Справа № 826/16383/14
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 січня 2015 року 12:07 № 826/16383/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., при секретарі судового засідання Трухан К.В., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області

про скасування наказів, поновлення на посаді, зобов'язання нарахувати та виплатити грошове зобов'язання за сам вимушеного прогулу,

за участю представників сторін:

позивач: ОСОБА_1,

позивача: ОСОБА_2,

відповідача: Дорошенко М.М.,

свідок: ОСОБА_4

На підставі частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 21 січня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог частини другої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України. Під час проголошення вступної та резолютивної частин постанови сторонам роз'яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту постанови, визначеного статтею 167 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області та просить суд скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області №1998 від 20.09.2014р. на підставі якого було звільнено ОСОБА_1. Скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області №898 о/с від 24.09.14р. в частині звільнення з органів внутрішніх справ у запас за п.64 «є» ОСОБА_1 з 24.09.2014р. Поновити ОСОБА_1 на посаді майора міліції старшого інспектора батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «МИРОТВОРЕЦЬ» Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області. Зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 25 вересня 2014 року по день поновлення на посаді.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Київській області незаконно звільнено позивача з посади майора міліції старшого інспектора батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «МИРОТВОРЕЦЬ» Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив що його було неправомірно та з порушенням норм Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ звільнено зі служби в органах внутрішніх справ у зв'язку з порушенням дисципліни. Вказує, що напередодні відправки в зону проведення АТО йому, як і іншим працівниками батальйону було повідомлено, що після місячного перебування у відрядженні буде проведено ротацію особового складу, а потім надано короткострокову відпустку. Однак, командиром батальйону особовому складу було повідомлено, що ротації не буде і всі бажаючі можуть написати рапорт про відпустку, що було зроблено позивачем та особовим складом у кількості 52 осіб та останні подані на погодження з командиром батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «МИРОТВОРЕЦЬ» ОСОБА_5 Після прибуття до міста Києва 23.08.2014 р., у перший робочий день, тобто 26.08.2014 р., він прибув до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області для належного оформлення відпустки, де його серед іншого попросили написати пояснення щодо причин прибуття до м. Києва одночасно з повторним написанням рапорту на відпустку, що і було виконано. Будь-яких організаційно-розпорядчих документів з приводу відпустки, а саме, відпускних посвідчення та витягів з наказів про надання відпусток надано не було. Виснаження та морально-психологічний стан після перебування у АТО не давали можливості відстояти дотримання порядку отримання відпустки, у зв'язку з чим позивач лише за допомогою телефонного зв'язку з відділом кадрів намагався з'ясувати фактично наданий строк відпустки та дату її оплати. Згодом позивачу стало відомо, що його та інших працівників нібито відсторонено від виконання службових обов'язків. За результатами проведеного службового розслідування його було звільнено з служби. Також позивач зазначає, що висновок службового розслідування та наказ про звільнення вважає протиправними, оскільки його було звільнено за те, що він не поїхав до міста Іловайська Донецької області на смерть в зоні проведення АТО.

Представник відповідача у судовому засіданні 21.01.2015 проти задоволення позову заперечував посилаючись на правомірність дій відповідача та зазначив, що позивача звільнено не на підставі норм Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, а у зв'язку з порушенням дисципліни, що врегульовано Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Також зазначав, що позивачем було написано рапорт про звільнення його зі служби у батальйоні патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець», на якому командиром батальйону проставлено резолюцію про звільнення як такого, що не пройшов випробувальний термін. Підставою для звільнення позивача слугувало вибуття його із зони АТО без розпорядчих документів МВС України, ігнорування відомчих нормативно-правових актів, що встановлюють порядок та умови проходження служби в органах внутрішніх справ України, неналежної кваліфікації, низьких особистих ділових і моральних якостей.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

В С Т А Н О В И В:

Наказом Головного управління МВС України в Київській області № 464 о/с від 12.06.2014 р. ОСОБА_1 на підставі його заяви від 30.05.2014 р. призначено старшим інспектором батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець» з іспитовим терміном до одного року та з встановленням згідно постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 (наказ від 31.12.2007 № 499) надбавки за виконання особливо важливих завдань у розмір 50 % та підвищення посадового окладу на 15 % за роботу в підрозділі спеціального призначення.

18.09.1999р. позивач прийняв Присягу працівника органів внутрішніх справ України.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 11.07.2014 № 1384 дск для виконання особовим складом завдань, визначених Законом України «Про боротьбу з тероризмом» та несення служби по охороні громадського порядку в районах проведення антитерористичної операції з 11.07.2014, зокрема, ОСОБА_1 у складі батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець» відряджено у розпорядження керівника антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей до міста Костянтинівки Донецької області до особливого розпорядження.

