Справа № 711/12338/14-а
Суддя: Михальченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2015 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

- головуючого - судді Михальченко Ю.В.

- при секретарі - Терезюк С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Придніпровського районного суду м.Черкаси адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про визнання протиправними дій та скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження від 27.10.2014 року -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до Придніпровського районного суду м.Черкаси з адміністративним позовом до Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про визнання протиправними дій та скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження від 27.10.2014 року, мотивуючи свій позов наступним. Придніпровським відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції при виконанні наказу № 18/1589 від 08.07.2011 Господарського суду Черкаської області щодо ФОП ОСОБА_1 про стягнення на користь ВАТ „Черкаська ТЕЦ" боргу в сумі 2 535,19 грн., складена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27.10.2014 p., якою накладено арешт на 1/6 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 та квартиру за адресою АДРЕСА_2.

Вказана постанова винесена з численними порушеннями норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає до скасування з наступних підстав.

Згідно наказу № 18/1589 від 08.07.2011 Господарського суду Черкаської області визначено боржником фізичну особу-підприємця ОСОБА_1. В зв'язку з цим державним виконавцем при винесенні оскаржуваної постанови не було взято до уваги вимогу п.7 ст.65 ЗУ «Про виконавче провадження» щодо того, що звернення стягнення на кошти та інше майно фізичних осіб-підприємців здійснюється за правилами глави 5 вказаного Закону, якою встановлені особливості звернення стягнення на майно боржника-юридичної особи. Так згідно ст.ст.65,66 вказаного розділу державний виконавець спочатку звертає стягнення на кошти боржника-юридичної особи, а у разі відсутності у боржника-юридичної особи коштів у обсязі, достатньому для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові-юридичній особі. На даний час державним виконавцем не було вичерпано всіх засобів виконання виконавчого документу, що надані йому ЗУ «Про виконавче провадження».

Виходячи з вищенаведеного не можуть бути визнані законними дії державного виконавця, вчинені стосовно ОСОБА_1 як фізичної особи, так як не має підстав для проведення виконавчих дій стосовно фізичної особи.

Такого ж висновку дійшов Апеляційний суд Черкаської області в справі між тими ж сторонами, так як це не перше порушення законодавства з боку Державної виконавчої служби.

Згідно ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. А тому просить на підставі вищезазначеного та керуючись ст.ст.6,9,17-19,104-106,181 КАС України, ст.82 ЗУ «Про виконавче провадження», визнати протиправними дії та скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27.10.2014 р.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов підтримав та просив задовольнити, подав клопотання про стягнення судових витрат.

Представник відповідача Зосіменко Т.В. в судовому засіданні позов не визнала, просила в задоволенні відмовити в повному обсязі, подала письмові заперечення.

Вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, матеріали виконавчого провадження, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950р., ратиф. ЗУ від 17.07.1997р., передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.124 Конституції України, рішення суду ухвалюється іменем України та є обов'язковим для виконання.

В судовому засіданні встановлено, що на виконанні у Придніпровському відділі ДВС перебуває виконавче провадження №43658628 з примусового виконання наказу №18/1589 від 08.07.2011 року господарського суду Черкаської області про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ПАТ «Черкаське хімволокно» ВП «Черкаська ТЕЦ» коштів в сумі 2535,13 грн. 11.06.2014 року старшим державним виконавцем Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ винесено постанову про відкриття вищезазначеного виконавчого провадження.

27.10.2014 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника на рахунку в ПАТ КБ «Приватбанк».

27.10.2014 року старшим державним виконацем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження, а саме: на 1/6 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1, та квартиру за адресою АДРЕСА_2.

Згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що ОСОБА_1 на прав власності належить 1/6 частина квартири за адресою АДРЕСА_1, та квартира за адресою АДРЕСА_2.

На час розгляду позову в суді судовий наказ не виконано. З матеріалів виконавчого провадження №43658628 вбачається, що державним виконавцем звернення стягнення на вищевказане нерухоме майно боржника за наказом №18/1589 від 08.07.2011 року господарського суду Черкаської області не зверталося

Предстаником позивача при вирішенні справи посилався на порушення державним виконавцем Закону України «Про виконавче провадження», а саме: глави 5. На думку суду, представник позивача невірно трактує норми глави 5 Закону України «Про виконавче провадження», адже вона стосується лише звернення стягнення на кошти та інше майно фізичних осіб-підприємців, а не на вимоги, щодо накладення арешту на майно боржника, оскільки арешт накладється з метою забезпечення виконання виконавчого провадження.

Відповідно до ч.1 стаття 52 ЦПК України, фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

В даній нормі матеріального права втілений принцип цивільної дієздатності. Враховуючи, що підприємцем може бути тільки особа з повною цивільною дієздатністю, то при здійсненні підприємницької діяльності фізична особа повинна усвідомлювати, що за свої протиправні дії вона може нести відповідальність. В частині першій статті мова йдеться тільки про цивільну відповідальність фізичної особи - підприємця, яка носить майновий характер. Тому при вчиненні порушень стягнення може бути звернене зацікавленою особою на все майно фізичної особи-підприємця, незалежно від того, чи використовується це майно для здійснення підприємницької діяльності, чи призначене для задоволення особистих та побутових потреб фізичної особи, що здійснює підприємницьку діяльність. Стягнення не може поширюватись на майно, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Перелік видів майна, на яке не може бути звернено стягнення, міститься у Додатку до Закону України "Про виконавче провадження". Також стягнення не може бути звернено на доходи, зазначені у ст. 73 вказаного Закону.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей; боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

На підставі вищевикладеного суд вважає, що старший державний виконавець Сніцар Н.П. при винесенні постанови від 27.10.2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження, діяв у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, а тому скарга не підлягає до задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.12,17,19,72,87,99,159-162,186 КАС України, ст.52 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження» суд,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про визнання протиправними дій та скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження від 27.10.2014 року - відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси в порядку та строки, встановлені законом. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови у відповідності до вимог ч.3 ст.160 КАС України виготовлено 26 січня 2015 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ Ю.В.Михальченко