Справа № 826/17062/14
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2014-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25 грудня 2014 року 16 год. 00 хв. № 826/17062/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Данилишина В.М., суддів Качура І.А., Келеберди В.І., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Державної фінансової інспекції України до Державної виконавчої служби України про визнання неправомірними дій відповідача та скасування його рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державна фінансова інспекція України (далі - позивач) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва (також далі - суд) з адміністративним позовом до Державної виконавчої служби України (далі - відповідач) про визнання неправомірними дій державного виконавця відповідача Юхименко Оксани Сергіївни, які виявилися у винесенні незаконного рішення у вигляді постанови від 23 жовтня 2014 року ВП № 42921526 про накладення штрафу (далі - оскаржувана постанова), а також скасування оскаржуваної постанови.

В обґрунтування позову законний представник позивача зазначив, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, оскільки причини невиконання оскаржуваної постанови є поважними.

У ході судового розгляду справи представник позивача підтримала позов та просила задовольнити його повністю.

Представники відповідача не визнали позов та просили відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову, поданих до суду разом із письмовими доказами на їх обґрунтування.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у судовому засіданні 10 грудня 2014 року судом, згідно з ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Державним виконавцем відповідача 23 жовтня 2014 року прийнято оскаржувану постанову, якою за повторне невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення про поновлення на роботі на позивача (боржника у виконавчому провадженні ВП № 42921526) накладено штраф у розмірі 1360,00 грн.

Суд не погоджується з доводами представників позивача щодо наявності підстав для задоволення позову, виходячи з оцінки наявних у матеріалах справи доказів, а також аналізу наступних норм та обставин.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 124, ч. 2 ст. 19 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 1, ч.ч. 1, 2 ст. 2, ч. 1 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" (далі - державні виконавці).

Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

У ході розгляду справи судом з'ясовано, що на виконання до відповідача надійшов виконавчий лист № 2а/0270/2551/12, виданий 31 березня 2014 року Вінницьким окружним адміністративним судом про поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника Контрольно-ревізійного управління в Хмельницькій області (далі - виконавчий лист).

10 квітня 2014 року державним виконавцем відповідача прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 42921526, якою позивача (боржника у виконавчому провадженні) зобов'язано негайно виконати судове рішення, про що повідомити державного виконавця не пізніше наступного дня.

Однак, судове рішення, як з'ясовано судом у ході розгляду справи та не заперечується представниками сторін, позивачем не виконано, а дій, направлених на його виконання, за переконанням представників відповідача, позивачем не вчинено.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 20 червня 2014 року у справі № 2а/0270/2551/12 змінено спосіб та порядок виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 16 липня 2012 у справі № 2а/0270/2551/12, поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області.

Вимогою державного виконавця відповідача від 22 липня 2014 року № К-5197/2.-291/15 зобов'язано позивача виконати виконавчий лист про поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника Контрольно-ревізійного управління в Хмельницькій області шляхом поновлення його на посаді начальника Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області, про що у строк до 17 год. 00 хв. 23 липня 2014 року надати до відповідача інформацію про виконання виконавчого листа або обґрунтовані пояснення щодо причин його невиконання.

Листом від 23 липня 2014 року № 25-14/863 позивачем повідомлено відповідача, що ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2014 року у справі № 2а/0270/2551/12 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 20 червня 2014 року у вказаній справі, розгляд якої призначено на 06 серпня 2014 року.

13 серпня 2014 року державним виконавцем відповідача, згідно зі ст. 89 Закону, прийнято постанову про накладення штраф, якою за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення про поновлення на роботі на позивача (боржника у виконавчому провадженні) накладено штраф розмірі 680,00 грн.

Крім того, 13 серпня 2014 року державним виконавцем повторно направлено позивачу вимогу № К-5197/2.-291/15 про виконання рішення суду, якою позивача зобов'язано виконати виконавчий лист, про що негайно надати інформацію відповідачу.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2014 року у справі № 2а/0270/2551/12 ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 20 червня 2014 року у вказаній справі залишено без змін.

Відповідно до ст. 89 Закону, у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Враховуючи вище викладені норми та зважаючи, що судове рішення у справі №2а/0270/2551/12 позивачем не виконано, відповідачем прийнято оскаржувану постанову.

Оскаржувана постанова, за переконанням суду, прийнята відповідачем правомірно, оскільки судове рішення позивачем протягом тривалого часу не виконано.

До того ж, зважаючи на вище викладені обставини, у суду виник сумнів щодо добросовісності діянь позивача у частині виконання судового рішення.

Суд зазначає, що Закон не містить визначення поняття "поважні причини невиконання судового рішення", зазначене поняття є оціночним.

Поряд з цим, встановлення факту відсутності поважних причин невиконання судового рішення, про що зазначено в ч. 2 ст. 75 Закону, може мати місце за умови, якщо боржник не виконує певних дій, щодо яких ухвалено судове рішення, а виконання таких дій або усунення перешкод до такого виконання цілком полягає у площині повноважень боржника і не залежить від обставин, які боржник не в змозі упередити або усунути.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 75 Закону, після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до ст. 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому ст. 89 цього Закону.

У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до ст. 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Із вище викладених норм вбачається, що єдиними заходами примусового виконання рішень зобов'язального характеру є застосування штрафних санкцій до боржника та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності. Інших заходів для примусового виконання рішень немайнового характеру Закон не передбачає.

Оскільки у даному випадку у державного виконавця відповідача відсутні правові підстави для відкладення провадження виконавчих дій чи невжиття заходів примусового виконання до боржника, дії державного виконавця мали бути направлені на повне та своєчасне виконання судового рішення.

Підсумовуючи вище викладене, суд зазначає, що вчинення виконавчих дій щодо зобов'язання вчинити певні дії передбачено Законом, нормами якого державного виконавця зобов'язано забезпечити виконання судового рішення у певні строки, не порушуючи права сторін з одночасним застосуванням санкцій у разі невиконання норм Закону.

Відповідно до ст. 11 Закону, державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Отже, враховуючи, що станом на 23 жовтня 2014 року судове рішення залишалось не виконаним, зважаючи також на досить тривале невиконання такого рішення, за переконанням суду, державний виконавець вчинив виконавчі дії у межах повноважень, наданих йому нормами Закону, та правомірно застосував до позивача штрафні санкції.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих обставин суд прийшов до висновку, що позов Державної фінансової інспекції України до Державної виконавчої служби України про визнання неправомірними дій відповідача та скасування його рішення є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. У зв'язку з ухваленням судового рішення на користь суб'єкта владних повноважень та відсутністю з його сторони судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 24, 25, 69-71, 86, 128, 158-163, 167, 181 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову Державної фінансової інспекції України.

Копії постанови направити (вручити) сторонам (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя В.М. Данилишин

Суддя І.А. Качур

Суддя В.І. Келеберда