Справа № 813/7624/14
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2015 року №813/7624/14

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Чижук М.М.,

представників відповідачів 1, 2 Лагутіна Б.Г., Роліної Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Украерорух» в особі Львівського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Украерорух», Львівського обласного військового комісаріату про стягнення одноразової грошової допомоги, -

В С Т А Н О В И В :

10 листопада 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Украерорух» в особі Львівського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Украерорух» (відповідач 1), ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідач 2), у якому просив «стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Украерорух» в особі Львівського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Украерорух» на користь ОСОБА_1 42 926,63 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31.12.2009 року ОСОБА_1 був звільнений з військової служби в запас за станом здоров`я та на час звільнення безперервний стаж його військової служби складав 23 роки. Позивач зазначає, що при звільненні йому належало сплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного утримання за кожний повний календарний рік служби, однак відповідний розрахунок з ним проведений не був. Тож, оскільки на час свого звільнення позивач проходив службу у Львівському регіональному структурному підрозділі Державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Украерорух», тому він звернувся до суду із вимогою до цього підприємства виплатити йому одноразову грошову допомогу.

Ухвалою судді від 11.11.2014 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків.

У зв`язку із усуненням недоліків позовної заяви, що була залишена без руху, ухвалами судді від 21.11.2014 року адміністративній справі №813/7624/14 відкрито провадження, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 21.01.2015 року було відмовлено представнику Державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Украерорух» в особі Львівського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Украерорух» в задоволенні його клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, задоволено клопотання позивача про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду із позовом та визнано поважними причини пропуску строку звернення ОСОБА_1 до суду із даним позовом.

Позовні вимоги позивачем неодноразово уточнялись. Так, згідно остаточних уточнених позовних вимог, позивач просить стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Украерорух» в особі Львівського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Украерорух» на користь ОСОБА_1 42 926,63 грн.

Позивач у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, у якій також зазначив, що позов підтримує та просить його задовольнити у повному обсязі.

У судових засіданнях представники відповідачів 1, 2 проти позову заперечили, вважають вимоги позивача безпідставними, у зв`язку з чим просили у позові відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників відповідачів, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України - першого заступника Міністерства оборони України від 10.12.2009 року №105-ПМ ОСОБА_1 , техніка електрозв`язку Львівського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України було звільнено з військової служби у запас на підставі пункту «б» (за станом здоров`я) ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Вислуга років у Збройних Силах України на момент звільнення позивача склала 23 роки.

Наказом Генерального директора Львівського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Украерорух» від 30.12.2009 року №651/о Нос Ф.М. був виключений з 31.12.2009 року із списку особового складу Львівського РСП «Украерорух».

Згідно з довідкою Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 30.12.2009 року №10.1-1164, виданою ОСОБА_1 , позивач був задоволений по 31.12.2009 року такими видами грошового забезпечення: оклад за військовим званням (ОВЗ) 65,00 грн., посадовий оклад (ПО) 2 700,00 грн., надбавка за вислугу років у розмірі 35% від ПО, ОВЗ 967,75 грн., всього розмір грошового забезпечення на місяць становив 3 732,75 грн., грошову допомогу на оздоровлення за 2008 рік виплачено.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII, Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-XII, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 5 статті 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних силах України та в інших формуваннях, а також членів їх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдину систему їх соціального та правового захисту визначено Законом України від 20 грудня 1999 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, надалі - Закон №2011-XII).

Абзацом першим пункту 2 статті 15 зазначеного Закону встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Згідно частини дев`ятої статті 6 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; надалі - Закон №2232-XII), військовослужбовці Збройних Сил України та інших військових формувань можуть бути відряджені до державних органів, установ, організацій, а також Підприємства для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі. Перелік посад, які можуть бути заміщені військовослужбовцями в цих державних органах, установах, організаціях, а також Підприємстві, затверджується Президентом України.

Відповідно до абзаців четвертого, п`ятого пункту 2 статті 15 Закону №2011-ХІІ, виплата військовослужбовцям одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання. Військовослужбовцям, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених цим пунктом, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.

Отже, обов`язок з виплати військовослужбовцям одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби законодавець покладає як на Міністерство оборони України, так і на інші утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, на органи державної влади, органи місцевого самоврядування або сформовані ними органи, підприємства, установи, організації, вищі навчальні заклади залежно від того, чи були відряджені зазначені військовослужбовці для подальшого проходження служби в органи державної влади, органи місцевого самоврядування або сформовані ними органи, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади.