Відповідно до наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 28.08.2014 № 1799 призначено службове розслідування за фактом прибуття 22.08.2014 до Головного управління окремих працівників БПСМОП «Миротворець» ГУ із розпорядження керівника АТО без відповідних розпорядчих документів МВС України.

Згідно висновку проведеного службового розслідування за фактом прибуття 22.08.2014 до Головного управління окремих працівників БПСМОП «Миротворець» ГУ із розпорядження керівництва АТО, без відповідних розпорядчих документів МВС України, затвердженого начальником Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області 19.09.2014, за ігнорування відомчих нормативно-правових актів, що встановлюють порядок та умови проходження служби в ОВС України, вимог керівництва МВС України щодо особливостей відрядження в зону проведення АТО, неналежну кваліфікацію, низькі особисті ділові і моральні якості, що призвело до самовільного залишення місця несення служби, перебуваючи на посаді з іспитовим терміном до одного року, старший інспектор БПСМОП «Миротворець» ГУМВС України в Київській області ОСОБА_1 відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України підлягає звільненню з органів внутрішніх справ у запас за пунктом 64 «є» (за порушення дисципліни).

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області № 898 о/с від 24.09.2014 р. на підставі наказу Головного управління від 20.09.2014 р. №1998 за порушення службової дисципліни, ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України в частині дотримання законодавства, неухильного виконання вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників, а саме, ст. 10 Закону України "Про міліцію", Статуту патрульно-постової служби міліції затвердженого наказом МВС України від 28.07.1994р. № 404, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.09.1994р. за №213/423, наказу ГУ від 17.07.2014 р. №652 о/с дск, що призвело до самовільного залишення місця несення служби, позивача звільнено з органів внутрішніх справ України згідно п. 64 "є" (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України підлягає звільненню з органів внутрішніх справ.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про міліцію» міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Згідно статті 4 наведеного Закону правовою основою діяльності міліції є: Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України, постанови Верховної Ради України, укази Президента України, постанови Кабінету Міністрів України, нормативні акти Міністерства внутрішніх справ України, Загальна декларація прав людини, міжнародні правові норми, ратифіковані у встановленому порядку.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про міліцію» на службу до міліції приймаються на контрактній основі громадяни України, які досягли 18-річного віку (крім випадків, встановлених законодавством), мають повну загальну середню освіту, володіють державною мовою, здатні за своїми особистими, діловими і моральними якостями, фізичною підготовкою і станом здоров'я виконувати покладені на міліцію завдання. При прийнятті на службу до міліції може бути встановлено випробування строком до одного року. Працівники міліції складають присягу, текст якої затверджується Кабінетом Міністрів України.

Частиною першою статті 18 наведеного Закону встановлено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки визначаються Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі по тексту - Положення).

Пунктом 3 наведеного Положення встановлено, що під час прийняття на службу може бути встановлено іспитовий строк тривалістю до одного року. Особливості проходження служби в період іспитового строку визначаються МВС.

Представником відповідача не заперечувалось у судовому засіданні, що станом на час розгляду даної справи Міністерством внутрішніх справ України особливості проходження служби в період іспитового строку не визначені та не затверджені.

За змістом пунктів 10, 11 Положення особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 № 382 «Про затвердження нового тексту Присяги працівника органів внутрішніх справ України» затверджено Присягу працівника органів внутрішніх справ України наступного змісту: «Я, (прізвище, ім'я та по батькові), вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України, складаю Присягу і урочисто клянуся завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю. Я присягаю з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ. Клянуся мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров'я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок. Якщо ж я порушу цю Присягу, то хай мене покарають за всією суворістю закону».

Відповідно до абзацу четвертого пункту 21 Положення особи рядового і начальницького складу зобов'язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами прямих начальників. Направлення для проходження служби за межами республіки здійснюється за згодою працівника в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до підпункту «є» пункту 64 Положення особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) у зв'язку з порушенням дисципліни.

Як зазначалось вище, позивача було направлено для проходження служби в зону проведення антитерористичної операції.

Згідно наданого позивачем посвідчення про відрядження термін відрядження визначено у 30 днів з 11.07.2014 по 09.08.2014.

Як вбачається з висновку службового розслідування, службовим розслідуванням встановлено, зокрема, за ігнорування відомчих нормативно-правових актів, що встановлюють порядок та умови проходження служби в ОВС України, вимог керівництва МВС України щодо особливостей відрядження в зону проведення АТО, неналежну кваліфікацію, низькі особисті ділові і моральні якості, що призвело до самовільного залишення місця несення служби, перебуваючи на посаді з іспитовим терміном до одного року, старший інспектор БПСМОП «Миротворець» ГУМВС України в Київській області позивача відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України підлягає звільненню з органів внутрішніх справ у запас за пунктом 63 «є» (у зв'язку з порушенням дисципліни).

