Справа № 712/22026/12
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2015 року м. Київ К/800/54369/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:
Цуркана М.І. (головуючий);
Єрьоміна А.В.; Кравцова О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про зобов`язання вчинити дії, що переглядається за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 5 лютого 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 1 жовтня 2014 року,

у с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Комісаріат) , Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (Управління ПФ) про зобов`язання вчинити дії.
Зазначав, що з 1995 року отримував пенсію, виплату якої припинено у 1997 році у зв`язку з його виїздом у США на постійне проживання.
Посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року N 25-рп/2009 щодо незаконності припинення виплати пенсії, просив зобов`язати Комісаріат направити пенсійну справу позивача до Управління ПФ, а пенсійний орган здійснити перерахунок та виплату пенсії з 7 жовтня 2009 року.
Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 5 лютого 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 1 жовтня 2014 року, позов задоволено.
У касаційній скарзі Управління ПФ, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані рішення скасувати, а у задоволенні позову відмовити.
Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає.
Судами встановлено, що у 1995 році позивачу призначена та виплачувалась Комісаріатом пенсія за вислугу років.
У 1997 році позивач виїхав на постійне проживання до США, а виплата пенсії йому припинена.
У 2010 році позивач звернувся до Управління ПФ із заявою про поновлення виплати пенсії, у задоволенні якої відмовлено.
Задовольнивши позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що положення статей 49 та 51 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Закон № 1058-IV) щодо припинення виплати пенсії особам, які виїхали за кордон на постійне проживання, визнані неконституційними з 7 жовтня 2009 року.
Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з таким висновком судів.
Частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Пунктом 2 частини першою статті 51 цього ж Закону встановлено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-IV.
Таким чином, наведені норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, а у відповідачів не було правових підстав для невжиття заходів щодо поновлення пенсії ОСОБА_1 .
Посилання Управління ПФ на положення статті 92 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», не можуть прийматися до уваги, оскільки частиною другою статті 62 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ІІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що пенсії, призначені особам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, в Україні до виїзду на постійне місце проживання за кордон, виплачуються в порядку, встановленому Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Твердження щодо пропуску позивачем строку звернення до суду також є необґрунтованими, оскільки з матеріалів справи вбачається, що у 2010 році позивач звертався до суду з аналогічним позовом, проте спір не був вирішений.
З викладеного вбачається правильність висновків судів щодо задоволення цього позову.
Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області залишити без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 5 лютого 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 1 жовтня 2014 року без змін.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді М.І.Цуркан
А.В.Єрьомін

О.В.Кравцов