Справа № 804/1478/14
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

27 січня 2015 рокусправа № 804/1478/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Сафронової С.В. Нагорної Л.М.

за участю секретаря судового засідання: Надточія В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Виробниче підприємство «Техмаш»

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 березня 2014 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства Виробниче підприємство «Техмаш» до Територіальної державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування припису, -

ВСТАНОВИВ:

ПрАТ Виробниче підприємство «Техмаш» звернулося з вищевказаним позовом до суду в якому просило визнати протиправним та скасувати припис №04-01-23/395-335 від 12.12.2013р., винесений головним державним інспектором праці Територіальної державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області Костіною С.В.

В обґрунтування позову посилається на безпідставність висновків перевіряючи, щодо допущених порушень норм трудового законодавства з боку позивача.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 березня 2014 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням ПрАТ Виробниче підприємство «Техмаш» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило постанову суду скасувати та прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги. Зазначає, що судом першої інстанції надано неналежну оцінку доказам які містяться в матеріалах справи, крім того зазначає, що після розгляду справи була винесена постанова про закриття кримінального провадження від 25.03.2014 року, яка не була предметом дослідження суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ПрАТ Виробниче підприємство «Техмаш» підтримав вимоги викладені в апеляційній скарзі з викладених у ній підстав, представник Інспекції не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі доручення Держпраці №1869/23/03/02-13 від 06.11.2013р., Наказу від 06.12.2013р. №405-Д та Направлення від 06.12.2013р. №453-Д/23 на проведення перевірки суб'єкта господарювання у період з 09.12.2013р. по 12.12.2013р. була проведена позапланова перевірка ПрАТ Виробниче підприємство «Техмаш» щодо додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування в частині зайнятості та працевлаштування інвалідів, а саме питання дотримання трудового законодавства в частині зайнятості та працевлаштування інвалідів.

За результатами перевірки складено акт №04-01-23/395 від 12.12.2013 року, на підставі якого було складено припис №04-01-23/395-335 від 12.12.2013р..

Актом перевірки встановлено порушення позивачем:

1. ч.4 ст.115 КЗпП України; ст..21 Закону України №504;

2. п. 2.5 глави 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці України №58 від 29.07.1993р.;

3. ч.5 ст. 79 КЗпП України;

4.ч.5 ст.80 КЗпП України.

Приписом №04-01-23/395-335 від 12.12.2013р., зобов'язано позивача забезпечити виконання вимог ст.115, ст..79, ст..80 КЗпП України; п. 2.5 глави 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці України №58 від 29.07.1993р. та надано строк до 12.01.2014р. для письмового повідомлення про виконання вимог припису.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 259 КЗпП України встановлено, що нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю здійснюють спеціально уповноважені на те органи та інспекції, які не залежать у своїй діяльності від власника або уповноваженого ним органу.

Згідно ч. 8 ст. 7 ЗУ «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» припис - це обов'язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб'єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб'єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

Актом перевірки встановлено, що позивачем в порушення вимоги ч.1 ст.21 та ч.4 ст.115 КЗпП України заробітна плата за час щорічної відпустки була виплачена в перший день відпуски (згідно Наказу №293-к від 08.08.2013р. була надана відпустка ОСОБА_2 з 12.08.2013р. по 05.09.2013р., заробітна плата за час щорічної відпустки була виплачена 12.08.2013р., що підтверджується платіжним дорученням №2701 від 12.08.2013р.; згідно Наказу №288-к від 05.08.2013р. була надана відпустка ОСОБА_3 з 01.08.2013р. по 09.08.2013р., заробітна плата за час щорічної відпустки була виплачена 12.08.2013р., що підтверджується платіжним дорученням №2701 від 12.08.2013р., згідно Наказу №329-к від 06.09.2013р. була надана відпустка ОСОБА_4 з 09.09.2013р. по 04.10.2013р., заробітна плата за час щорічної відпустки була виплачена 10.09.2013р., що підтверджується платіжним дорученням №3084 від 10.09.2013р.

В той же час відповідно до ч.1 ст.21 та ч.4 ст.115 КЗпП України заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Судом першої інстанції вірно відхилено доводи позивача з приводу несистематичні допущеного порушення та відсутності скарг чи звернень працівників підприємств з цього питання, враховуючи факт допущеного порушення.

Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці України N58 від 29.07.93 р. трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п'ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських

(фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.5. визначеної Інструкції передбачено, що з кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобов'язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці (типова відомча форма N П-2, затверджена наказом Мінстату України від 27 жовтня 1995 року N 277, в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша).

Актом перевірки встановлено порушення позивачем п. 2.5 глави 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: в особових картках форми П-2 ОСОБА_2, ОСОБА_5 та інших працівників відсутні їх особисті підписи про ознайомлення із записами, внесеними до трудових книжок.

Аналіз норм Інструкції свідчить, що ознайомлення працівника під розписку в особистій картці є саме зобов'язанням власника або уповноваженого ним органу, а тому проведення роз'яснювальної роботи з працівниками не свідчить про його відсутність, про що вірно зазначено судом першої інстанції. .

Відповідно до ст. 80 КЗпП України забороняється ненадання щорічних відпусток повної тривалості протягом двох років підряд, а також ненадання їх протягом робочого року особам віком до вісімнадцяти років та працівникам, які мають право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами чи з особливим характером праці.

Аналогічна норма міститься у частині 5 статті 11 Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР «Про відпустки».

Перевіркою зафіксовані випадки ненадання щорічних відпусток повної тривалості протягом двох років підряд, а також ненадання їх протягом робочого року особам віком до вісімнадцяти років та працівникам, які мають право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами чи з особливим характером праці, а саме: ОСОБА_6, працюючи на підприємстві з 2008 року у відпустці за робочий період з червня 2008 року по листопад 2013 року не вибувала до щорічної відпустки; ОСОБА_7 працюючи на підприємстві з 2008 року у відпустці за робочий період з червня 2008 року по листопад 2013 року не вибувала до щорічної відпустки; ОСОБА_8 працюючи на підприємстві з 2008 року у відпустці за робочий період з червня 2008 року по листопад 2013 року не вибував до щорічної відпустки; ОСОБА_9 працюючи на підприємстві з 2008 року у відпустці за робочий період з червня 2008 року по листопад 2013 року не вибував до щорічної відпустки; ОСОБА_10 працюючи на підприємстві з 2009 року по листопад 2013 року не вибував до щорічної відпустки, про що свідчать записи у особистих картках працівників.

Відповідно до статті 79 КЗпП України, черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку.

Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Вказані норми направлені на створення максимально сприятливих умов для реалізації працівниками свого права на відпочинок.

Ненадання щорічних відпусток у терміни, визначені Законом України «Про відпустки» та КЗпП України є грубим порушенням законодавства про працю.

При цьому судом першої інстанції вірно зазначено, що відсутність заяв працівників на надання відпустки не може свідчить про відсутність зазначеного порушення з огляду на правові норми регулювання зазначеного питання.

Якщо працівник не використовує надане йому право на відпочинок (щорічну відпустку), зважаючи на відповідальність роботодавця за невиконання обов'язку щодо ненадання відпустки, навіть за відсутності заяви від працівника про надання йому щорічної відпустки, роботодавець не може бути звільнений від обов'язку надання щорічної відпустки.

Відповідно до наданих графіків відпусток працівників ПрАТ Виробниче підприємство «Техмаш» за 2011-2013 роки, у розділі «Дані про невикористану відпустку за минулі роки» відносно ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 не зазначено жодних даних щодо наявності невикористаної відпустки, а також позивачем не наведено твердження щодо грошової компенсації частини щорічної відпустки.

Крім того позивачем не було письмово повідомлено працівників підприємства про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну, що є порушенням вищезазначених норм і як вірно зазначено судом першої інстанції відсутність встановленої форми повідомлення про щорічні відпустки, як на тому наполягає позивач не свідчить про відсутність виявленого порушення.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду першої інстанції не спростовують.

Також наявність постанови про закриття кримінального провадження від 25.03.2014 року не свідчить про відсутність порушень з боку позивача норм трудового законодавства, а лише стосується виду відповідальності за скоєне правопорушення.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Виробниче підприємство «Техмаш» - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 березня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі.

В повному обсязі ухвала складена 30 січня 2015 року.

Головуючий: Д.В. Чепурнов

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: Л.М. Нагорна