Справа № 759/14642/13-а(2а/759/543/13)
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а/759/543/13 Головуючий у 1-й інстанції: Петренко Н.О.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 грудня 2014 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Вівдиченко Т.Р.

Суддів: Бєлової Л.В.

Гром Л.М.

За участю секретаря: Стеценко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Святошинського районного суду м.Києва від 10 грудня 2013 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м.Києві, третя особа: Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва про зобов"язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м.Києві, третя особа: Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва, просила, з урахуванням уточнених позовних вимог, визнати протиправними дії щодо закриття провадження за виконавчим листом № 2а-1339-1/09 від 12 жовтня 2011 року, скасувати постанову від 26 липня 2013 року ВП № 29606596 про повернення виконавчого документа стягувачеві, зобов'язання відновити виконавче провадження, зобов'язати забезпечити фактичне і повне виконання рішення суду у двохмісячний строк.

Постановою Святошинського районного суду м.Києва від 10 грудня 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, позивач - ОСОБА_3 звернулась з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постановою Святошинського районного суду м.Києва від 09 жовтня 2009 року у справі № 2а-1339-1/09 за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва про визнання дій незаконними, позов задоволено. Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва щодо заниження ОСОБА_3 розміру перерахованої пенсії з більшого заробітку в 2008 році. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва провести перерахунок раніше призначеної пенсії ОСОБА_3 станом на 01 червня 2008 року із розрахунком 75 % середньомісячного заробітку, відповідно до вимог статей 19 та 69 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на підставі наданих документів про нараховану заробітну плату, вік і стаж роботи та провести виплату недорахованої пенсії за минулий час, починаючи з 01 червня 2008 року станом на дату набрання законної сили рішенням суду.

На підставі вищевказаного рішення, 12 жовтня 2011 року Святошинським районним судом міста Києва видано виконавчий лист, який позивач пред'явив до Головного управління юстиції у м.Києві для виконання.

26 липня 2013 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м.Києві Григорян О.Г. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 29606596, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Не погоджуючись з діями відповідача щодо прийняття вказаної постанови та вважаючи її протиправною, позивач звернулась до суду з позовом.

Так, приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що під час прийняття оскаржуваної постанови державний виконавець діяв у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції у повній мірі, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV , державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 2 ст. 11 вищевказаного Закону визначено, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Згідно п.п. 1, 2 та 5 ст. 8 вищевказаного Закону, сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом. У разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 липня 2013 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м.Києві Григорян О.Г. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, підставою для прийняття вищевказаної постанови слугувало повідомлення Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва № 13542/07 від 21 грудня 2011 року, згідно якого ОСОБА_3 не перебуває на обліку в даному Управлінні з 01 червня 2010 року

Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_3 звернулась до Святошинського районного суду м.Києва із заявою про заміну сторони виконавчого провадження по справі № 2а-1339-1/09 з Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва на Управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м. Києва.

Так, ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 08 червня 2012 року у справі № 2а-1339-1/09 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про заміну сторони виконавчого провадження.

Колегія суддів зазначає, що стороною в даному виконавчому провадження є саме Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва, дії якого оскаржувались позивачем та були визнані судом неправомірними. Також, у справі № 2а-1339-1/09 було зобов'язано саме Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва вчинити певні дії на користь ОСОБА_3

При цьому, колегія суддів вважає, що передача пенсійної справи ОСОБА_3 на облік до Управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м. Києва не може бути підставою для заміни сторони виконавчого провадження, оскільки у даної юридичної особи не виникло жодних зобов'язань перед позивачем.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що постанова Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м.Києві про повернення виконавчого документа стягувачеві від 26 липня 2013 року ВП № 29606596 прийнята неправомірно, а тому підлягає скасуванню.

З приводу позовних вимог ОСОБА_3 про зобов'язання відповідача відновити виконавче провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби. За наявності обставин, передбачених частиною шостою статті 79 цього Закону, виконавче провадження підлягає відновленню у триденний строк з дня надходження до державного виконавця відповідної заяви стягувача.

Таким чином, скасування судом постанови про повернення виконавчого документа стягувачу є підставою для поновлення виконавчого провадження.

У зв'язку з цим вимога ОСОБА_3 про зобов'язання відновити виконавче провадження може бути задоволена виключно у разі порушення відповідачем вимог ч.ч. 1, 2 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки підстави для відновлення виконавчого провадження у відповідача виникнуть у майбутньому, право позивача на прийняття виконавчого документа до виконання на даний час не порушене, що, згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_3 про зобов'язання відповідача забезпечити фактичне і повне виконання рішення суду у двохмісячний строк, колегія суддів зазначає наступне.

Під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин .

Акт, прийнятий в ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого незалежного органу. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Дискреційне повноваження це таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає необґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_3 про зобов'язання відповідача забезпечити фактичне і повне виконання рішення суду у двохмісячний строк, оскільки це є формою втручання в дискреційні повноваження державного органу та, окрім того, спрямовані на майбутнє.

Аналізуючи обставини справи та норми законодавства, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 у повному обсязі, а тому рішення суду підлягає скасуванню із винесенням нового рішення про задоволення позову частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Святошинського районного суду м.Києва від 10 грудня 2013 року скасувати та прийняти нове рішення.

Адміністративний позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м.Києві про повернення виконавчого документа стягувачеві від 26 липня 2013 року ВП № 29606596.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Вівдиченко Т.Р.

Судді: Бєлова Л.В.

Гром Л.М.

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Гром Л.М.

Міщук М.С.