Справа № 826/19006/14
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

27 січня 2015 року 09:00 справа №826/19006/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 ОСОБА_2
доСвятошинської районної в місті Києві державної адміністрації
третя особаОСОБА_3
прозобов'язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач 1, ОСОБА_1) та ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач 2, ОСОБА_2) звернулись до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративними позовом до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (далі по тексту - відповідач, Святошинська РДА), за участю третьої особи - ОСОБА_3 (далі по тексту - третя особа, ОСОБА_3), в якому просить: зобов'язати Святошинську РДА видати позивачам дублікат свідоцтва про право власності на житло на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2014 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/19006/14, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 19 січня 2015 року представник позивачів позовні вимоги підтримав, представники відповідача та третьої особи до суду не прибули.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представників відповідача та третьої особи, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, в судовому засіданні 19 січня 2015 року суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Святошинської РДА із заявою від 07 жовтня 2014 року, в якій просили видати їм дублікат чи другий примірник свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1.

За результатами розгляду заяви позивачів відповідач у листі від 15 жовтня 2014 року №107-107/ОП/К-1723-2661 повідомив про відсутність підстав видати дублікат свідоцтва про право власності та зазначив, що дублікат може бути виданий у разі крадіжки, втрати чи пошкодження документа.

Позивачі зазначають, що разом із третьою особою є співвласниками квартири АДРЕСА_1, однак свідоцтво про право власності на квартиру знаходиться у ОСОБА_3, з яким склались неприязні відносини.

Відповідач у письмовому запереченні зазначив про відсутність правових підстав для видачі дубліката про право власності.

Окружний адміністративний суд міста Києва не погоджується із позовними вимогами ОСОБА_1 та ОСОБА_2, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до пункту 5 статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Матеріали справи підтверджують, що Ленінградською районною державною адміністрацією міста Києва видано свідоцтво про право власності на житло від 26 грудня 1997 року, яким посвідчено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1, дійсно належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_4 та членам його сім'ї - ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_2

За загальним визначенням дублікат - це другий примірник документа, що має юридичну силу оригіналу, та видається замість втраченого чи пошкодженого документа.

Пункт 37 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1141 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачає, що у разі втрати, пошкодження чи зіпсування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а також свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією, державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку, державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, на підставі якого проведено державну реєстрацію прав у Державному реєстрі прав, за результатом розгляду заяви про надання дубліката свідоцтва державний реєстратор у строк, встановлений для державної реєстрації прав, оформляє дублікат свідоцтва, якому присвоюється індексний номер, фіксується дата та час його формування.

Таким чином, дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно може бути виданий лише у випадку його втрати, пошкодження або зіпсування.

Разом з тим, позивачами не наведено підстав для видачі дубліката свідоцтва про право власності на нерухоме майно та не надано відповідних доказів; так само у судовому засіданні представник позивачів не вказував, що свідоцтво про право власності на житло від 26 грудня 1997 року є втраченим, пошкодженим або зіпсованим.

На думку позивачів, дублікат свідоцтво про право власності на житло від 26 грудня 1997 року необхідно видати у зв'язку із неможливістю його отримання у співвласника квартири - ОСОБА_3, однак, суд звертає увагу, що вказана обставина не є правовою підставою для видачі дубліката свідоцтва.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про зобов'язання Святошинської РДА видати дублікат свідоцтва про право власності на житло на квартиру АДРЕСА_1 нормативно та документально не підтверджуються.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведено правомірність своїх дій вимогам, встановленим частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у свою чергу, позивачами не доведено обставин, на яких ґрунтуються їхні вимоги, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, адміністративний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко