Справа № 816/4725/14
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/4725/14

Полтавський окружний адміністративний суд колегією у складі:

головуючого судді - Костенко Г.В.,

суддів - Довгопол М.В. , Кукоби О.О.,

за участю: секретаря судового засідання - Колодяжного Д.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Дробота І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державного агентства рибного господарства України про визнання протиправними дій, -

В С Т А Н О В И В:

27 листопада 2014 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державного агентства рибного господарства України про визнання протиправним та скасування наказу Державного агентства рибного господарства України № 118-ТО від 30.10.2014 року "Про звільнення ОСОБА_3", поновлення ОСОБА_3 на посаді начальника Сулинського басейного відділу охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказом голови Державного агентства рибного господарства України від 14.09.2012 № 122-О ОСОБА_3 було призначено на посаду начальника Сулинського басейного відділу охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства. Наказом Державного агентства рибного господарства України № 118-ТО від 30.10.2014 року ОСОБА_3 звільнено із займаної посади відповідно до п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України, на підставі рішення колегії Держрибагенства України від 10.09.2014, акту перевірки Сулинського басейного відділу охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства від 29.09.2014, службової записки голови комісії Дробота І.І. від 28.10.2014. ОСОБА_3 вважає, що вказаний наказ винесено незаконно, оскільки не враховано чи є порушення трудових обов'язків грубим.

В своїй позовній заяві позивач просить суд скасувати наказ Державного агентства рибного господарства України № 118-ТО від 30.10.2014 року "Про звільнення ОСОБА_3", поновити ОСОБА_3 на посаді начальника Сулинського басейного відділу охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства.

В судовому засіданні представником позивача подав заява про уточнення позовних вимог, в якій останній просить суд визнати протиправними дії Державного агентства рибного господарства України щодо винесення наказу № 118-ТО від 30.10.2014 року "Про звільнення ОСОБА_3" та скасувати наказ Державного агентства рибного господарства України № 08-ТО від 22.01.2015 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_3"

Пунктом 1 статті 51 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що крім прав та обов'язків, визначених у статті 49 цього Кодексу, позивач має право в будь-який час до закінчення судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог або відмовитися від адміністративного позову. Позивач має право відмовитися від адміністративного позову у суді апеляційної чи касаційної інстанції до закінчення відповідно апеляційного чи касаційного розгляду. Позивач має право до початку судового розгляду

Зміна позову повинна стосуватися тих спірних правовідносин, які вже винесені на розгляд і вирішення суду. Нею не повинно підмінюватися подання нового адміністративного позову, що не пов'язаний зі справою.

Як вбачається з другої вимоги, а саме скасування наказу Державного агентства рибного господарства України № 08-ТО від 22.01.2015 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_3", позивач заявляє вимоги які не пов'язані із первісною вимогою щодо скасування наказу про звільнення.

Колегія судді приймає заяву про уточнення позовних вимог в частині визнання протиправними дії Державного агентства рибного господарства України щодо винесення наказу № 118-ТО від 30.10.2014 року "Про звільнення ОСОБА_3"

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що 14.01.2015 року Державним агентством рибного господарства України винесений наказ № 02-ТО "Про скасування наказу Держрибагенства України", яким скасований наказ Державного агентства рибного господарства України щодо винесення наказу № 118-ТО від 30.10.2014 року "Про звільнення ОСОБА_3", як такий, що не реалізований. Отже, як зазначає представник відповідача, на даний час відсутній предмет спору.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановила наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_3 з 14.09.2012 року призначений на посаду начальника Сулинського басейного відділу охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства, згідно наказу № 122-О від 14.09.2014 року /а.с.5/.

Як зазначає позивач, 30.10.2014 року ОСОБА_3 звільнено із займаної посади відповідно до п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України, на підставі рішення колегії Держрибагенства України від 10.09.2014, акту перевірки Сулинського басейного відділу охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства від 29.09.2014 року, службової записки голови комісії Дробота І.І. від 28.10.2014 року, але виносячи наказ про звільнення ОСОБА_3 відповідачем не було враховано чи є порушення трудових обов'язків грубим.

Не погоджуючись з дії відповідача щодо винесення наказу про звільнення позивач оскаржив його до суду.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно із частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про державну службу" державний службовець повинен: сумлінно виконувати свої службові обов'язки шанобливо ставитися до громадян, керівників і співробітників, дотримуватися високої культури спілкування; не допускати дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам державної служби чи негативно вплинути на репутацію державного службовця.

