Справа № 826/17472/14
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2015-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 січня 2015 року 09:00 № 826/17472/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії:

головуючого судді Шулежка В.П.,

судді Іщука І.О., судді Погрібніченка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом арбітражного керуючого ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, за участю третіх осіб - всеукраїнської саморегулівної організації арбітражних керуючих «Асоціація антикризового менеджменту», громадської організації «Всеукраїнська самоврядна організація фахівців конкурсного процесу» про визнання протиправними, такими, що не відповідають нормативно-правовим актам вищої юридичної сили та нечинними з моменту прийняття: абзаців 6, 7 та 8 підпункту 2 пункту 1; абзаців 1, 2 та 3 підпункту 3 пункту 3; пункту 6 змін до Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затверджених наказом Міністерства юстиції України №1446/5 від 01.09.2014р., зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 02.09.2014р. за №1052/25829,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась арбітражний керуючий ОСОБА_1 (надалі - арбітражний керуючий ОСОБА_1, позивач) до Міністерства юстиції України (надалі - Мін'юст, відповідач), за участю третіх осіб - всеукраїнської саморегулівної організації арбітражних керуючих «Асоціація антикризового менеджменту», громадської організації «Всеукраїнська самоврядна організація фахівців конкурсного процесу» (надалі - треті особи) про визнання протиправними (незаконними), такими, що не відповідають нормативно-правовим актам вищої юридичної сили та нечинними з моменту прийняття: абзаців 6, 7 та 8 підпункту 2 пункту 1; абзаців 1, 2 та 3 підпункту 3 пункту 3; пункту 6 змін до Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затверджених наказом Міністерства юстиції України №1446/5 від 01.09.2014р., зареєстрованим у Мін'юсті 02.09.2014р. за №1052/25829.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що Мін'юст приймаючи Наказ №1446/5 від 01.09.2014р. про затвердження змін до вказаного Порядку порушив вимоги статей 1, 8, 19, 61 та 113 Конституції України, статті 2 та 15 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», статей 3 та 105-109 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Зокрема, позивач зазначає, що Мін'юст прийнявши зазначені зміни, значно вийшов за межі наданих йому повноважень, чим, по суті, змінив та розширив зміст Закону.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували у повному обсязі з підстав, зазначених у письмових запереченнях, пояснили суду, що Мін'юст діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надані, а тому позовні вимоги позивача є необґрунтованими.

Представники третіх осіб у судове засідання не прибули, письмових пояснень з приводу заявлених позовних вимог суду не надали.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням вимог статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, судом встановлено наступне.

Наказом Мін'юсту від 27.03.2013р. № 1284/5 затверджено Порядок контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), зареєстрованого 03.07.2013р. за № 1113/23645 (надалі - Порядок контролю).

Мін'юст наказом від 01.09.2014р. №1446/5, зареєстрованим 02.09.2014р. за №1052/25829 внесло зміни до Порядку контролю.

Так, серед іншого, до Порядку контролю внесено наступні зміни:

«пункт 2.6 доповнити після абзацу восьмого двома новими абзацами такого змісту: "виявлення Мін'юстом або органом контролю у процесі реалізації повноважень державного органу з питань банкрутства ознак невиконання чи неналежного виконання арбітражним керуючим покладених на нього обов'язків;

невиконання арбітражним керуючим вимог рішень (ухвал, постанов) господарського суду у справах про банкрутство.";

у пункті 4.6: друге речення підпункту 4.6.2 доповнити словами та цифрами ", крім випадків, коли арбітражний керуючий, який залучається до проведення перевірки, не відповідає вимогам підпункту 4.6.5 цього пункту";

друге речення підпункту 4.6.5 після слів «саморегулівними організаціями» доповнити словами "на затвердження»;

у пункті 7.1: доповнити пункт новим абзацом такого змісту: "винесення Дисциплінарною комісією двох або більше попереджень.";

пункт 7.6 доповнити новими підпунктами такого змісту: "7.6.1. На арбітражного керуючого накладається дисциплінарне стягнення у вигляді попередження у разі: встановлення факту подання арбітражним керуючим у документах, які подаються для отримання свідоцтва на право здійснення діяльності арбітражного керуючого, неправдивих відомостей; відмови арбітражного керуючого в проведенні перевірки.

