Справа № 817/2242/14
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Гломб Ю.О.
Суддя-доповідач:Майор Г.І.
УХВАЛА

іменем України

"27" січня 2015 р. Справа № 817/2242/14

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Майора Г.І.

суддів: Бучик А.Ю.

Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "24" вересня 2014 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області про визнання дій протиправними, скасування вимоги та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м.Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області про визнання дій щодо нарахування ОСОБА_3 єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування після 28.11.2013 року протиправними, скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф - 2690-25 від 1 серпня 2014 року та стягнення коштів в сумі 1267,95 грн., які стягнуто з ОСОБА_3 відповідачем до єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за січень-квітень 2014 року.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 24.09.2014 р. позов задоволено частково.

Визнано дії щодо нарахування ОСОБА_3 єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування згідно вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф - 2690-25 від 1 серпня 2014 року протиправними.

Скасовано вимогу Державної податкової інспекції у м.Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2690-25 від 01.08.2014 року.

В решті позову відмовлено.

Присуджено на користь позивача ОСОБА_3 із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 182,70 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Державна податкова інспекція у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказане рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В апеляційній скарзі відповідач посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Позивач надала суду письмові заперечення на апеляційну скаргу.

Позивач та відповідач не скористалися своїм правом на участь в судовому засіданні: повноважних представників в засідання суду не направили, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Колегія суддів враховуючи те, що сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги та положення частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.197 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе розглядати справу за відсутності представників сторін, в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_3 зареєстрована як фізична особа - підприємець виконавчим комітетом Рівненської міської ради 13.09.2002 року (а.с.10), відповідно до свідоцтва серії Б № 624615 є платником єдиного податку (а.с.9) та отримує пенсію за віком, призначену у відповідності до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (а.с.7,38).

01.08.2014 року відповідачем для позивача виставлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф - 2690-25, якою встановлено наявність заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 1267,94 грн. (а.с.8).

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції посилався на те, що ОСОБА_3, звільнена від сплати за себе єдиного внеску, жодних інших обставин щодо існування у позивача боргу перед органом доходів і зборів суду не надано, а тому у відповідача відсутні правові підстави для нарахування позивачу єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування після 28.11.2013 року та формування оспорюваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф - 2690-25 від 01.08.2014 року.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком, виходячи з такого.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

У відповідності до п. 4. ч. 1. ст. 4 вказаного закону платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності;

Згідно з ч. 4 ст. 4 закону особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися до 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Разом з тим, відповідно до абз. 1 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Як встановлено Рівненським окружним адміністративним судом та вбачається з матеріалів справи, позивачу була призначена пенсія відповідно до ч.1 ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Частиною 4 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" визначені необхідні умови для звільнення від сплати єдиного внеску, а саме: особа обрала спрощену систему оподаткування і є пенсіонером за віком або інвалідом та отримує відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Положеннями вищевказаної статті не передбачено, що від сплати за себе єдиного внеску звільняються лише особи, яким надано пенсію за віком на підставі Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

З урахуванням наведеного, як вважає судова колегія, не є виключенням звільнення від сплати єдиного внеску тих осіб, які отримують інші види пенсійних виплат, не передбачені ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Необхідно зазначити, що позивач не є платником єдиного внеску у зв"язку з його добровільною участю у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (в матеріалах справи відсутні докази, що свідчать про протилежне).

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати за себе єдиного внеску, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у відповідача відсутні правові підстави для виставлення та надіслання для нього вимоги про сплату недоїмки №Ф - 2690-25 від 01.08.2014 року.

За таких обставин, дії Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області по винесенню вимоги №Ф - 2690-25 від 01.08.2014 року є протиправними, в зв'язку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про її скасування.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Позовна вимога про стягнення коштів в сумі 1267,95 грн., які стягнуто з позивача за січень-квітень 2014 року, судом апеляційної інстанції не переглядається, оскільки в цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржено.

Підсумовуючи наведене, необхідно зазначити, що оскаржена постанова законна і обґрунтована, відповідає матеріалам справи та вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Підстави для скасування постанови відсутні, а тому суд апеляційної інстанції залишає її без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "24" вересня 2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Г.І. Майор

судді: А.Ю.Бучик

С.М. Шевчук

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Державна податкова інспекція у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області вул.Відінська,8,м.Рівне,33023

- ,