Справа № 1806/14339/12 (2а/592/36/13)
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2015-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" січня 2015 р. м. Київ К/800/20537/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Заїки М.М.,

суддів Загороднього А.Ф.,

Стародуба О.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Сумах на постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 січня 2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м. Сумах про зобов'язання провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання,

встановила:

У грудні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Сумах про зобов'язання провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання.

Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 січня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2013 року, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м. Сумах щодо відмови в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_2 від 19 грудня 2012 року. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Сумах провести позивачу перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 80% грошового утримання працюючого судді на відповідній посаді згідно довідки господарського суду Сумської області від 10 грудня 2012 року №03-58/56/13002, починаючи з 01 січня 2012 року, з урахуванням проведених виплат.

У касаційній скарзі начальник управління Пенсійного фонду України в м. Сумах просить рішення судів першої та апеляційної інстанції скасувати, а за справою ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо правильності застосування ними норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 є суддею у відставці. Відповідно до наказу господарського суду Сумської області від 22 жовтня 2010 року №1796/к на підставі Постанови Верховної Ради України від 07 жовтня 1910 року №2596-VI його було звільнено у відставку з 22 жовтня 2010 року з посади судді господарського суду Сумської області.

У грудні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до управління Пенсійного фонду України в м. Сумах із заявою про проведення перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання з 01 січня 2012 року, виходячи з розміру суддівської винагороди працюючого судді в 2012 році згідно довідки господарського суду Сумської області від 10 грудня 2012 року.

Згідно листа управління Пенсійного фонду України в м. Сумах від 19 грудня 2012 року №641-р ОСОБА_2 відмовлено у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з посиланням на те, що нормами статті 138 Закону України «Про судоустрій та статус судів» не передбачено проведення перерахунків щомісячного грошового утримання у разі зміни розміру грошового утримання діючих суддів.

Відповідно до частини четвертої статті 43 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ (в редакції, чинній на час призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання) судді, який вийшов у відставку, при наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу». Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді менше 20 років і досяг 55-річного віку (для жінок - 50 років), розмір щомісячного грошового утримання обчислюється пропорційно кількості повних років роботи на посаді судді. При досягненні таким суддею пенсійного віку за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання в зазначеному розмірі, або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу».

Частина четверта статті 43 Закону України «Про статус суддів» втратила чинність з 01 січня 2011 року згідно із Законом України «Про судоустрій та статус суддів» від 07 липня 2010 року.

Частиною третьою статті 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року №3668-VI, який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року, частини третю і п'яту статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» викладено в новій редакції.

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді (частина третя статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність (частина п'ята статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Таким чином, з 01 жовтня 2011 року положення частини третьої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо виплати судді щомісячного довічного грошового утримання у розмірі не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання втратили чинність у зв'язку з внесенням змін до редакції цієї статті Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

Проте пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» передбачено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Крім того, положення частини третьої та першого, другого, третього речень частини п'ятої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013.

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Крім цього, Верховний Суд України в постанові від 10 грудня 2013 року у справі №21-420а13, висловив правову позицію, відповідно до якої при перерахунку пенсії має застосовуватися норма, яка визначає розмір пенсії у відсотках, і яка діяла на момент призначення пенсії, а не при перерахунку вже призначеної пенсії.

Стаття 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачає проведення перерахунку довічного грошового утримання суддів у разі зміни розміру грошового утримання діючих суддів.

Проте, оскільки відповідно до положень частини третьої зазначеної статті розмір довічного грошового утримання суддів визначається у залежності від розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, то зазначене співвідношення є визначальним і підлягає обов'язковому врахуванню при визначенні розміру довічного грошового утримання суддів.

Разом з тим, правильно вирішивши спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився і суд апеляційної інстанції, всупереч вимогам частини четвертої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, яка зобов'язує суд вживати передбачених законом заходів, необхідних для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, не звернули увагу та не дали жодної оцінки наступним обставинам.

Позивач з приводу перерахунку з 01 січня 2012 року щомісячного довічного грошового утримання судді звернувся до суду лише у грудні 2012 року, тобто з пропущенням встановленого частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час звернення позивача до суду) шестимісячного строку для звернення до адміністративного суду. Суди попередніх інстанцій, відповідно до вимог статті 100 цього Кодексу, належним чином не обговорили питання про наявність поважних причин для поновлення пропущеного строку.

Відповідно до вимог частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до положень частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки зазначені порушення щодо строків звернення до суду та причин їх пропущення пов'язані з необхідністю встановлення обставин у справі, то вони не можуть бути усунені судом касаційної інстанції.

Крім того, колегія суддів Вищого адміністративного суду України звертає увагу на необхідність встановлення під час нового судового розгляду справи належного відповідача, оскільки за постановою суду першої інстанції відповідачем у справі є управління Пенсійного фонду України в м. Сумах, а за ухвалою апеляційного суду - управління Пенсійного фонду України в Зарічному районі м. Суми.

Враховуючи наведене, судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Сумах задовольнити частково.

Постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 січня 2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м. Сумах про зобов'язання провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання - скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя М.М. Заїка

судді: А.Ф. Загородній

О.П. Стародуб