7.6.2. На арбітражного керуючого накладається дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) у разі: вчинення арбітражним керуючим протягом року після винесення припису або розпорядження повторного порушення, аналогічного раніше вчиненому; невиконання арбітражним керуючим розпорядження про усунення порушень законодавства з питань банкрутства в строки, визначені органом контролю; грубого порушення арбітражним керуючим законодавства під час виконання повноважень, що призвело до грубого порушення прав та законних інтересів боржника та (або) кредиторів боржника (банкрута); встановлення за результатами перевірки неможливості арбітражного керуючого виконувати повноваження, а саме: втрата громадянства, набрання законної сили обвинувальним вироком щодо арбітражного керуючого за вчинення корисливого злочину або яким арбітражному керуючому заборонено здійснювати цей вид господарської діяльності чи займати керівні посади; винесення Дисциплінарною комісією двох або більше попереджень."

Позивач, вважаючи, що вказані зміни до Порядку контролю внесені відповідачем з порушенням норм чинного законодавства звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення виходячи з наступного.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014р. №228 затверджено Положення про Міністерством юстиції України.

Відповідно до пункту 1 Положення №228 Мін'юст є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Мін'юст є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної правової політики, політики з питань банкрутства та використання електронного цифрового підпису, з формування та забезпечення реалізації політики у сфері архівної справи, діловодства та створення і функціонування державної системи страхового фонду документації, у сфері нотаріату, у сфері виконання кримінальних покарань, у сфері захисту персональних даних, у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), з питань державної реєстрації актів цивільного стану, з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, з питань реєстрації (легалізації) об'єднань громадян, інших громадських формувань, статутів, друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності.

Міністерство юстиції України є державним органом з питань банкрутства.

Пунктами 3, 10 Положення №228 зазначено, що Мін'юст здійснює державну політику з питань банкрутства у межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, здійснює організацію і контроль за їх виконанням.

Водночас, відповідно до підпункту 50 пункту 4 Положення №228 Мін'юст як державний орган з питань банкрутства здійснює контроль за діяльністю арбітражних керуючих.

Крім того, відповідно до стаття 3 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» державний орган з питань банкрутства сприяє створенню організаційних, економічних, інших умов, необхідних для реалізації процедур відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, у тому числі процедур банкрутства державних підприємств та підприємств, у статутному капіталі яких частка державної власності перевищує п'ятдесят відсотків; організовує систему підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів); установлює вимоги для отримання свідоцтва на право здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора): здійснює інші передбачені законодавством повноваження.

З огляду на наявні повноваження та з метою деталізації та уточнення порядку реалізації державним органом з питань банкрутства вищенаведених положень Закону Мін'юстом прийнято наказ від 27.06.2013р. № 12845, яким затверджено Порядок контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) (Порядок контролю).

Наказом Мін'юсту від 01.09.2014р. №1446/5 « Про затвердження Змін до Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів)» внесено зміни до наказу Мін'юсту від 27.06.2013р.№ 1284/5.

Зокрема, вказаним наказом від 01.09.2014р. №1446/5 пункт 2.6 доповнено після абзацу восьмого двома новими абзацами такого змісту:

"виявлення Мін'юстом або органом контролю у процесі реалізації повноважень державного органу з питань банкрутства ознак невиконання чи неналежного виконання арбітражним керуючим покладених на нього обов'язків;

невиконання арбітражним керуючим вимог рішень (ухвал, постанов) господарського суду у справах про банкрутство."

Так, пункт 2.6 містить перелік підстав для проведення позапланової перевірки діяльності арбітражного керуючого.

