Справа № 334/3858/14-а(2а/334/129/2014)
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

10 грудня 2014 рокусправа № 334/3858/14-а(2а/334/129/2014)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Мельника В.В.

суддів: Нагорної Л.М. Юхименка О.В.

за участю секретаря: Лащенка Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя
на постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2014 року по справі № 2а/334/129/2014
за позовом ОСОБА_1
до про Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя визнання протиправними дій, -
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту -позивач) звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя (далі по тексту - відповідач), в якому просив визнати протиправними та скасувати рішення управління пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя № 89 від 28 березня 2014 року; зобов'язати управління пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя призначити та виплачувати пенсію за віком з 21 березня 2014 року. (а.с. 2-6)

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2014 року по справі № 2а/334/129/2014 позовні вимоги задоволено. (Суддя - Махіборода Н.О.) (а.с.82-83)

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що відмова позивачу в призначенні пенсії за віком з посиланням на те, що останній постійно проживає за межами України і не має реєстрації на території України , є протиправною.

Відповідач - Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя, не погодившись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2014 року по справі № 2а/334/129/2014 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі.(а.с.86-89)

Відповідач по справі про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку, свого представника для участі у її розгляді не направив.

За таких обставин, з урахуванням думки представника позивача, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутністю представника відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на дотримання судом норм матеріального та процесуального права, просив постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.07.2014 року по справі № 2а/334/129/2014 залишити без змін.

В судовому засіданні, заслухавши представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги відповідача по справі та матеріалів справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у період часу з 01.10.1974 року по 31.10.2001 року працював на Запорізькому заводі спеціального технологічного обладнання та займав посади в Запорізькому державному технічному університеті.

Встановлено, що позивач з жовтня 2001 році знявся з реєстрації за місцем проживання у м. Запоріжжі та переїхав на постійне проживання за межі України, а саме в Німеччину, по теперішній час останній проживає в м. Ганновер.

08.10.2012 позивачем укладено договір № 92 з відповідачем про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, сплативши відповідачу страхові внески за попередні роки у сумі 100267,75 грн.

21.03.2014 позивач звернувся до Управління пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя з заявою та необхідними документами про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до рішення відповідача № 89 від 28.03.2014 року позивачу відмовлено у призначені пенсії за віком, посилаючись на те, що останній фактично проживає за межами України, тобто не має реєстрації на території України.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової, або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Таким чином, права позивача на отримання пенсії в України є конституційним правом громадянина України.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно абз.6, 11 ч.1 ст.7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом.

Згідно ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. За таких обставин, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням за ним усіх конституційних прав.

Частиною 3 статті 22 Конституції України проголошено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Пунктом 3.3. Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 року нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» конституційне право на соціальний захист постановлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується, з висновками суду першої інстанції відмова позиву в призначенні пенсії за віком з посиланням на те, що останній постійно проживає за межами України і не має реєстрації на території України , є протиправною.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення позовних вимог прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому постанову суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 08.07.2014 року необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги відповідача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування постанови суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ч.3 ст. 160, ст.195,196,198,200,205,206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя - залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2014 року по справі № 2а/334/129/2014- залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, а в разі складання рішення в повному обсязі відповідно до ст. 160 зазначеного кодексу - з дня складання рішення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено - 11 грудня 2014 року.

Головуючий: В.В. Мельник

Суддя: Л.М. Нагорна

Суддя: О.В. Юхименко