Справа № 810/7143/14
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 січня 2015 року 810/7143/14
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скрипки І.М., секретар судового засідання Маджар О.М., за участю:

представника позивача Філоніч А.М.,

представника відповідача Толстунової С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:
25 грудня 2014 року до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про визнання протиправною відмови у присвоєнні статусу ветерана внутрішніх справ, зобов`язання прийняти рішення про присвоєння такого статусу та видати відповідне посвідчення і нагрудний знак «Ветеран органів внутрішніх справ».

Зазначав, що за вислугою років має право на отримання статусу ветерана органів внутрішніх справ, однак відповідач відмовив у присвоєнні йому такого статусу, оскільки у вересні 1992 року його було звільнено із військової служби із формулюванням «за службову невідповідність». Звертав увагу, що з аналізу документів, які містяться в його особовій справі військовослужбовця, можна дійти висновку, що таке звільнення обумовлене іншими об`єктивними обставинами, які не стосувалися виконання ним правил, встановлених військовими статутами, або ж дотримання порядку несення військової служби; зокрема, внаслідок припинення СРСР військова частина в якій позивач проходив службу перейшла під юрисдикцію Російської Федерації, у зв`язку із чим для продовження служби необхідним було прийняття громадянства такої держави. Через такі обставини ОСОБА_1 у березні 1992 року подав рапорт про звільнення з військової служби за власним бажанням, що викликало негативну реакцію з боку командування військової частини. Вказав, що посилання на положення пункту є статті 46 Положення про проходження військової служби прапорщиками та мічманами Збройних Сил СРСР зроблено як формальний привід для звільнення, оскільки у військових статутах та положеннях, які діяли на момент звільнення, не було передбачено можливості дострокового розірвання військовими контрактів внаслідок припинення існування держави, в якій вони служили. Вказав, що фахівці кадрової служби Управління Міністерства внутрішніх справ України у Херсонській області (першого місця служби в таких органах) погодилися із тим, що звільнення з військової служби за невідповідністю суперечить матеріалам особової справи позивача; наголошував, що правильність таких висновків він підтвердив своєю тривалою та відданою службою в органах внутрішніх справ.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позову не визнала, стверджувала, у тому числі і в письмових запереченнях, що наказом командира військової частини №03322 від 9 вересня 1992 року №167 позивача звільнено в запас відповідно до пункту «є» статті 46 Положення про проходження військової служби прапорщиками та мічманами Збройних Сил СРСР за службову невідповідність, тому ОСОБА_1 не має права на присвоєння йому статусу ветерана внутрішніх справ, оскільки обов`язковою умовою для присвоєння статусу ветерана внутрішніх справ є, зокрема, бездоганна служба. Підкреслювала, що такий наказ не оскаржувався та не скасований.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши інші докази, зокрема письмові, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи із такого.

Як вбачається із матеріалів справи, у період з 26 листопада 1988 року по 2 червня 1989 року та з 29 листопада 1990 року по 28 травня 1991 року ОСОБА_1 був курсантом військової частини НОМЕР_1 ; з 2 червня 1989 року по 29 листопада 1990 року - командиром відділення машиністом експлуатаційно-ремонтної групи військової частини НОМЕР_2 .

28 травня 1991 року ОСОБА_1 призначений на посаду техніка начальника зміни військової частини НОМЕР_3 , а з 29 травня 1991 року проходив службу у віддаленій місцевості Улєтовського району Читинської області на посаді техніка начальника зміни військової частини НОМЕР_3 .

9 вересня 1992 року ОСОБА_1 звільнений із військової служби за службову невідповідність згідно пункту «є» статті 46 Положення про проходження військової служби прапорщиками та мічманами Збройних Сил СРСР.

З 10 травня 1995 року по 1 вересня 2014 року проходив службу в органах внутрішніх справ України.