Таким чином, вказаними змінами відповідач розширив перелік зазначених підстав.

Позивач зазначає, що статтею 3 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено повноваження державного органу з питань банкрутства. Серед перелічених повноважень відсутні повноваження державного органу з питань банкрутства, пов'язані зі здійсненням контролю за діяльністю арбітражних керуючих.

В той же час, ч. 2 ст. 106 вказаного Закону чітко встановлено вичерпний перелік підстав для проведення позапланової перевірки, а саме - звернення громадянина чи юридичної особи.

Таким чином, законодавець чітко визначив підстави для проведення позапланової перевірки арбітражного керуючого та інших, додаткових підстав для їх проведення не передбачено ні в Законі, ні у жодному іншому законодавчому акті, що є грубим порушенням статей 1, 8 та 19 Конституції України.

На підставі вищевикладеного, позивач вважає, що Мін'юст зазначеними змінами надає собі право на власний розсуд призначати та проводити позапланові перевірки, оскільки положення абзацу 9 пункту 2.6 Порядку контролю є настільки розпливчатим, що може бути використане в будь-який момент часу та проти будь-якого арбітражного керуючого, а доповнення Порядку контролю абзацом 10 пункту 2.6 є доволі сумнівним з точки зору втручання Мін'юсту в процес судочинства, оскільки суддя у разі виявлення фактів невиконання або неналежного виконання обов'язків арбітражним керуючим відповідно до статті 114 Закону має право усунути такого арбітражного керуючого та зобов'язати Мін'юст провести перевірку його діяльності.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 3 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», якою визначені повноваження державного органу з питань банкрутства, дійсно прямо не передбачено право Мін'юсту здійснювати контролю за діяльністю арбітражних керуючих, проте, перелік повноважень не є вичерпними, зокрема, відповідно до абз.10 ч. 1 ст.3 Закону державний орган з питань банкрутства може здійснювати інші передбачені законодавством повноваження.

В той же час, згідно пп. 50 п.4 Положення №228 Мін'юст відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, здійснює контроль за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів).

Встановлення таких підстав для проведення позапланової перевірки діяльності арбітражних керуючих не виходить за межі вимог Закону, оскільки відповідно до вимог статей 102, 103 цього Закону та Положення №228, Мін'юст, як державний орган, який здійснює державну політику з питань банкрутства, організовує систему підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), установлює вимоги для отримання свідоцтва на право здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) та за результатами складеного кваліфікаційного іспиту видає офіційний документ (свідоцтво), який надає право особі здійснювати діяльність арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), про що вносить запис до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України.

Таким чином, якщо орган наділений повноваженнями видавати документ дозвільного характеру на здійснення певних функцій, цей же орган має право і контролювати дотримання вимог закону при здійсненні цих функцій особою, яка отримала такий дозвіл.

Окрім того, оскільки Мін'юст відповідно до абзацу 16 частини першої статті 1 Закону є учасником у справі про банкрутство, користується процесуальними правами та несе процесуальні обов'язки учасника у справі про банкрутство (п.п.50 п.4 Положення №228), і як учасник у справі, у разі виявлення ознак невиконання чи неналежного виконання арбітражним керуючим покладених на нього обов'язків, може ініціювати перевірку діяльності арбітражного керуючого.

Вказана позиція підтверджується нормами ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», якою передбачено, що підставами для здійснення позапланових заходів державного нагляду є виявлення та підтвердження недостовірності даних, заявлених у документах обов'язкової звітності, поданих суб'єктом господарювання; перевірка виконання суб'єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення планових заходів органом державного нагляду (контролю); неподання у встановлений термін суб'єктом господарювання документів обов'язкової звітності без поважних причин, а також письмових пояснень про причини, які перешкоджали поданню таких документів.