У разі коли військовослужбовці звільняються безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях, вищих навчальних закладах, куди вони були відряджені для подальшого проходження служби із залишенням на військовій службі, обов`язок виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби покладається на органи державної влади, органи місцевого самоврядування або сформовані ними органи, підприємства, установи, організації, вищі навчальні заклади відповідно, до яких були відряджені зазначені військовослужбовці та у яких вони працювали.

Пунктом 1 статті 15 Закону №2011-ХІІ встановлено, що пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України від 09.04.1992 року, №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; надалі - Закон №2262-XII.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону №2262-ХІІ, особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Частиною п`ятою статті 9 зазначеного Закону встановлено, що особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених частинами першою та другою цієї статті, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.

Пунктом 14 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) встановлено, що військовослужбовцям, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, звільненим зі служби безпосередньо з посад, які вони займали в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі, виплата одноразової грошової допомоги у випадках, передбачених пунктом 10 цієї постанови, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких військовослужбовці та зазначені особи працювали.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 19 липня 1999 року №1281 «Про створення об`єднаної цивільно-військової системи організації повітряного руху України», грошове та матеріальне забезпечення військовослужбовців, відряджених до Підприємства, здійснюється у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2001 року №104 «Про порядок і норми грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби, відряджених до державних органів, установ, організацій» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; надалі - постанова №104).

При цьому, передбачено, що фінансування витрат на утримання підрозділів системи здійснюється за рахунок коштів, передбачених на ці цілі в державному бюджеті, частини коштів, що надходять від аеронавігаційних зборів та з інших джерел, не заборонених законодавством.

Відповідно до пункту 1 постанови №104, виплата грошового забезпечення провадиться за рахунок коштів тих державних органів, установ та організацій, до яких відряджені зазначені військовослужбовці, особи начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної кримінально-виконавчої служби.

Згідно зі статтею 9 Закону №2011-ХІІ, до складу грошового забезпечення, зокрема, входять одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Одноразова грошова допомога при звільненні зі служби військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу також є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення та згідно з Інструкцією щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 12 березня 2012 року №333, видатки на її виплату здійснюються за кодом «грошове забезпечення військовослужбовців».

Системно проаналізувавши наведені норми права, суд прийшов до висновку, що, оскільки виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, відрядженим до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, здійснюється за рахунок коштів цього підприємства, виплата одноразової грошової допомоги зазначеним військовослужбовцям при звільненні зі служби також здійснюється за рахунок коштів Державного підприємства обслуговування повітряного руху України.

Така позиція узгоджується із практикою Верховного Суду України та Вищого адміністративного суду України, викладеною, відповідно, у постанові від 03.06.2014 року (справа №21-158а14) та в ухвалі від 15.07.2014 року (справа К-9991/75981/12).

Тож, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до довідки Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 30.12.2009 року №10.1-1164, на момент звільнення позивача загальна сума грошового забезпечення склала 3 732,75 грн.

Таким чином, розмір належної до виплати позивачу одноразової грошової допомоги (тобто на користь позивача підлягає стягненню з відповідача 1 сума одноразової грошової допомоги при звільненні) становить: 3 732,75 грн. х 50% х 23 роки = 42 926,63 грн.

Представники відповідачів в судовому засіданні проти правильності розрахунку позивача, вказаного в позові, не заперечували.

З підстав встановленого вище та враховуючи те, що Державним підприємством обслуговування повітряного руху України жодних заходів, спрямованих на виплату одноразової грошової допомоги позивачу вчинено не було, суд вважає обґрунтованою вимогу ОСОБА_1 щодо відповідача 1.

Отже, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Водночас, згідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

Таким чином, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, у зв`язку із тим, що його позовні вимоги є такими, які випливають із особливого виду трудових відносин, тому суд у даному випадку не вирішує питання щодо стягнення на його користь судових витрат.

Керуючись ст.ст.2, 7-14, 18, 19, 69-72, 86, 87, 94, 128, 143, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Украерорух» в особі Львівського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Украерорух» на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати одноразової грошової допомоги при звільнені з військової служби у розмірі 42 926 (сорок дві тисячі дев`ятсот двадцять шість) грн. 63 коп.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 26 січня 2015 року.