Справа № 495/8780/14-а
Суддя: Гайда-Герасименко О. Д.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 495/8780/14-а
ПОСТАНоВА
ІМЕНЕМ УКрАЇНи
27 січня 2015 року Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючої - судді Гайда-Герасименко О.Д.,

при секретарі Завацькій І.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Зюськової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Білгород-Дністровському справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та стягнення невиплачених коштів,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та стягнення невиплачених коштів.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала та заперечувала проти задоволення адміністративного позову.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню по наступним підставам.

В судовому засіданні встановлено, що з 30 грудня 1994 року позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Згідно наказу начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України від 31 грудня 2011 року №1104 позивач був звільнений з військової служби у запас з правом носіння військової форми одягу за пунктом «а» ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту).
06 лютого 2012 року на підставі відповідного наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06 лютого 2012 року №34 позивач був виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , всіх видів забезпечення та направлений для зарахування на військовий облік до Білгород-Дністровського об`єднаного міського військового комісаріату Одеської області.
До теперішнього часу військова частина НОМЕР_1 по виплаті компенсації за неотримане речове майно з позивачем не розрахувалась, чим порушила його законні права, як особи, звільненої з військової служби
Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (стаття І Першого протоколу), ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, визначено: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном».
Згідно практики Європейського суду з прав людини термін «право на майно», яке звичайно називається «правом на власність», поширюється на всі «безумовні права», які може довести особа, включаючи фінансові претензії, в основі яких лежить контракт або делікт, а також окремі економічні і соціальні виплати, які пов`язані з публічним правом.
Відповідно до ст.16 Закону України «Про Збройні Сили України» держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців і осіб, звільнених в запас, а також гарантує одержання за рахунок держави фінансового та інших видів забезпечення.
Згідно ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII в редакції, яка діяла до 11 березня 2000 року, військовослужбовці мали право одержувати за рахунок держави, окрім грошового забезпечення, речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.
Дію ч.2 ст.9 вказаного Закону призупинено п.2 Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17 лютого 2000 року №1459-ІІІ, який набрав чинності з 11 березня 2000 року в частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової компенсації замість них та замість речового майна (за винятком військовослужбовців Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони та Головного управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, що використовують цивільний одяг, який зашифровує особу та відомчу належність військовослужбовців).
Разом з тим, Законом України від 3 листопада 2006 року №328-V «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» Закон №2011-XII доповнено ст.9-1, відповідно до якої продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч.2 ст.9-1 вказаного Закону в редакції від 09 липня 2007 року, військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів. Порядок виплати грошової компенсації визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року №1444 затверджено «Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час», відповідно до п.27 військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. Зазначеним особам, звільнені у запас або відставку після закінчення строку контракту, за належне їм, але не отримане протягом дії контракту речове майно виплачується грошова компенсація пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати закінчення контракту, або видається речове майно на суму грошової компенсації. Постанова набула чинності в день її прийняття.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19 грудня 2006 року дію пункту 2 ст.9-1 Закону №2011-ХІІ зупинено на 2007 рік.
Підпунктом 3 п.67 розділу II Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року №107- VI п.2 ст.9-1 Закону виключено. Рішенням Конституційного Суду України від 25 травня 2008 року №10-рп/2008 зміни внесенні підпунктом 3 пункту 67 визнано такими, що не відповідають Конституції України.
Отже, з моменту прийняття зазначеного рішення Конституційним Судом України ч.2 ст.9-1 Закону №2011-ХІІ, яка передбачає право на отримання замість належних за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів, є діючою та підлягає виконанню.
Крім того, аналогічних висновків дійшли колегії Вищого адміністративного суду України при розгляді справ №К/9991/94387/11 (постанова ВАСУ від 18 квітня 2012 року), К-4540/09 (ухвала ВАСУ від 19 вересня 2012 року).
Відповідно до ст.17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.
Згідно п.4 ч.1 ст.18 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат та загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Позивач ОСОБА_1 звертався до військової частини НОМЕР_1 щодо добровільної виплати компенсації замість неотриманого речового майна.
Згідно відповіді ТВО командира військової частини НОМЕР_1 від 03 жовтня 2014 року №1155, позивачу було відмовлено в виплаті зазначених коштів.
В зв`язку з чим, позивач ОСОБА_1 був змушений звернутись до суду з адміністративним позовом за захистом своїх прав.
Відповідно до п.16 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори і проходять службу у військовому резерві, - за подання позовів, пов`язаних з виконанням військового обов`язку.
Виходячи з вищевикладеного суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та стягнення невиплачених коштів є обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.5, 8-11, 18, 69, 71, 86, 99, 158 ч.1, 159, 160 ч.ч.1-3, 161, 163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та стягнення невиплачених коштів задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо забезпечення своєчасної виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за належне йому речове майно.
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 5793 грн. (п`ять тисяч сімсот дев`яносто три) 61 коп. (шістдесят одна).

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 судові витрати у розмірі 73,08 грн..
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя