Справа № 0870/5382/12
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2012-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2012 року 10:30 Справа № 0870/5382/12

Запорізький окружний адміністративний суд

у складі: головуючого - судді Чернової Ж.М.

при секретарі судового засідання Батигіні О.В.

за участю представників:

від позивача: Польнікова Н.В.

від відповідача: Гавриленко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя адміністративну справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ»

до: Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Запоріжжя

про: визнання недійсним податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Запоріжжя, в якій позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 06.02.2012 в сумі 24 594,00грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити та дав пояснення в його обґрунтування, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечив в повному обсязі, зазначивши, що надані до перевірки позивачем документи не підтверджують фактичного здійснення господарських операцій та відповідно позивачем безпідставно збільшено податковий кредит. Таким чином, враховуючи зазначене, просить в задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ст.160 КАС України, 05.07.2012 сторонам проголошено вступну та резолютивну частини постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Відповідно до ст. 41 КАС України, в ході судового розгляду здійснювалось повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів, а саме: комплексу "Камертон".

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали і з'ясувавши обставини адміністративної справи, дослідивши інші наявні у справі докази у їх сукупності, прийшов до наступного висновку.

Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» (), зареєстроване Виконавчим комітетом Запорізької міської ради, свідоцтво про державну реєстрацію від 25.05.1994 №0005089.

Товариство взято на податковий облік в органах державної податкової служби 25.06.1994 за № 140 та перебуває на обліку в СДПІ по роботі з ВПП у м.Запоріжжі.

На підставі направлень від 10.01.2012 №0017, від 10.01.2012 №0016, від 10.01.2012 №0018 та наказу від 06.01.2012 №15 виданих СДПІ по роботі з ВПП згідно із пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.8, пп.78.1.5 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України проведена документальна позапланова виїзна перевірка підприємства позивача з питання правильності обчислення від'ємного значення ПДВ за жовтень 2011р. та достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за жовтень 2011 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що декларувалось у жовтні 2011р.

За результатами перевірки було зроблено висновок, що позивачем в порушення норм п.198.1, п.198.3 ст.198, п.200.1, п.200.3, абз. «а» п.200.4 ст.200, п.201.4, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України завищено заявлену суму бюджетного відшкодування ПДВ за жовтень 2011р. на суму 17 530,00грн.

На підставі акту перевірки №45/08-02/14307794 від 19.01.2012, відповідно до пп.54.3.2 п.54.3 ст.54, п.58.1 ст.58 ПК України СДПІ 06.02.2012 прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 17 530,00грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 8 765,00грн.

При проведені перевірки відповідачем встановлено наступне. При формуванні податкового кредиту позивачем враховано податок на додану вартість у розмірі 3 306,00грн., який сплачений митним органам при ввезенні на митну територію України запасних частин, які знято (дефектовано) в процесі ремонту з авіадвигунів ТВ3-117ВМ, за характером угоди 84. Ввезення запасних частин здійснено згідно ВМД №2786 від 10.10.2011, за якою сума ПДВ сплачена митним органам складає 3 306,00грн.

Зменшення суми податкового кредиту за результатами перевірки здійснено виходячи з наступного. Згідно «Порядку ведення відомчих класифікаторів з питань митної статистики, які використовуються в процесі оформлення митних декларацій», затвердженого Наказом Державної митної служби України №107 від 15.02.2011 характер угоди 84 означає, як «інше» і не передбачає розрахунки за товар.

Відповідач посилається на те, що з первинних документів вбачається, що контрагенти позивача не виготовляли імпортований товар, крім того відсутні угоди купівлі-продажу отриманої продукції, що спростовує факт придбання. Відповідач дійшов висновку, що запасні частини ввезено на митну територію України з метою обстеження, поновлення, але не з метою придбання. Розрахунки по зазначеним вище операціям не здійснювались. Таким чином, СДПІ вважає, що ПАТ «Мотор Січ» завищено заявлену суму бюджетного відшкодування на суму 3 306,00грн., чим порушено п.198.3 ст.198 ПК України.