Крім того, доповнення Порядку контролю абзацом 10 пункту 2.6 не є втручанням в процес судочинства, оскільки відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України, а отже, невиконання арбітражним керуючим вимог рішень (ухвал, постанов) господарського суду у справах про банкрутство є предметом перевірки державним органом з питань банкрутства в межах здійснення функції контролю за діяльністю арбітражних керуючих, у разі визначення такої вимоги у рішенні суду.

Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку, що внесення змін до п. 2.6 Порядку контролю шляхом доповнення абзац восьмий двома новими абзацами здійснено Мін'юстом в межах повноважень, а отже, позовні вимоги про визнання протиправними (незаконними), такими, що не відповідають нормативно-правовим актам вищої юридичної сили та нечинними з моменту прийняття абзаців 6, 7 та 8 підпункту 2 пункту 1 змін до Порядку контролю, затверджених наказом Міністерства юстиції України №1446/5 від 01.09.2014р. є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Окрім того, вказаним наказом від 01.09.2014р. №1446/5 внесено зміни до Порядку контролю, якими у пункті 4.6: друге речення підпункту 4.6.2 доповнено словами та цифрами: "крім випадків, коли арбітражний керуючий, який залучається до проведення перевірки, не відповідає вимогам підпункту 4.6.5 цього пункту"; друге речення підпункту 4.6.5 після слів "саморегулівними організаціями" доповнено словами "на затвердження".

Зокрема, після внесення змін Порядок контролю містить наступні норми: у разі залучення таких арбітражних керуючих до проведення перевірки за ініціативи арбітражного керуючого, щодо якого здійснюється захід контролю, такий арбітражний керуючий повинен надати голові комісії відповідну вимогу, в якій зазначаються дані щодо арбітражного керуючого, який повинен бути залучений комісією до проведення перевірки. Комісія не має права відмовити в залученні до проведення перевірки арбітражного керуючого, крім випадків, коли арбітражний керуючий, який залучається до проведення перевірки, не відповідає вимогам підпункту 4.6.5 цього пункту (п. 4.6.2 Порядку контролю).

Згідно п. 4.6.5. Залучення найбільш досвідчених і висококваліфікованих арбітражних керуючих можливе з числа членів всеукраїнських саморегулівних організацій, відповідальних у таких організаціях за здійснення контролю за дотриманням членами цих організацій правил професійної діяльності арбітражних керуючих. Переліки таких осіб надаються всеукраїнськими саморегулівними організаціями на затвердження до державного органу з питань банкрутства.

Позивач зазначає, що Закон не дає визначення, хто ж такі "найбільш досвідчені та висококваліфіковані арбітражні керуючі". В той же час, чинним законодавством не передбачено право державного органу з питань банкрутства визначати таких арбітражних керуючих. Натомість, Законом визначено лише повноваження Мін'юсту щодо встановлення порядку залучення зазначених арбітражних керуючих.

Таким чином, позивач вважає, що Мін'юст, внісши в пункт 4.6.5 слова "на затвердження" залишає за собою право не затвердити (тобто відхилити) таких арбітражних керуючих і, відповідно, не залучати їх до участі в перевірці, а отже, Мін'юст, внісши такі зміни до Порядку контролю, вийшов за межі та розширив зміст наданих Законом повноважень.

В той же час, суд вважає, що внесення таких змін до зазначених підпунктів обґрунтовано тим, що Мін'юст як державний орган з питань банкрутства відповідно до вимог статті 3 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» формує Єдиний реєстр арбітражних керуючих (розпорядників майном, керуючих санацією, ліквідаторів) України, у якому міститься сукупність відомостей про арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України, які отримали в установленому законодавством порядку свідоцтво на право провадження діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), та інформації про їх діяльність, яку Мін'юст отримує у процесі реалізації своїх повноважень як державного органу з питань банкрутства та від арбітражних керуючих (розпорядників манна, керуючих санацією, ліквідаторів).

