Справа № 815/5486/14
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 р. Справа № 815/5486/14

Категорія: 6.1 Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е. А.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Семенюк Г.В.
судді - Потапчук В.О.
судді - Жук С.І.
при секретаріПолянській А.М.

за участю представника 3-ої особи ОСОБА_5 - ОСОБА_6 (довіреність)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_7 до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача: Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановиЛА:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача: Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2014 року у задоволені позову ОСОБА_7 відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, апелянт подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. Крім того, позивач зазначає, що судом першої інстанції при прийняті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Відповідно до ч.ч. 1 та 4 ст.182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення та припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Відповідно до абз. 1 п.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 1 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Згідно ч.1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно; 2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; 3) інші речові права відповідно до закону; 4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв.

Державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія.

Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Частиною 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав, відмову в такій реєстрації, її зупинення, про державну реєстрацію обтяжень, про скасування запису, погашення запису та внесення змін до записів у Державному реєстрі прав.

Згідно ч.4 ст. 9 вказаного Закону, державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав або відмову в такій реєстрації.

Постановою Кабінету Міністрів України №703 від 22.06.2011р. затверджений Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (діяв на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок № 703 від 22.06.2011року), який визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Згідно п.2 Порядку №703 від 22.06.2011 року, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно (далі -нотаріус).

Судом першої інстанції встановлено, що 05.03.2014 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 укладений договір дарування, згідно п.1 якого ОСОБА_10 передав безоплатно у власність (подарував), а ОСОБА_9 прийняла у власність (у дар), 1/4 частину житлового будинку під НОМЕР_1 з надвісними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, розташованих на земельній ділянці розміром 2554 кв.м., яка знаходиться у фактичному користуванні.

На підставі вищевказаного договору нотаріусом було проведено реєстраційну дію, а саме державну реєстрацію права власності ОСОБА_9 на 1/4 частку житлового будинку під НОМЕР_1 з надвісними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Проте позивач вважає, що відповідачем порушенні вимоги приписів п.1, ч.1, ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме що відповідачем у порушення цієї норми було зареєстровано право власності на 1/4 частку житлового будинку під АДРЕСА_1 за ОСОБА_9 на підставі договору дарування, який не містить кадастрового номеру земельної ділянки, а тому виходячи зі ст. 638 Цивільного кодексу України є неукладеним.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

Згідно ч.1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповдіно до ч.6 ст. 120 Земельного кодексу України істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на ці об'єкти.

Таким чином, відповідно до вказаних статей визначено перелік об'єктів нерухомого майна, у випадку відчуження яких істотною умовою договору є розмір та кадастровий номер земельної ділянки.

Такими об'єктами є житлові будинки (крім багатоквартирних), будівлі і споруди.

До зазначеного переліку не віднесено такий об'єкт, як частка у праві спільної часткової власності, що зокрема є предметом спірного договору дарування.

Отже, суд доходить висновку, що вимоги ст.ст. 377 ЦК України та 120 ЗК України при відчуженні частки у спільній частковій власності на нерухоме майно, приміщень у житлових будинках, будівлях не застосовуються.

Аналогічне твердження міститься в Методичних рекомендаціях щодо застосування нотаріусами деяких положень цивільного та земельного законодавства при посвідчені правочинів, предметом яких є нерухоме майно.

Така ж позиція висловлена в ухвалі ВССУ від 19.09.2012 року №6-25176св12, в якій суд дійшов висновку, що розмір та кадастровий номер земельної ділянки є істотною умовою тільки того договору, який передбачає перехід права власності на земельну ділянку. Такими зокрема є договори, за якими до набувача переходить право власності на житлові будинки, будівлі та споруди. Але договори щодо переходу права власності на частку в праві спільної часткової власності можуть не передбачати переходу права на земельну ділянку, а тому вносити до такого договору відомості про земельну ділянку не обов'язково.

Крім того, законодавством не передбачено заборону на відчуження нерухомого майна, а тим більше його частки без відводу земельної ділянки на якій воно розташоване.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_7 про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії належним чином не обґрунтовані, не підтверджені наявними у справі матеріалами задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7, - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2014 року по справі № 815/5486/14, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Ухвалу складено у повному обсязі - 28 січня 2015 року.

Головуючийсуддя Г.В. Семенюк
суддя В.О. Потапчук
суддя С.І. Жук