Другим фактом порушень відповідач вважає віднесення до податкового кредиту вересня 2011р. 13 090,05грн. за податковими накладними, отриманими від постачальника - ТОВ «СІФ-ЗСФ» у зв'язку з придбанням запчастин та комплектуючих.

За результатами вжиття заходів з дослідження реальності відображених позивачем господарських операцій з ТОВ «СІФ-ЗСФ» було встановлено наступне. Проведеною фахівцями ДПІ у Жовтневому районі м.Запоріжжя перевірки ТОВ, з питань своєчасності, достовірності та повноти нарахування та сплати до бюджетів податку на прибуток та податку на додану вартість за період з 01.09.2011 по 30.09.2011 встановлено, що станом на 01.09.2011 загальна численність працюючих на ТОВ склала 1 особу. Отримано висновок, у якому зазначено, що складено акт щодо незнаходження підприємства за фактичною адресою.

Операції між ТОВ «СІФ-ЗСФ» та підприємствами покупцями не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської діяльності. Відповідач посилається на те, що посадова особа ТОВ не могла фактично здійснювати господарські операції з урахуванням часу, оперативності проведення операцій, місцезнаходження майна, віддаленості контрагентів один від одного.

Також, відповідач зазначає, що факт поставки товарів від контрагентів - постачальників на ТОВ «СІФ-ЗСФ» не підтверджено, що свідчить про те, що підприємство не могло здійснити поставку контрагентам покупцям, у т.ч. ПАТ «Мотор Січ», у зв'язку з відсутністю товарів.

Крім того, позивачем до перевірки не надано товарно-транспортних накладних або подорожніх листів на перевезення товару, отриманого від ТОВ «СІФ-ЗСФ».

Таким чином, відповідач вважає, що позивачем не доведено отримання товарно-матеріальних цінностей від ТОВ «СІФ-ЗСФ» та відповідно неправомірно збільшено суму податкового кредиту.

Оглянувши надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що твердження відповідача не знаходять підтвердження, враховуючи наступне.

Щодо завищення заявленої суми бюджетного відшкодування на суму 3 306,00грн.

За вантажно-митною декларацією №112000011/2011/2786 та на виконання доповнення №33 до контракту №МЕ/003/2006 від 07.04.2011р., позивачем ввезено матеріальні цінності (запасні частини, які зняті в процесі ремонту раніше поставлених авіадвигунів).

Митне оформлення ввезених матеріальних цінностей було здійснено позивачем відповідно до ст.ст. 70-86 Митного кодексу України та Постановою Кабінету Міністрів України від 09.06.1997 №574 «Про затвердження Положення про вантажну митну декларацію» та інструкції про її заповнення.

Відповідно до ст.70, метою митного оформлення є підтвердження відомостей, отриманих при митному контролі товарів та транспортних засобів, що переміщуються через кордон України та оформлення результатів такого контролю. Декларування здійснюється шляхом заявлення у встановленій формі відомостей про товари, мету їх переміщення та інших відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю. Такі відомості зазначаються у відповідних графах вантажно-митної декларації.

Згідно до встановленої форми декларації в графі 1 зазначається тип такої декларації, який відповідає митному режиму, в якій оформлюється товар. В даному випадку ІМ 40 - режим імпорту. В графі 24 зазначається характер (тип) угоди, перелік яких встановлено Наказом Державної митної служби України від 12.12.2007 №1048. тип угоди відповідає змісту правочину, на виконання якого здійснюється поставка матеріальних цінностей та відображає спосіб розрахунків за поставлений товар. Характер угоди «84» означає відсутність розрахунків з постачальником у зв'язку з або поверненням раніше вивезених матеріальних цінностей, або зі зміною одних матеріальних цінностей на інші.