За час служби в органах внутрішніх справ України ОСОБА_1 отримав низку нагород МВС України (медаль «За сумлінну службу» ІІІ ступеня; медаль «За сумлінну службу» ІІ ступеня; відзнаки «Почесна відзнака ГУБОЗ МВС України» ІІ ступеня та «За відзнаку в службі» І ступеня; почесний знак МВС України; відзнаку «За відзнаку в службі» ІІ ступеня; відзнаку «За сумлінну службу» І ступеня, ювілейні відзнаки з нагоди 15-річчя та 20-річчя діяльності спецпідрозділу «Сокіл») та відзнаку УБОЗ ГУМВС України в Київській області «Мужність та відвага» ІІ ступеня. Крім того, за час проходження такої служби має 14 заохочень (із них: 4 грошових винагороди, 5 подяк, 5 грамот).

ОСОБА_1 було присвоєні наступні звання: 5 травня 1990 року сержант; 20 травня 1991 року прапорщик; 10 травня 1995 року прапорщик міліції; 31 травня 2000 року старший прапорщик міліції; 1 жовтня 2007 року молодший лейтенант міліції; 17 жовтня 2007 року лейтенант міліції; 30 вересня 2009 року старший лейтенант міліції; 28 вересня 2012 року капітан міліції.

1 вересня 2014 року ОСОБА_1 , на підставі наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 26 серпня 2014 року №785, звільнено з органів внутрішніх справ в запас відповідно до абзацу «б» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, через хворобу.

Вислуга років ОСОБА_1 на 1 вересня 2014 року становить: за час служби у календарному обчисленні 23 роки 1 місяць 4 дні; за час служби в пільговому обчисленні 32 роки 11 місяців 6 днів (а.с.11-12).

24 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області із заявою про надання статусу ветерана органів внутрішніх справ (а.с.14-15).

У листі №2/Л-160 від 20 листопада 2014 року ГУ МВС України в Київській області повідомило, що позивач не має права на отримання статусу ветерана органів внутрішніх справ, у зв`язку із тим, що до служби в органах внутрішніх справ його було звільнено за пунктом «є» статті 46 Положення про проходження військової служби прапорщиками та мічманами Збройних Сил СРСР, за службову невідповідність, а обов`язковою умовою для надання статусу ветерана органів внутрішніх справ є бездоганна служба (а.с.16).

У судовому засіданні представник позивача пояснила, що 29 травня 1991 року позивач після завершення навчання в школі прапорщиків військової частини № НОМЕР_1 продовжив понадстрокову службу на той час в Збройних Силах СРСР на умовах п`ятирічного контракту та був призначений на посаду техніка-начальника зміни військової частини №03322, розташованої в Улєтовському районі Читинської області. У подальшому, після припинення існування Радянського Союзу, Російська Федерація і Україна набули статусу незалежних держав. 5 березня 1992 року прийнято закон Російської Федерації «Про безпеку», на виконання якого 7 травня 1992 року Президентом Російської Федерації видано Указ «Про створення Збройних Сил Російської Федерації». Відповідно до цих нормативно-правових актів усі військові об`єднання, формування та частини, які знаходилися на території Російської Федерації, були включені до Збройних Сил Росії; тому, військова частина № НОМЕР_3 перейшла під юрисдикцію Російської Федерації. Наголошувала, що однією із основних вимог до військових є їх приналежність до громадянства тієї держави, на службі якої вони перебувають. Оскільки позивач не погоджувався на прийняття громадянства Російської Федерації, він наприкінці березня 1992 року подав рапорт про звільнення з військової служби за власним бажанням, що і викликало негативну реакцію з боку командування військової частини, а у задоволенні такого рапорту було відмовлено. Керівництво військової частини вказувало ОСОБА_1 на те, що він не має права ініціювати питання про дострокове розірвання контракту і що ніякі геополітичні процеси не можуть слугувати підставою для звільнення з військової служби, оскільки такі випадки не передбачені ще діючими на той час військовими статутами та положеннями колишнього Радянського Союзу. Проте, позивач наполягав на розірванні контракту, у зв`язку із чим, командування військової частини вирішило звільнити ОСОБА_1 не вказуючи істинних причин такого звільнення, з посиланням на пункт є статті 46 Положення про проходження військової служби прапорщиками та мічманами Збройних Сил СРСР, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 2 жовтня 1985 року №934, - за службовою невідповідністю.