У висновку йдеться про те, що знаходячись за місцем дислокації, а саме: на території стадіону «Авангард» по вул. Енгельса, м. Дзержинськ, Донецької області 20.08.2014 командиру батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець» Головного управління МВС України в Київській області полковнику міліції ОСОБА_5 від керівництва Штабу АТО надійшла вказівка про зміну місця дислокації, про що останній оголосив особовому складу батальйону, однак де саме буде нове місце дислокації не повідомив. Деякі працівники батальйону почали обурюватись, оскільки в той час мала відбутись ротація, а зміна місця дислокації мала відбутись на невизначений час. Того ж дня командир батальйону ОСОБА_5 роз'яснив усьому особовому складу батальйону, що наказ про передислокацію надає не він, а керівництво Штабу АТО і у зв'язку з тим, що особовий склад відряджений в зону проведення АТО, то повинні повністю виконувати накази керівництва АТО. Однак дана розмова позитивного результату не дала, обурення від частини особового складу продовжувалось, тому ОСОБА_5 було прийнято рішення про те, що небажаючі виконувати його вказівки та вказівки керівництва Штабу АТО можуть писати рапорти про їх бажання та лишати підрозділ.

У подальшому частина особового складу батальйону, яка виявила бажання покинути зону АТО, написали рапорти з різним змістом, які було передано ОСОБА_5 на розгляд.

22.08.2014 з м. Дзержинськ Донецької області до м. Києва на автобусі виїхали працівники батальйону, які написали рапорти, а також ті, які відповідно до медичних довідок були направлені до медичних установ для проходження медичного обстеження, зокрема, 21.08.2014 позивачем подано рапорт на ім'я начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Київській області ОСОБА_6 про звільнення його з БПСМОП «Миротворець» та направлення до ГУ МВС України в Київській області для вирішення питання щодо подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ.

На вказаному рапорті командиром батальйону полковником міліції ОСОБА_5 накладено резолюцію: «Клопочу по суті рапорту. Прошу звільнити як такого, що не пройшов випробувальний термін».

В матеріалах службового розслідування наявні письмові пояснення позивача, в яких зазначено, що він з першій частині липня 2014 був відряджений до зони АТО. У період з 18.08.2014 по 21.08.2014 він перебував на блок-посту № 7. Прибувши на пункт постійної дислокації, що був розташований в м. Дзержинськ Донецької області, до нього було доведено, що ті, хто не хоче більше проходити службу у батальйоні "Миротворець", можуть написати рапорти. У зв?язку з виниклими сімейними обставинами, а також враховуючи, що позивач був добровольцем, ним було подано рапорт на переведення його до іншого підрозділу ОВС. Позивач здав зброю, амуніцію, після чого командир батальйону построїв тих, хто подав рапорти, в тому числі позивача, зачитав список, проінструктував та визначив старшого даної групи капітана міліції ОСОБА_7 та повідомив про необхідність повідомлення його про прибуття до м. Києва, що і було зроблено.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема пояснень командира батальйону «Миротворець» ОСОБА_5, 20.08.2014 керівник батальйону «Миротворець» ОСОБА_5 отримав наказ про передислокацію вказаного батальйону до м. Іловайськ. Про вказаний наказ ним було доведено до відома командирів 1, 2 та 3 роти, а також помічника командира батальйону по матеріально-технічному забезпеченню. Після цього, командири рот доповіли, що деякі працівники відмовляються виконувати наказ про передислокацію та висловили бажання написати рапорти про звільнення. Бесіда з вказаними працівниками про необхідність дотримання Присяги працівниками органів внутрішніх справ та виконання наказів, проведена ним особисто у той же день, до позитивних результатів не призвела.

Також ОСОБА_5 зазначив, що наступного дня була продовжена розмова з працівниками, до яких доводилася інформація, що їх вчинок є ганебним для працівників міліції, й що покинувши зону проведення АТО, вони порушать службову дисципліну та будуть притягнуті до дисциплінарної відповідальності. Дана розмова також не дала позитивного результату й працівники бажали покинути зону АТО, тобто покинути місце несення служби.

Про дану подію ОСОБА_5 поінформував керівництво, полковника міліції ОСОБА_8 та начальника Головного управління МВС України в Київській області ОСОБА_6, яким роз'яснив обставини даної ситуації та на що куратор від АТО наказав йому з метою уникнення крадіжки зброї та спеціальних засобів, зібрати у всіх працівників, які виявили бажання покинути зону АТО, їх табельну вогнепальну зброю, боєприпаси та спецзасоби. Також з метою обліку осіб, які виявили бажання покинути зону АТО, він наказав подати відповідні рапорти, де зазначити причини залишення зони АТО, а також для того, щоб зазначені працівники не роз'їхались у невідомому напрямку, він визначив ОСОБА_7 як старшого, для супроводу на автобусі даних працівників до м. Києва, які 22.08.2014р. вночі вирушили у м. Київ.