Отримані за ВМД запасні частини поставлено підприємству в обмін на раніше експортовані запасні частини, що зняті в результаті здійснення ремонту. За умовами контракту, зняті в процесі ремонту запасні частини переходять у власність ПАТ «Мотор Січ», тобто під час проведення господарських операцій здійснюється перехід права власності на майно, що ввезено на митну територію України. Вартість придбаних матеріальних цінностей встановлена контрагентом позивача, про що свідчить рахунок-проформа №МЕ/2208-02 від 22.08.2011. Отримане у власність майно пов'язано з виробничим процесом та використовується у подальшій господарській діяльності позивача.

Згідно пп. «в» п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з ввезення на митну територію України товарів у митному режимі «імпорт» або «реімпорт». В момент розмитнення товару у імпортера виникає обов'язок сплатити митним органам ПДВ згідно п.187.8 ст.187 ПК України, якою передбачено, що датою виникнення податкових зобов'язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення. У момент сплати податку митним органам, відповідно до п.193.1 у платника податку виникає право на податковий кредит.

За правилами п.201.12 ст.201 ПК, у разі ввезення товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку.

Таким чином, суд дійшов до висновку про правомірність віднесення позивачем до складу податкового кредиту сплачений податок на додану вартість при розмитнені товару на підставі вантажно-митної декларації.

Щодо збільшення суми податкового кредиту в розмірі 13090,05грн.

Позивачем віднесено до податкового кредиту вересня 2011р. 13090,05грн. за податковими накладними, отриманими від постачальника - ТОВ «СІФ-ЗСФ» у зв'язку з придбанням запчастин та комплектуючих (хомут, коліно, муфта, трійник, обводка, труба).

Оглянувши надані позивачем рахунки-фактури, податкові накладні, приходні ордери, платіжні доручення, журнал реєстрації довіреностей на отримання товару, вислухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку, що перелічені первинні документи оформлені належним чином та свідчать про реальність здійснення господарських операцій.

Відповідач наполягає на тому, що відсутність у позивача документів, які б свідчили про транспортування «придбаного» товару, є порушенням вимог «Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні», затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363.

Слід зазначити, що відповідно Положення про Міністерство транспорту та зв'язку, затвердженому Постановою КМУ №789 (діюче на момент здійснення господарських операцій та проведення перевірки) зазначений орган державної влади є головним (провідним) органом у системі центральних органів виконавчої влади з питань реалізації державної політики в галузі авіаційного, автомобільного, залізничного, морського і річкового транспорту та у сфері використання повітряного простору України, забезпечення безпеки руху, навігаційно-гідрографічного забезпечення судноплавства, торговельного мореплавства, надання послуг поштового зв'язку, телекомунікацій та інформатизації, користування радіочастотним ресурсом України. Він в своєї діяльності керується положеннями Конституції України та межами своєї компетенції, визначеними зазначеним вище Положенням, відповідно якого Міністерство здійснює державне управління в галузі транспорту, здійснює заходи щодо забезпечення безпеки на транспорті з метою чого розробляє та впроваджує правила перевезення людей та вантажів. Проте, такі повноваження не передбачають регулювання питань методології обліку товарно-матеріальних цінностей на складах та у виробництві підприємств, що не входять до сфери управління Міністерства.

Натомність абз.15 п.3 Положення про Міністерство фінансів України прямо передбачені функції МФУ щодо здійснення державного регулювання бухгалтерського обліку та фінансової і бюджетної звітності в Україні, розроблення стратегії розвитку національної системи бухгалтерського обліку, визначення єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку та складання фінансової і бюджетної звітності, обов'язкових для всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, фори власності та підпорядкування, адаптація законодавства з питань бухгалтерського обліку в Україні до законодавства Європейського Союзу та запровадження міжнародних стандартів фінансової звітності. Слід зазначити, що жоден з документів, затверджених МФУ в галузі бухгалтерського обліку не містить, в якості обов'язкових умов підтвердження факту здійснення господарських операцій отримання від постачальника єдино можливого документу - товаросупровідної накладної, оскільки вона містить відомості про товар, що необхідні для організації перевезень, проте вона не є розрахунковим документом, за яким покупець та постачальник здійснюють розрахунки один з одним та, на підставі якого відображаються в балансі зміни в активах та зобов'язаннях підприємства.

Таким чином, твердження відповідача, суд знаходить хибними, оскільки відповідно до ст.4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік господарських операцій будується на принципі превалювання сутності над формою - операції повинні обліковуватися відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфікації кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.

При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформлені не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Згідно п.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовуються грошовий вимірник, ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, первині документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»: господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Підпунктом 198.3. ст.198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПКУ вважається дата здійснення першої з подій:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПКУ встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Податкова накладна є документом, який підтверджує фактичну сплату покупцем податку на додану вартість у ціні товару, та надає право на формування податкового кредиту платника податків-покупця. І лише придбання товарів (послуг, робіт), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності платника податку, відсутність податкової накладної та складання податкової накладної особою, що не зареєстрована як платник ПДВ, позбавляють платника податку права на включення до податкового кредиту сплачених (нарахованих) сум податків у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат.

Відповідачем у акті перевірки (арк.спр.29-32) вказано, що за результатами перевірки не встановлено наявність правових відносин позивача з ТОВ «СІФ-ЗСФ».

Проте, перевіркою не зафіксований факт наявності в податкових накладних недоліків, що свідчить про їх неналежність як первинного документу, або порушення порядку їх видачі.

Відповідно до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Нормативними актами України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

При придбанні товару покупець зобов'язаний лише сплатити відповідну суму податку на додану вартість продавцю в ціні товару, який зобов'язаний внести цю суму податку на додану вартість до бюджету і у випадку невиконання свого обов'язку понести за це відповідальність.

З наведеного випливає, що сама по собі несплата податку продавцем (у томі числі у разі ухилення від сплати), в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем та суму бюджетного відшкодування, не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту. В разі невиконання контрагентами покупця своїх обов'язків по сплаті податку на додану вартість до бюджету, такі дії тягнуть відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб.

Оскільки безпосередній контрагент позивача на момент складання податкових накладних мав свідоцтво платника податку на додану вартість (знаходився на обліку в Державній податковій службі в якості платника ПДВ), дані податкові накладні оплачені позивачем (що не спростовується в акті перевірки), тому невідображення або несплата контрагентами податкових зобов'язань не є підставою для визнання недійсними виписаних цими контрагентами податкових накладних, позивачем в ціні придбаних у цих контрагентів послуг (товарів) по податковим накладним було сплачено ПДВ, тому позивач правомірно відносив сплачений ним в ціні товару ПДВ до свого податкового кредиту.

Факт здійснення господарських операцій відображений у повному обсязі у бухгалтерському і податковому обліку.

Згідно з ч.1 ст.67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки та збори у порядку і розмірах, установлених законом. Платник податків, який правильно застосовує норми податкового права, не повинен залежати у своїх правовідносинах з державою від іншого платника податків, який ці нор ми порушує.

Чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди - по купця товару, яка є платником податку, не покладено обов'язку здійснювати контроль за дотриманням усіма постачальниками у ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку і в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з постачальників у ланцюгу постачання або через наявність/відсутність актів про здійснення зустрічних перевірок таких постачальників зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на отримання бюджетного відшкодування з ПДВ.

Податковим органом обставина щодо наявності реальних змін у податковому, бухгалтерському обліку позивача не спростована - в акті перевірки відсутнє жодне посилання на первинний документ, який би не відповідав змісту здійснених поставок.

Статтею 19 Конституції України, передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах

повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2, 4 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, позовні вимоги ПАТ «Мотор Січ» підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення прийняте Спеціалізованою державною податковою інспекцією по роботі з великими платниками податків у м.Запоріжжя від 06.02.2012 № на суму 24594,00грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» сплачений судовий збір у розмірі 246 (двісті сорок шість) гривень

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М.Чернова