У ході судового розгляду справи встановлено, що за час проходження військової служби ОСОБА_1 зарекомендував себе з позитивного боку, про що свідчать наступні характеристики.

Згідно характеристики, виданої командиром військової частини НОМЕР_2 за наслідками проходження служби в експлуатаційно-ремонтній групі у військовій частині сержант ОСОБА_1 зарекомендував себе з позитивного боку. Зокрема, тут зазначено наступне: «У стройовому відношенні підготовлений добре, має хороші командно-методичні навики. Службу в добовому наряді несе добре. По спеціальній і технічній підготовці має хороші знання, по своїй спеціальності проявляє ініціативу. Добре фізично підготовлений, постійно підвищує свій фізичний рівень. По характеру спокійний, урівноважений. На зауваження командирів реагує правильно. Військову і державну таємницю берегти вміє» (а.с.50).

У відповідності до характеристики, виданої командиром військової частини НОМЕР_1 , за час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 рядовий ОСОБА_1 зарекомендував себе з позитивного боку (статути воєнної служби СССР знає добре і керується ними в повсякденному житті; на політичних заняттях проявляє активність, має свою точку зору; свою військову спеціальність вивчив добре; тимчасову зброю і засоби захисту тримає в зразковому стані; добре фізично підготовлений; користується повагою товаришів по службі, чесний; відрізняється високою старанністю; на зауваження командирів реагує правильно; військову і державну таємницю берегти вміє. Висновок: гідний присвоєнню звання молодший сержант з призначенням на посаду командира відділення старшого машиніста (а.с.79).

Також, відповідно до службової характеристики, виданої командиром військової частини НОМЕР_1 на випускника школи прапорщиків, ОСОБА_1 за час навчання в школі прапорщиків зарекомендував себе з позитивного боку (а.с.80).

Зі змісту характеристики, виданої секретарем комсомольської організації військової частини НОМЕР_4 , вбачається, що комсомолець ОСОБА_1 за час проходження служби в підрозділі військової частини НОМЕР_4 зарекомендував себе виключно з позитивного боку (а.с.81).

Окрім того, судом з`ясовано, що до позивача під час проходження військової служби неодноразово застосовувалися заходи заохочення у вигляді подяк із занесенням до службової картки (а.с.69, 70, 73).

Також, як вбачається із оціночного листа від 21 травня 1991 року, курсант ОСОБА_1 закінчив військову школу молодших спеціалістів на відмінно (а.с.68).

Суд підкреслює, що згідно характеристики, виданої 7 квітня 1995 року заступником командира військової частини НОМЕР_3 для пред`явлення в органи внутрішніх справ України, вбачається, що за час проходження служби у військовій частині НОМЕР_3 прапорщик ОСОБА_1 зарекомендував себе з позитивного боку; проявив себе як грамотний спеціаліст, досконало освоює декілька суміжних спеціальностей; надавав допомогу підлеглим в освоєнні ними професійних навиків; мав гарні відмітки по предметах бойової підготовки; дисциплінований; статути Збройних Сил вивчив в обсязі необхідному для виконання службових обов`язків; добре фізично розвинений; шкідливих звичок не має; у колективі користувався повагою товаришів по службі; товариський; завжди прийде на допомогу товаришеві; військову і державну таємницю берегти вміє (а.с.76).

Виключно позитивні оцінки професійних, моральних, організаційних та інтелектуальних здібностей позивача містяться у поданні на його звільнення з органів внутрішніх справ у запас, а також у службовій характеристиці від 18 серпня 2014 року (а.с.47-49).