Таким чином, перевірка та затвердження поданих переліків на предмет відповідності включених до цих переліків осіб вимогам Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та щодо їх досвідченості та кваліфікованості не суперечить вимогам Закону.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що вказані зміни, внесені відповідачем до Порядку контролю, є такими, що відповідають нормативно-правовим актам вищої юридичної сили.

Окрім того, наказом Мін'юсту від 01.09.2014р. №1446/5 внесено наступні зміни до Порядку контролю: у пункті 7.1:

абзац перший викласти в такій редакції: "підставами для накладення на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення є:";

доповнити пункт новим абзацом такого змісту: "винесення Дисциплінарною комісією двох або більше попереджень.";

пункт 7.6 доповнити новими підпунктами такого змісту:

"7.6.1. На арбітражного керуючого накладається дисциплінарне стягнення у вигляді попередження у разі: встановлення факту подання арбітражним керуючим у документах, які подаються для отримання свідоцтва на право здійснення діяльності арбітражного керуючого, неправдивих відомостей; відмови арбітражного керуючого в проведенні перевірки.

7.6.2. На арбітражного керуючого накладається дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) у разі: вчинення арбітражним керуючим протягом року після винесення припису або розпорядження повторного порушення, аналогічного раніше вчиненому; невиконання арбітражним керуючим розпорядження про усунення порушень законодавства з питань банкрутства в строки, визначені органом контролю; грубого порушення арбітражним керуючим законодавства під час виконання повноважень, що призвело до грубого порушення прав та законних інтересів боржника та (або) кредиторів боржника (банкрута); встановлення за результатами перевірки неможливості арбітражного керуючого виконувати повноваження, а саме: втрата громадянства, набрання законної сили обвинувальним вироком щодо арбітражного керуючого за вчинення корисливого злочину або яким арбітражному керуючому заборонено здійснювати цей вид господарської діяльності чи займати керівні посади; винесення Дисциплінарною комісією двох або більше попереджень.".

Позивач зазначає, що пунктом 7.1. Порядку контролю в редакції від 27.06.2013р. визначались підстави для притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності. Таким чином, зазначеною редакцією Порядку контролю визначались саме види порушень, які є дисциплінарними проступками та за які арбітражний керуючий міг бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності, що мало наслідком накладення на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення.

В той же час, Мін'юст, виклавши абзац перший пункту 7.1 Порядку контролю у новій редакції, а саме: "підставами для накладення на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення є:" змінив підставу для накладення на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення з дисциплінарного проступку на будь-яке порушення арбітражним керуючим вимог законодавства.

Позивач вважає, що такі зміни є незаконними, оскільки дисциплінарне стягнення накладається на арбітражного керуючого внаслідок вчинення ним дисциплінарного проступку. Тобто, вчинення дисциплінарного проступку є єдиною та необхідною передумовою для накладення стягнення. Натомість, Мін'юст відніс до підстав накладення дисциплінарного стягнення факт накладення на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення. Таким чином, накладення стягнення є одночасно і наслідком, і підставою для притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності.

Про це ж зазначено і в частині другій статті 109 Закону, згідно з якою факт накладення дисциплінарного стягнення є лише кваліфікуючою ознакою для визначення виду стягнення, яке може бути накладено на арбітражного керуючого при вчиненні ним нового дисциплінарного проступку.

Окрім того, позивач вважає, що доповнення пункту 7.6 новими підпунктами теж виходять за межі повноважень Мін'юсту з наступних підстав.

Частиною першою статті 109 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що видами дисциплінарних стягнень є попередження та позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого. Частиною четвертою статті 108 вказаного Закону передбачено, що рішення про застосування до арбітражних керуючих дисциплінарних стягнень приймає Дисциплінарна комісія, а не Мін'юст.

Вказане кореспондується і з положенням частини третьої статті 107 Закону, якою встановлено, що державний орган з питань банкрутства накладає дисциплінарне стягнення саме за поданням Дисциплінарної комісії.

