Справа № 820/17798/14
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2015-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2015 р. Справа № 820/17798/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Шевцової Н.В.

Суддів: Макаренко Я.М. , Мінаєвої О.М.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Мажуліна В.С.

представника третьої особи Данільченка О.О.

представника третьої особи Мажуліна В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.11.2014р. по справі № 820/17798/14

за позовом ОСОБА_1

до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України третя особа Начальник Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України

про визнання недійсним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі - відповідач), третя особа - начальник Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, в якому просив суд:

- визнати недійсним та скасувати Наказ № 352-ос від 22 вересня 2014 року начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби, про продовження строку дії Контракту від 21 липня 2011 року;

- зобов'язати Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України видати наказ про звільнення його з військової служби.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19.11.2014р. зазначений позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби № 352-ос від 22.09.2014 року про продовження строку дії контракту від 21 липня 2011 року стосовно ОСОБА_1.

Зобов'язано Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України вирішити питання про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за закінченням дії строку контракту від 21 липня 2011 року.

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: ч.1 ст.1, ч. 8 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ч. 9 ст. 23, ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», ст. 106, п. 2 ч. 4 ст. 111 Кодексу адміністративного судочинства України, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.07.2011р. між ОСОБА_1 та начальником Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України генерал-лейтенантом Карасем Володимиром Васильовичем було укладено контракт про проходження ОСОБА_1 військової служби в Державній прикордонній службі України, який набрав чинності 22.09.2011 року.

Відповідно до п. 5 контракту зазначений контракт укладено на три роки з 22 вересня 2011 року по 22 вересня 2014 року.

24.09.2014 року після закінчення дії контракту, позивач рапортом звернувся до відповідача з проханням щодо звільнення його з військової служби за контрактом в Державній прикордонній службі України, у зв'язку із закінченням строку дії контракту.

07.10.2014 року ОСОБА_1 отримав від Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України лист за № 10/4166, яким повідомлено, що відповідно до ч. 9 ст. 23 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, дія контракту продовжується понад встановленні строки на період до оголошення демобілізації і відповідно до даної норми відповідач наказом № 352-ос від 22 вересня 2014 року в односторонньому порядку продовжив дію контракту з ОСОБА_1 з 21 вересня 2014 року до оголошення демобілізації, чим фактично відмовлено у звільненні позивача.

Підставою для продовження строку дії контракту послугував Указ Президента України від 21 липня 2014 року № 607 "Про часткову мобілізацію", затверджений Законом України від 22 липня 2014 року № 1595-VII та рапорт військовослужбовця від 26.06.2014 року №1085.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з незаконності та необґрунтованості оскаржуваного наказу відповідача.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Отже, за змістом наведеної норми особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію.

21 липня 2014 року Президентом України прийнято Указ «Про часткову мобілізацію», який затверджено Законом України від 22 липня 2014 року № 1595-VІІ.

Згідно п. 8 цього Указу він набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України.

Закон України від 22 липня 2014 року № 1595-VІІ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності з дня його опублікування, а саме - 24.07.2014р.

Таким чином, враховуючи приписи ч. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та п. 8 вищезазначеного Указу, особливий період настав 25.07.2014р.

Як вбачається з матеріалів справи, контракт про проходження ОСОБА_1 військової служби в органах Державної прикордонної служби було укладено на три роки з 22 вересня 2011 року по 22 вересня 2014 року (а.с. 8).

Таким чином, контракт позивача діяв під час настання особливого періоду.

Відповідно до ч. 9 ст. 23 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, військова служба, а для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону.

Отже, законодавець пов'язує продовження дії контракту понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації не з часом дії особливого періоду, а з моментом його настання.

Враховуючи, що особливий період настав під час дії контракту позивача, колегія суддів дійшла висновку, що до спірних правовідносин застосовуються вимоги ч. 9 ст. 23 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», тобто дія контракту позивача продовжується понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації.

При цьому, зазначена норма обмежує продовження дії контракту понад встановлені строки щодо певної категорії осіб, визначених ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу».

Між тим, позивач до жодної із категорій осіб, визначених наведеною нормою Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», не відноситься.

Таким чином, підстави для звільнення позивача з військової служби за контрактом до оголошення демобілізації, відсутні.

Крім того, згідно ст. 251, п. 2 ст. 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008р., прийнятим на виконання Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», в особливий період військовослужбовці проходять військову службу, а військовозобов'язані виконують військовий обов'язок у запасі в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють порядок проходження військової служби в особливий період. У разі оголошення мобілізації усі військовослужбовці, які перебувають на цей час на військовій службі у Збройних Силах України, звільненню в запас не підлягають, за винятком військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до 16 років (такі військовослужбовці-жінки можуть продовжувати військову службу тільки за власним бажанням). Військовозобов'язані, призвані на збори, продовжують перебувати на зборах до особливого розпорядження відповідних органів військового управління згідно з їх повноваженнями. Накази про звільнення з військової служби військовослужбовців, не виключених зі списків особового складу військових частин, підлягають скасуванню, крім наказів про звільнення у відставку, в запас у зв'язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено таке покарання, у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади.

Таким чином, зазначене Положення пов'язує продовження перебування військовослужбовців на військовій службі також саме з моментом оголошення мобілізації, а не з періодом її дії чи проведення.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуваним наказом обґрунтовано продовжено строк дії контракту ОСОБА_1 до оголошення демобілізації.

Отже, суд першої інстанції не врахував зазначених приписів матеріального права та дійшов помилкового висновку про незаконність та необґрунтованість наказу начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби № 352-ос від 22.09.2014 року.

Таким чином, переглянувши постанову суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова у зв'язку з порушенням норм матеріального права підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.11.2014р. по справі № 820/17798/14 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України третя особа Начальник Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання недійсним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Шевцова Н.В.
Судді(підпис) (підпис) Макаренко Я.М. Мінаєва О.М.
Повний текст постанови виготовлений 26.01.2015 р.