Статтею 10 Закону України "Про державну службу" передбачено, що основними обов'язками державних службовців є: додержання Конституції України та інших актів законодавства України; забезпечення ефективної роботи та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції; недопущення порушень прав і свобод людини та громадянина; безпосереднє виконання покладених на них службових обов'язків, своєчасне і точне виконання рішень державних органів чи посадових осіб, розпоряджень і вказівок своїх керівників; збереження державної таємниці, інформації про громадян, що стала їм відома під час виконання обов'язків державної служби, а також іншої інформації, яка згідно з законодавством не підлягає розголошенню; постійне вдосконалення організації своєї роботи і підвищення професійної кваліфікації; сумлінне виконання своїх службових обов'язків, ініціатива і творчість в роботі. Державний службовець повинен діяти в межах своїх повноважень.

Відповідно до вимог статтями 36-41 Кодексу Законів про працю України визначений перелік, підстави та порядок звільнення працівників.

Процедура звільнення складається з трьох основних стадій: ухвалення рішення про звільнення; оформлення й узгодження документів на звільнення; оформлення факту припинення відносин з органом і факультативної - оскарження.

Загальним завданням розглянутої процедури є припинення службових відносин між співробітником і органом - роботодавцем.

Звільнення може здійснюватися лише на підставах, передбачених законом, під якими розуміють такі життєві обставини, що законодавчо визнаються як юридичні факти для припинення служби.

Важливою ознакою, що характеризує поняття звільнення, є волевиявлення співробітника чи адміністрації, спрямоване на припинення служби. У зв'язку із цим звільнення може бути здійснене з ініціативи: співробітника; адміністрації, тобто, по суті, роботодавця - органу внутрішніх справ в особі його керівника, а також за обставин, що не залежать від волі сторін (з ініціативи органу, що не є стороною правовідносини).

Звільнення здійснюється з дотриманням певних процедурних вимог, що мають різний зміст по кожній підставі звільнення.

Як встановлено в судовому засіданні відповідачем 14.01.2015 року був винесений наказ № 02-ТО "Про скасування наказу Держрибагенства України", яким скасований наказ Державного агентства рибного господарства України щодо винесення наказу № 118-ТО від 30.10.2014 року "Про звільнення ОСОБА_3", як такий, що не реалізований.

Також, в судовому засіданні судом була досліджена копія трудової книжки ОСОБА_3, в якій відсутній запис про звільнення ОСОБА_3 з займаної посади.

Отже, колегією суддів встановлено, що наказ про звільнення ОСОБА_3 не був реалізований, а також відсутній факт припинення трудових відносин ОСОБА_3 з Держрибагенством України.

В своєму уточненому позову позивач посилається на те, що висновки акту перевірки Сулинського басейнового відділу охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства від 29.09.2014 року не відповідають дійсності, а сама перевірка проведена з порушенням вимог чинного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 19 січня 2015 року подані пояснення на даний акт перевірки.

Доказів оскарження самої процедури проведення перевірки чи акту перевірки в судовому порядку позивачем не надано.

Представник позивача в судовому засіданні не надав пояснень яким чином дії відповідача щодо винесення наказу про звільнення ОСОБА_3 можуть порушити права та обов'язки ОСОБА_3 на даний час, після скасування наказу про звільнення.

З викладеного вбачається, що станом на дату розгляду справи відсутній предмет спору, оскільки вимога, викладена позивачем у адміністративному позові щодо визнання протиправним дій відповідача при винесенні наказу про звільнення ОСОБА_3, виконана відповідачем та даний наказ про звільнення скасований, як такий, що не реалізований.

Таким чином, у межах даної справи відсутній предмет спору та відповідно об'єкт судового захисту.

Згідно пунктом 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Завданням адміністративного судочинства згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Системний аналіз наведених норм свідчить, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Оскільки на час розгляду даної справи відповідачем скасований наказ про звільнення ОСОБА_3 з посади начальника Сулинського басейного відділу охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства, спірні правовідносини відсутні, як і право, що підлягає судовому захисту.

Таким чином, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Державного агентства рибного господарства України про визнання протиправними дій - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 30 січня 2015 року.

Головуючий суддя Г.В. Костенко
суддя М.В. Довгопол
суддя О.О.Кукоба