Суд звертає увагу, що у послужних списках ОСОБА_1 як під час проходження військової служби, так і під час проходження служби в органах внутрішніх справ України, відомості щодо будь-яких порушень із його боку відсутні.

Також відповідачем не надано і доказів, що ОСОБА_1 притягувався до дисциплінарної, адміністративної, матеріальної та кримінальної відповідальності як під час проходження військової служби, так і під час служби в органах внутрішніх справ.

Єдина згадка у військовій особовій справі позивача про службову невідповідність міститься у довідці (а.с.82-83), яка оформлена перед звільненням ОСОБА_1 із військової служби і де вказано, що бесіда з питань звільнення із позивачем проводилась 27 березня 1992 року, 29 березня 1992 року та 4 червня 1992 року; зазначено, що змінювати ставлення до служби позивач не бажає, рішення про звільнення його в запас доведено до відома, заперечення щодо такого рішення відсутні. Тобто, відомості стосовно проведення бесід із позивачем та їх дати узгоджуються із твердженнями ОСОБА_1 про його намагання звільнитися із військової служби починаючи з березня 1992 року з метою повернення в Україну.

Таким чином, як вбачається із з`ясованих судом обставин, спір по суті зводиться до оцінки підстави звільнення позивача як критерію визначення бездоганності служби.

Суд звертає увагу, що таке звільнення (за службову невідповідність) дійсно може свідчити про неналежну службу тієї чи іншої особи в певний період.

У той же час, у справі, яка розглядається, такий формальний підхід є неприйнятним, з огляду на таке.

Загальновизнаним є факт розпаду Радянського Союзу і створення окремих суверенних держав. Зазвичай, новоутворені держави визначали, що військові частини, які перебувають на їх території є їх власними збройними силами. Відповідно, службу в таких збройних силах могли здійснювати громадяни суверенних держав.

Законодавчо визначеного механізму переведення на службу до новоутворених країн походження військовослужбовців не приймалось. Водночас, Положення про проходження військової служби, яким керувалося Міністерство оборони Російської Федерації, не передбачало дострокове розірвання контракту військовослужбовцями за умов, що склалися у досліджуваному випадку.

За таких обставин є неспростовними твердження позивача про його звільнення у зв`язку із службовою невідповідністю як єдиного способу розірвати контракт і повернутися в Україну. Такі твердження не є голослівними, оскільки узгоджуються із рядом доказів, які у сукупності спростовують висновок про недотримання критерію бездоганності служби (виключно позитивні характеристики, відсутність відомостей у послужних списках та особових картках про будь-які порушення, відмінне навчання під час проходження військової служби тощо).

Крім того, прийняття на службу в органи внутрішніх справ України свідчить про те, що у кадрової служби не було сумнівів щодо позитивної характеристики позивача, а зазначена підстава звільнення з військової служби не стала перешкодою для проходження служби в органах внутрішніх справ.

Подальша службова кар`єра позивача виключно позитивна, про що, зокрема, свідчать численні нагороди і заохочення, характеристики, просування по службі тощо, що тим більше підтверджує факт бездоганності служби.

За наведеного, суд доходить висновку про безпідставне та несправедливе неврахування відповідачем геополітичних змін та неврегульованості процесу переведення військовослужбовців громадян України, які перебували на військовій службі на території Російської Федерації на час розпаду Радянського Союзу.

За правилами пункту першого частини першої статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами податкової міліції, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранами служби цивільного захисту, ветеранами Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України визнаються громадяни України: які бездоганно прослужили на військовій службі, в органах внутрішніх справ, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД.

У силу абзацу дев`ятого пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються: дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

За нормами статті 52 Положення про проходження військової служби прапорщиками та мічманами Збройних Сил СРСР, звільнення прапорщиків і мічманів по службовій невідповідності і за проступки, що дискредитують звання військовослужбовця, здійснюється після усебічної оцінки їх політичних, ділових і моральних якостей, ретельного вивчення причин здійснених ними проступків, коли вжиті по відношенню до них заходи виховання і дисциплінарного впливу не дали позитивних результатів.

