Справа № 808/9416/14
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2015-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 січня 2015 року 17:15Справа № 808/9416/14 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., за участю секретаря судового засідання Заболотньої Н.Ю.,
позивача ОСОБА_1
представника відповідача Сніжка І.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до ІНФОРМАЦІЯ_1
третя особа ІНФОРМАЦІЯ_2
про визнання відмови в добровільній мобілізації незаконною та зобов`язання вчинити певні дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

22 грудня 2014 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому позивач просить суд визнати незаконної відмову в добровільній мобілізації, а також зобов`язати відповідача та третю особу виконати необхідні дії та провести добровільну мобілізацію до лав Збройних сил України на період до закінчення агресії проти України.
Ухвалою суду від 25 грудня 2014 року відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду на 20 січня 2014 року.
В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги в повному обсязі, на їх обґрунтування зазначив, що 05 серпня 2014 року він звернувся до Шевченківського РВК м.Запоріжжя з заявою про добровільну мобілізацію до лав Збройних сил України. 02 вересня 2014 року ним отримана відповідь №826 за підписом Військового комісара Шевченківського РВК підполковника ОСОБА_2 в якому останній посилаючись на граничний вік позивача понад 60 років відмовив ОСОБА_1 в задоволенні його заяви. З даною відповіддю позивач не згоден, вважає, що право на добровільну мобілізацію не обмежується жодним законом та відноситься до Конституційного обов`язку, внутрішнього почуття обов`язку, патріотичних переконань в необхідності особистої участі в захисті Вітчизни та переконання в своїх фізичних можливостях.
На підставі викладеного в позовній заяві та наданих усних поясненнях, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Представник відповідача проти заявлених вимог заперечив, зазначив, що позивачу обґрунтовано відмовили в задоволенні його заяви про добровільну мобілізацію, оскільки військовозобов`язані, які перебувають у запасі та мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу, поділяються на розряди за віком: перший розряд - до 35 років; другий розряд - до 50 років. Граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві. Позивач досяг граничного віку перебування в запасі, а отже втратив статус військовозобов`язаного та не міг бути призваний на військову службу при мобілізації у віці 66 років (понад 50 років) у відповідності до діючого на час звернення законодавства.
На підставі викладеного в запереченнях на адміністративний позов, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, пояснень, заяв чи клопотань суду не надав. Про час та дату судового засідання третя особа повідомлена належним чином.
Розгляд справи здійснювався за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу «Камертон».
У судовому засіданні 20 січня 2014 року на підставі ст.160 КАС України судом проголошено вступну та резолютивну частину постанови.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Як свідчать матеріали справи, 05 серпня 2014 року, відповідно до вхідного штемпеля, ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського РВК м.Запоріжжя з заявою про добровільну мобілізацію.
02 вересня 2014 року позивачем отримана відповідь №826 за підписом Військового комісара Шевченківського РВК підполковника ОСОБА_2 в якій на підставі п.2 ст. 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» відмовлено позивачу в задоволенні його заяви, з посиланням на те, що граничний вік перебування на військовому обліку для прапорщиків складає 60 років, а без постановки на військовий облік призов неможливий.
Не погодившись з зазначеною відповіддю (рішенням суб`єкта владних повноважень) позивач звернувся з даним позовом до суду.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України, у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, здійснюється Конституцією України, Законами України: «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», іншими законами України, а також прийнятими відповідно до них указами Президента України та іншими нормативно-правовими актами щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців.
Відповідно до Преамбули Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» цей Закон здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.
Преамбулою Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що цей Закон встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
За змістом статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статей 22, 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» призову під час мобілізації підлягають виключно військовозобов`язані та резервісти.
Частиною 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, зокрема, що військовозобов`язані - це особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.
Розряди запасу та граничний вік перебування військовозобов`язаних у запасі визначений статтею 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», яка на час звернення позивача до Шевченківського РВК з питання його до призову під час мобілізації (05.08.2014р.) діяла у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації» від 27 березня 2014 року №1169-VII, який набрав чинності 01.04.2014року (в подальшому Закон від 27.03.2014р. №1169-VII).
Так, у відповідності до частини 1 статті 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» запас військовозобов`язаних поділяється на два розряди, що встановлюються залежно від віку військовозобов`язаних.
В свою чергу частиною 2 статті 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції Закону від 27.03.2014р. №1169-VII) було визначено, що військовозобов`язані, які перебувають у запасі та мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу, поділяються на розряди за віком: перший розряд - до 35 років; другий розряд - до 50 років.
Частиною 2 статті 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції Закону України N 1604-VII від 22.07.2014 «Про внесення змін до статті 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»), яка є чинною на теперішній час, визначено, що військовозобов`язані, які перебувають у запасі та мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу, поділяються на розряди за віком: перший розряд - до 35 років; другий розряд - до 60 років.
Частини 4 статті 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві.
З матеріалів справи встановлено, що позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , мав військове звання «прапорщик», яке у відповідності до частини 2 статті 5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» належить до сержантського і старшинського складу.
На час звернення із заявою від 05.08.2014р. про його добровільну мобілізацію у відповідності до вищенаведених частин 2 та 4 статті 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції Закону від 27.03.2014р. №1169-VII) він досяг граничного віку перебування в запасі, а отже втратив статус військовозобов`язаного та не міг бути призваний на військову службу при мобілізації у віці 66 років (понад 50 років) у відповідності до діючого на час звернення законодавства.
На теперішній час, навіть враховуючи те, що граничний вік перебування в запасі та у військовому резерві зріс з 50 до 60 років він також не може бути призваний на військову службу при мобілізації так як його вік 66 років.
Чинним законодавством не передбачена можливість «добровільного призову на військову службу під час мобілізації» громадян, які за віком або станом здоров`я виключені з військового обліку та не є військовозобов`язаними.
В якості нормативного обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на ст.65 Конституції України.
Однак посилання позивача спростовується наступним.
Відповідно до вимог ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Як вже зазначалось вище правове регулювання відносин між державою і громадянами України, у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, а також граничного віку перебування в запасі та у військовому резерві здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».
В статті 28 зазначеного Закону, в редакції чинній на час розгляду справи, зазначено, що граничний вік перебування в запасі другого розряду до 60 років і є граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві.
Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 2 Положення про військові комісаріати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 червня 2013 р. №389, визначено, що військові комісаріати у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами Міноборони, наказами і директивами Міністра оборони та наказами і директивами начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил, іншими правовими актами, а також цим Положенням. Покладення на військові комісаріати завдань, не передбачених законодавством, не допускається.
Таким чином, Шевченківський районний військовий комісаріат не міг всупереч вимогам чинного законодавства, в тому числі Конституції України та Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зарахувати до Збройних сил України особу якої виповнилось на момент звернення 66 років.
Виходячи із вищевикладеного суд приходить до висновку, що відповідь Шевченківського РВК від 02.09.2014р. №826 на звернення позивача, якою позивачу надані роз`яснення щодо відсутності законних підстав для його призову на військову службу під час мобілізації, є законною, а тому законні права та інтереси позивача порушено не було.
Також, суд не вбачає передбачених законом підстав для зобов`язання відповідача та третю особу виконати необхідні дії та провести добровільну мобілізацію позивача до Збройних сил України, оскільки вказане зобов`язання протирічить як ч.2 ст.19 Конституції України так і ст. 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню в повному обсязі.
На підставі викладеного та керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ю.П.Бойченко