Справа № 344/19623/14-а
Суддя: Польська М. В.
Дата ухвалення: 2015-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/344/117/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2015 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Польська М.В., розглянувши у скороченому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про поновлення строку звернення до суду, визнання неправомірними дії управління Пенсійного фонду в місті Івано-Франківську щодо відмови в перерахунку і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, зобов'язання перерахувати та виплатити з 01.12.2013 року по 30.11.2014р. щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 80% заробітку працюючого судді, з врахуванням 50% за вислугу років відповідно до ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» зі змінами, зобов'язати перерахувати та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до розміру заробітної плати працюючого судді Апеляційного суду Івано-Франківської області починаючи з 01.12.2014 року,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася в суд з наведеним адміністративним позовом до відповідача, мотивуючи тим, що працювала суддею апеляційного суду Івано-Франківської області. З 07.10.2010 року вийшла у відставку з нарахуванням щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 80% заробітної плати . Закон України «Про судоустрій та статус суддів» збільшив розмір суддівської винагороди працюючих суддів, відповідно повинен бути і збільшений розмір довічного грошового утримання суддів у відставці. Однак, УПФ в м. Івано-Франківську відмовило їй у проведенні такого перерахунку, посилаючись на те, що Закон України «Про судоустрій та статус суддів» не містить прямої вказівки про перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Збільшення розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді є підставою для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці і цей перерахунок проводиться з дня збільшення заробітної плати судді. Законом не встановлюється ані строковість, ані обмеженість у часі цього виду виплати. У зв'язку з вищенаведеним просила вимоги адміністративного позову задовольнити та врахувати рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3-рп. Подала заяву про розгляд справи в письмовому провадженні.

Відповідач у визначений законом строк 13.01.2015р. подав суду письмове заперечення.

Дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено, що публічно-правовий спір між сторонами виник з приводу того, що відповідач відмовляється проводити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у зв'язку із збільшенням суддівської винагороди.

Так, ОСОБА_1 працювала суддею апеляційного суду Івано-Франківської області, що сторонами визнається, а тому доказуванню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України).

З 07.10.2010 року вийшла у відставку з нарахуванням щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 80% заробітної плати судді. Цей факт також визнається сторонами.

Відповідно до ст. 8 КАС України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справ з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

За ст. 9 КАС України, суд вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України. В разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому нормативному акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Позивач є суддею у відставці та користується пільгами відповідно до чинного законодавства.

Згідно ч.3,5 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», який був чинним з дня його набрання, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку. Довічне грошове утримання виплачується за останнім місцем роботи.

В зв'язку з набранням чинності ст. 129 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» з 01.01.2012р., збільшився, починаючи з 01.01.2012 року, розмір заробітку судді, який працює на відповідній посаді, а саме з 01.01.2012р. - 8 мінімальних зарплат, з 01.01.2013р. - 10 мінімальних зарплат (зі змінами від 28.12.2014р.), з коефіцієнтом посадового окладу судді апеляційного суду - 1.1.

01.12.2014 року позивач звернулася до відповідача із заявою про здійснення перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці у відповідності з довідками Апеляційного суду Івано-Франківської області з січня 2012р. та з обґрунтуванням такого звернення відповідно до рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3-рп.

Листом від 05.12.2014 року №377/Б-8 відповідач відмовив у проведенні перерахунку на тій підставі, що Законом України «Про судоустрій та статус суддів» не передбачено проведення перерахунку довічного грошового утримання, крім суддів Конституційного Суду України.

Згідно ст. 126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантуються Конституцією України і законами України. Матеріальне забезпечення суддів, в тому числі суддів у відставці, та гарантії їх соціального захисту є одним із складових елементів принципу незалежності суддів. Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Право позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання в залежності від заробітку працюючого на відповідній посаді судді, передбачено ч.3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Право позивача на перерахунок довічного грошового утримання не залежить від наявності чи відсутності грошових коштів та належного фінансування, таке право надане державою і закріплено Законом України.

Крім цього і практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх обов'язків (справа Кечко проти України» рішення від 08.11.2005 року).

Отже, виходячи з принципу пріоритетності законів над підзаконними актами при визначенні розміру пенсії позивачу підлягають застосуванню норми Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

У відповідності до ст. 6.4. Європейської хартії про статус суддів суддя, що досяг встановленого законом віку для виходу у відставку з суддівської посади, яку займав протягом певного часу, повинен отримувати пенсію по виходу у відставку, рівень якої повинен бути як можна ближче до рівня останньої заробітної плати в якості судді.

Відповідно до п.2 розділу 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної реформи» обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Крім того, як визначено рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3-рп у справі щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про Закон "Про статус суддів" від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Відповідно до п. 5 рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 року, визначений Законом України «Про судоустрій та статус суддів» порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання було змінено Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів. Залишивши незмінним зміст права на щомісячне довічне грошове утримання суддів, Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» звузив обсяг цього права, встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання, та скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, чим знизив і досягнутий рівень гарантій незалежності суддів.

Пунктом 8 цього ж Рішення КСУ підтверджено, що ч.3 ст.138 Закону України №2453 у редакції закону №3668, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню, як така що втратила чинність з дня ухвалення цього рішення. Натомість підлягає застосуванню ч.3 ст.138 Закону №2453 у редакції до змін.

Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними.

Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Таким чином, збільшення розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді є підставою для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці і цей перерахунок проводиться з дня збільшення заробітної плати судді.

Отже, законом не встановлюється ані строковість, ані обмеженість у часі цього виду виплати. З самого визначення поняття «щомісячного довічного грошового утримання» випливає, що це утримання здійснюються на постійній основи один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу. Цей вид виплат не є строковим, а тому не може бути призначений на якийсь строк. В цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання (чи його перерахунок). Кінцевий термін, або строк, на який призначається щомісячне довічне грошове утримання не може встановлюватись, оскільки це суперечить самому визначенню та суті щомісячного довічного грошового утримання.

Щодо поновлення пропущеного строку для звернення до суду, то даний строк підлягає поновленню, оскільки з 2014 року чоловік позивача переніс складне захворювання, що потребувало його госпіталізації та постійного догляду за ним зі сторони позивача, внаслідок чого позивач не мала змоги своєчасно заявити про своє порушене право.

За вимогами ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як слідує зі ст.102 КАС України встановлено, що пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, відповідно до, ст. ст. 58, 126 Конституції України, ст.ст. 43, 44 Закону України «Про статус суддів», ст. 129, 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», п.2 розділу 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної реформи», Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року, п. 5 рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 року, ст. ст. 6-12, 72 КАС України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську - задовольнити частково.

Поновити строк звернення до суду, пропущений з поважних причин.

Визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду в місті Івано-Франківську щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду в місті Івано-Франківську перерахувати починаючи з 01.12.2013 року щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці ОСОБА_1, відповідно до ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (зі змінами), відповідно до розміру заробітної плати працюючого судді Апеляційного суду Івано-Франківської області, згідно поданих позивачем довідок, виданих апеляційним судом івано-Франківської області від 13.05.2014р. та проводити нарахування і виплату такого щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням кожного нового розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

Допустити до негайного виконання постанову в межах суми стягнення за один місяць відповідно до п.1 ч.1 ст.256 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, але якщо апеляційна скарга не була подана в строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається через Івано-Франківський міський суд протягом 10 днів з дня її проголошення, а у разі прийняття постанови в письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Польська М.В.