Таким чином, позивач стверджує, що виключно до повноважень Дисциплінарної комісії віднесено розгляд на її засіданнях питань щодо дисциплінарних проступків той же час, Мін'юст, внісши відповідні зміни, встановив за які порушення (дисциплінарні проступки) застосовувати який вид стягнення, чим перейняв на себе функції Дисциплінарної комісії, яка єдина повноважна вирішувати питання про застосування до арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення.

Суд не погоджується із вказаними твердженнями позивача виходячи з наступного.

Згідно ст. 105 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» дисциплінарними проступками арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) є винне невиконання або неналежне виконання обов'язків арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

В той же час, за правовою логікою, у разі притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності на нього накладається дисциплінарне стягнення.

Метою притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності є його покарання за винне невиконання або неналежне виконання обов'язків арбітражного керуючого.

Таким чином, внесення змін до Порядку контролю шляхом викладення абзацу першого у новій редакції ніяким чином не порушує права позивача, як арбітражного керуючого.

Статтею 109 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» встановлено, що дисциплінарними стягненнями, що укладаються на арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), є: 1) попередження; 2) позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Під час визначення виду дисциплінарного стягнення враховується ступінь вини арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, |ліквідатора), тяжкість вчиненого ним проступку, а також чи застосовувалися раніше до арбітражного керуючого дисциплінарні стягнення, і Рішення щодо накладення дисциплінарного стягнення приймається протягом двох місяців з дня виявлення проступку, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Внесення змін до пункту 7.1. Порядку контролю та доповнення цього пункту підпунктами 7.6.1 та 7.6.2 щодо введення такої підстави для накладення на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення, здійснено у зв'язку з тим, що Закон містить основні поняття та положення щодо застосування дисциплінарних стягнень до арбітражних керуючих.

З метою уникнення застосування за однакові за характером порушення різних видів дисциплінарних стягнень до арбітражних керуючих, були внесені вищезазначені зміни до Порядку контролю.

Окрім того, щодо доповнення пункту 7.1 новою підставами для накладення на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення, а саме винесення Дисциплінарною комісією двох або більше попереджень суд зазначає наступне.

Застосування до арбітражного керуючого попередження є профілактичним засобом, після якого не відбувається ніяких обмежень діяльності арбітражного ; керуючого або його прав.

Згідно вимог статті 107 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» арбітражні керуючі несуть за свої дії та заподіяну третім особам шкоду цивільно-правову, адміністративну, дисциплінарну та кримінальну відповідальність у порядку та обсягах, встановлених законом. Арбітражні керуючі (розпорядники майна, керуючі санацією, ліквідатори) несуть дисциплінарну відповідальність в порядку, встановленому цим Законом. Державний орган з питань банкрутства за поданням Дисциплінарної комісії накладає на арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) дисциплінарні стягнення.

Як вбачається із змісту зазначених норм, саме за винесення Дисциплінарною комісією двох або більше попереджень на арбітражного керуючого накладається дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Таким чином, доповнення пункту 7.1. Порядку контролю та введення такої підстави для накладення на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення, як винесення Дисциплінарною комісією двох або більше попереджень, не є підставою для повторного притягнення до дисциплінарної відповідальності за одне й те саме порушення, а є підставою для застосування наступного дисциплінарного стягнення за інше правопорушення, оскільки повторна перевірка з питань, що вже були предметом перевірки, не допускається (частина перша статті 106 Закону України, пункт 2.12 Порядку контролю).

Відтак, суд приходить до висновку, що вказані зміни внесені відповідно до чинного законодавства.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що Мін'юст при прийнятті оскаржуваного наказу діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що Передбачені Конституцією та законами України, а отже у суду відсутні підстави для задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідачем у повному обсязі доведено правомірність прийняття змін до Порядку контролю.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення.

Враховуючи положення ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України відшкодування судового збору позивачу не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог арбітражного керуючого ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Головуючий суддя В.П. Шулежко

Суддя І.О. Іщук

Суддя І.М. Погрібніченко