Згідно положень статті 10 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» ветеранам військової служби, ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам податкової міліції, ветеранам державної пожежної охорони, ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранам Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Зразки посвідчень, нагрудних знаків та порядок їх виготовлення і вручення визначаються Кабінетом Міністрів України.

За змістом статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У частині третій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено загальні критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, на дотримання яких адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд звертає увагу, що факт наявності у позивача необхідної вислуги років як у календарному, так і в пільговому обрахунку визнається відповідачем, а також підтверджується наявними у матеріалах справи документами, як і факти того, що ОСОБА_1 є громадянином України та був звільнений у запас з органів внутрішніх справ.

У справі, яка розглядається, спірним моментом, як вже зазначалося вище, є лише питання бездоганності служби ОСОБА_1 .

При цьому, суд, на підставі викладеного вище, доходить висновку, що у досліджуваному випадку Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області не довело правомірність своїх дій щодо відмови у присвоєнні ОСОБА_1 статусу ветерана органів внутрішніх справ та не дотрималося при цьому критеріїв, перерахованих у частині третій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

У той же час, суд зазначає, що матеріали особової справи ОСОБА_1 містять переконливі і достатні докази для висновку суду, що військова служба та служба в органах внутрішніх справ позивача підпадає під критерій бездоганної. При цьому, останнє поняття є оціночним і формальна обставина у вигляді запису про звільнення з військової служби через службову невідповідність, враховуючи державно-політичні процеси, які мали місце під час такого звільнення, не може слугувати об`єктивною підставою відмови у присвоєнні статусу ветерана внутрішніх справ, зважаючи, що з усіх наявних у справі матеріалів вбачаються факти, які дають підстави стверджувати виключно про сумлінну службу позивача. Більше того, суд враховує, що після звільнення із військової служби з обставин службової невідповідності позивача було прийнято на службу в органи внутрішніх справ України, де він проходив службу до моменту звільнення у запас через хворобу у вересні 2014 року. При чому, перед прийняттям на таку службу, майбутнім роботодавцем було запитано та отримано характеристику щодо ОСОБА_1 від командування військової частини № НОМЕР_3 , у якій позивача відзначено як досвідченого спеціаліста, дисциплінованого і добросовісного військового; а у період проходження служби в органах внутрішніх справ України він підтвердив сумлінною службою такі характеристики.

У зв`язку із цим, суд резюмує, що служба позивача відповідає вимозі бездоганності та, враховуючи наявність усіх інших передумов для присвоєння статусу ветерана органів внутрішніх справ, констатує, що відмова у наданні статусу ветерана органів внутрішніх справ є необґрунтованою та несправедливою, у зв`язку із чим дії відповідача, які полягали у наданні такої відмови, підлягають визнанню протиправними.

Крім того, з метою реального захисту прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області прийняти рішення про присвоєння ОСОБА_1 статусу ветерана органів внутрішніх справ, а також видати йому посвідчення ветерана органів внутрішніх справ встановленого зразка і нагрудний знак «Ветеран органів внутрішніх справ».

На підставі викладеного та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевівши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно із частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 73,08 грн., доказів понесення інших судових витрат не надано. Тому судові витрати щодо сплати судового збору у згаданій сумі підлягають присудженню на користь позивача.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:
Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області по відмові у присвоєнні ОСОБА_1 статусу ветерана органів внутрішніх справ.

Зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області прийняти рішення про присвоєння ОСОБА_1 статусу ветерана органів внутрішніх справ.

Зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області видати ОСОБА_1 посвідчення ветерана органів внутрішніх справ встановленого зразка і нагрудний знак «Ветеран органів внутрішніх справ».

Стягнути із Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 73 (сімдесят три) грн. 08 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Скрипка І.М.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 02 лютого 2015 р.