Так, суд звертає увагу, що позивач, який має вищу юридичну освіту, що визнавалось самим позивачем у судовому засіданні, в поясненнях від 28.08.2014р. та рапорті від 21.08.2014р. на ім'я начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Київській області ОСОБА_6 просив саме звільнити його з БПСМОП «Миротворець» та направити до ГУ МВС України в Київській області для вирішення питання щодо подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ. Даний рапорт не містить жодних посилань позивача про надання йому відпустки.

Таким чином, позивач повинен був усвідомлювати наслідки подання ним такого рапорту.

Крім того, позивачем ні у позовній заяві, ні під час судового розгляду справи не зазначено про отримання наказу від командира батальйону чи будь-якої посадової особи про закінчення його відрядження та у зв'язку з цим про вибуття із зони АТО до міста Київ, а також про надходження особливого розпорядження, про що зазначалось у наказі від 11.07.2014 № 1384 дск.

Суд критично відноситься до посилань позивача на відсутність інформації про передислокацію батальйону «Миротворець» з м. Дзержинська, оскільки, такі посилання спростовуються самою позовною заявою, з якої вбачається не тільки про обізнаність позивача про надходження наказу про передислокацію батальйону «Миротворець», а й зазначено у позовній заяві про місце такої передислокації, а саме: до м. Іловайськ.

Допитаний у судовому засіданні 21.01.2015 в якості свідка ОСОБА_4 повідомив суду, що 21.08.2014 він почув команду від командира батальйону командиру його роти, що хто хоче їхати на Київ, повинні написати рапорти.

Разом з іншими написав такий рапорт, здав зброю і також, разом з іншими, виїхав на автобусі до м. Києва. По прибутті до м. Києва зібрав начальник Управління ОСОБА_6, який зазначив, що всі можуть відпочивати, знаходячись у відпустці. Потім дізнався про звільнення.

Суд критично ставиться до пояснень свідка ОСОБА_4, оскільки він теж писав аналогічний рапорт та був у складі групи бійців батальйону «Миротворець», які виїхали з території проведення АТО.

Слід зазначити, що не є перешкодою для звільнення позивача з підстави, визначеної пп. «є» пункту 64 (за порушення присяги) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, відсутність затверджених МВС України особливостей проходження служби в період іспитового строку, позаяк така підстава для звільнення безпосередньо визначена у вказаному Положенні.

Крім того, суд вважає необґрунтованими посилання представника позивача на порушення відповідачем норм Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України при звільненні позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV визначено, що службова дисципліна це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції (254к/96-ВР) і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Так, ст. 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України визначено, що дисциплінарний проступок це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України наказ є формою реалізації службових повноважень особи начальницького складу, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа, якій належить його виконати. Накази можуть даватись як в усній, так і в письмовій формі. Скасувати наказ має право тільки начальник, який видав відповідний наказ, або старший прямий начальник.

Як зазначалось вище, наказом Головного управління МВС України в Київській області № 464 о/с від 12.06.2014р. позивача на підставі його заяви від 30.05.2014р. призначено старшим інспектором батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець» з іспитовим терміном до одного року.

Рапортом від 21.08.2014 р. саме, позивач висловив своє бажання про звільнення його з батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець».

Також, як зазначалось вище, абзацом четвертим пункту 21 Положення визначено, що особи рядового і начальницького складу зобов'язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами прямих начальників.

Враховуючи наведене у сукупності, обізнаність позивача про майбутню передислокацію батальйону «Миротворець» та відсутність у останнього бажання проходити службу в батальйоні патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець», від'їзд позивача 22.08.2014 з місця дислокації батальйону «Миротворець» до м. Києва та відсутність жодних наказів від командира батальйону чи будь-якої посадової особи про закінчення його відрядження та у зв'язку з цим про вибуття із зони АТО до міста Києва, а також про надходження особливого розпорядження, про що зазначалось у наказі від 11.07.2014 № 1384 дск., суд приходить до висновку про правомірність наказу відповідача від № 898 о/с від 24.09.2014 про звільнення позивача за пункту 64 «є» (за порушення присяги) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

За таких обставин вимоги ОСОБА_1 про скасування наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області № 898 о/с від 24.09.2014 в частині звільнення з органів внутрішніх справ у запас за пунктом 64 «є» позивача з 24.09.2014 та поновлення його на посаді задоволенню не підлягають.

Оскільки позовна вимога про стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Київській області на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 25.09.2014 є похідною позовною вимогою від вимоги про поновлення на службі в органах внутрішніх справ України, й судом не встановлено підстав для скасування наказу про звільнення позивача та його поновлення на посаді, відсутні підстави і для задоволення даної позовної вимоги.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на наведене та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи наведене, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 167, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук

Повний текст постанови складено 26.01.2015 р.