проведено службове розслідування та попереджено його про неповну службову відповідність (наказ начальника факультету від 28 квітня 2014 року № 55);

25 червня 2014 року під час виконання обов`язків відповідального по курсу проігнорував перевірку служби добових нарядів та не керував виконанням розпорядку і дня особовим складом;

17 липня 2014 року старшого лейтенанта Сатира було розглянуто на атестаційній комісії факультету з приводу негативного відношення до служби. В ході комісії було вирішено клопотати перед вищим командуванням про звільнення його з військової служби у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем (протокол № 12 від 17 липня 2014 року).

Також, матеріали справи свідчать, що наказом Командувача внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України від 12 листопада 2013 року № 436 «Про обставини та причини, що призвели до самогубства курсанта курсу № 3 (4-го року навчання) факультету підготовки фахівців для внутрішніх військ Навчально-наукового інституту підготовки фахівців для підрозділів міліції громадської безпеки та внутрішніх військ Національної академії внутрішніх справ солдата ОСОБА_2 ступінь вини посадових осіб та покарання винних» За порушення вимог Інструкції чергового факультету підготовки фахівців для внутрішніх військ, затвердженої заступником начальника інституту начальником факультету 31 серпня 2013 року, незадовільне виконання службових обов`язків чергового офіцера по факультету, відсутність належного контролю за підлеглими, керуючись пунктом в) статті 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, командирові 3-го навчального взводу курсу № з (4-го року навчання) старшому лейтенанту ОСОБА_1 (Г-003680) оголошено сувору догану.

Як зазначено відповідачем та не спростовується матеріалами справи, вивчивши службову картку позивача було встановлено, що тільки за період з 12 листопада 2013 року по 28 квітня 2014 року позивач притягався до дисциплінарної відповідальності 4 (чотири) рази, мав 1 (одну) сувору догану від командувача внутрішніх військ МВС України, 2 (дві) догани та 1 (одне) попередження про неповну службову відповідність від командування Факультету. Заохочень позивач протягом цього періоду не мав.

Перед прийняттям рішення про направлення матеріалів на звільнення до ГУ НГУ 01 серпня 2014 року командуванням Факультету було проведено бесіду з Позивачем з приводу систематичного порушення ним військової дисципліни та умов контракту. В аркуші бесіди від 01 серпня 2014 року зазначено позивачу, що враховуючи те, що позивач не зробив належних висновків з попередження про шовну службову відповідність та продовжує порушувати військову дисципліну командування Факультету повідомило про розірвання з ним контракту із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем.

Як свідчить матеріали справи, зловити свої пропозиції та думку щодо подальшого проходження військової служби позивач відмовився. Підписувати аркуш бесіди 01 серпня 2014 року позивач відмовився, про що зазначено на зворотній стороні аркуша бесід.

Спростовуючи доводи відповідачів, позивач зазначає, що після самогубство курсанта факультету НГУ, яке трапилось під час чергування позивача, до останнього почалось прискіпливе ставлення. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження таких доводів позивача.

При цьому, доказів оскарження або скасування наказу начальника факультету від 28 квітня 2014 року № 55 про неповну службову відповідність позивачем не надано, відтак зазначений наказ є чинним.

Відповідно до статті 102 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України попередження про неповну службову відповідність застосовується одноразово і накладається наказом посадової особи, якій цим Статутом надано таке право.

Якщо протягом року після накладення цього стягнення військовослужбовець не виправив своєї поведінки зразковим виконанням військового обов`язку і стягнення не відіграло своєї ролі, командир приймає рішення про переміщення військовослужбовця на нижчу посаду чи звільнення з військової служби. Подання відповідних документів здійснюється в установленому порядку.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Так, за змістом пункту 35 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби за рішенням командування військової частини за наявності підстав, передбачених пунктами «и» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до пункту «п» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем.

Відповідно до підпункту 5 пункту 225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України звільнення військовослужбовців з військової служби на підставах, передбачених частинами шостою і сьомою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», здійснюється: V військових званнях до генерал-лейтенанта включно за всіма підставами Міністром оборони України.

Разом з тим пунктом 2 Указу Президента України від 28 березня 2014 року 2 46/2014 «Питання головного органу військового управління Національної гвардії України» установлено, що командувач Національної гвардії України користується щодо військовослужбовців Національної гвардії України правами Міністра оборони України, які передбачені Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153.

Таким чином наказ командувача Національної гвардії України від 13 серпня 2014 року № 66 о/с щодо звільнення позивача з військової служби у запас Збройних Сил України за пунктом «и» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок військову Службу» у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем є законним, виданий відповідною особою в належному порядку та в межах її повноважень і за змістом не суперечить чинному законодавству та не пов`язаний з порушенням інституційних прав та свобод людини і громадянина, а доводи викладені в позовній заяві позивача не знаходять свого підтвердження.

При цьому, враховуючи встановлену в даному провадженні правомірність наказу Командувача Національної гвардії України від 13 серпня 2014 року № 66 о/с, наказ командуючого Національної гвардії України від 13 серпня 2014 року № 66 (по стройовій частині) в частині, що стосується виключення зі списків особового складу факультету підготовки фахівців для Національної гвардії України та всіх видів забезпечення старшого лейтенанта ОСОБА_1 також не підлягає скасуванню.

З урахуванням викладеного, з огляду на правомірність його звільнення, позовна вимога про поновлення його на посаді не підлягає задоволенню.

Суд звертає увагу, що позивач в адміністративному позові просить зобов`язати відповідача скасувати раніше накладені дисциплінарні стягнення, при цьому, останній таку вимогу зазначає без деталізації та уточнень яких дисциплінарних стягнень.

Відповідно до статті 137 Кодексу адміністративного судочинства України позивач може протягом всього часу судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог, подавши письмову заяву, яка приєднується до справи. До початку судового розгляду справи по суті позивач може змінити підставу або предмет адміністративного позову, подавши письмову заяву, яка приєднується до справи.

Разом з тим, позивач не скористався наданим статтею 137 Кодексу адміністративного судочинства України правом зміни позовних вимог та уточнень.

Відповідно до частини 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

В даному випадку, позивачем не зазначено які дисциплінарні стягнення останній просить скасувати, не зазначено в чому полягає порушення його прав, свобод і інтересів, а тому така вимога не може бути задоволена в даному провадженні.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача внести зміни в особову справу, трудову книжку щодо зміни дати звільнення позивача, зобов`язання відповідача здійснити перерахунок вислуги років (календарної та пільгової), враховуючи зміну дати звільнення, суд зазначає, що, оскільки судом не встановлено протиправність дій відповідача стосовно звільнення позивача з займаної посади, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги про зобов`язання відповідача здійснити перерахування виплати премії в розмірі 100% від посадового окладу в період з травня місяця по день звільнення позивача, розцінюються судом як такі, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних сил України премія є одним з видів заохочення, яке, в свою чергу, є важливим засобом виховання військовослужбовців і зміцнення військової дисципліни.

Заохочення має бути заслуженим. При визначенні виду заохочення враховується характер заслуг військовослужбовця та його ставлення до служби за попередній час.

Оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивач неодноразово притягувався до дисциплінарних стягнень, суд вважає дані позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про визнання рішення відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплати позивачу 80% грошового забезпечення за травень місяць згідно розпорядження командувача НГУ від 09.05.2014 року № 3/21/67 неправомірним та зобов`язання відповідача нарахувати позивачу 80% грошового забезпечення за травень місяць згідно розпорядження командувача НГУ від 09.05.2014 року № 3/21/67, суд зазначає наступне.

Відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 04 липня 2014 року № 638 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22 липня 2014 року за № 849/25626 грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями, додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців установлюються відповідно до чинного законодавства.

Розпорядженням командувача Національної гвардії України від 09 травня 2014 року № 3/21/67 командуванню факультету надано дозвіл здійснити заохочення особового складу факультету згідно Дисциплінарного статуту Збройних сил України шляхом нагородження військовослужбовців премією у розмірі 80% місячного грошового забезпечення.

Законом України Про Дисциплінарний статут Збройних сил України передбачено, що кожний командир у межах прав, наданих йому цим статутом, зобов`язаний заохочувати підлеглих військовослужбовців за старанність, розумну ініціативу та сумлінне виконання службових обов`язків (абз.2 п.13).

Оскільки даний вид грошового забезпечення не є обов`язковою виплатою та призначається як вид заохочення, суд вважає позовні вимоги в цій частині безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

При цьому, відповідно до наказу від 19 серпня 2014 року № 65 позивача виключено із списків особового складу факультету та всіх видів забезпечення та позбавлено в повному обсязі виплати премії за період з 01 по 21 серпня 2014 року.

Враховуючи, що судом визнано правомірним вищезазначений наказ, вимога про стягнення премії не підлягає задоволенню.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що в матеріалах справи міститься довідка про грошове забезпечення за січень серпень 2014 року, відповідно до якої із позивачем правомірно та в повному обсязі проведено розрахунок при звільненні. Порушень проведення розрахунку судом не встановлено, а позивачем не наведено.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з частин 1 та 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з аналізу положень чинного законодавства та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає адміністративний позов таким, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.
Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.Ю. Гарник