Справа № 760/6632/14-а
Суддя: Бобровник О. В.
Дата ухвалення: 2014-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

№ 2-а-298-14
(№ 760-6632-14-а)
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2014 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Бобровник О. В.

при секретарі: Мурга Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання незаконною бездіяльність та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить визнати незаконною бездіяльність відповідача щодо не проведення відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, зобов'язати його відшкодувати заробіток (дохід), втрачений внаслідок втрати чи зменшення працездатності.

Посилається на те, що в 1994 році за хворобою був звільнений в запас Збройних Сил України.

Відповідно до протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 20.12.2011 р. № 2243 отримав травму (довгострокова дія джерел електромагнітного випромінювання) та її наслідки послужили причиною розвитку позамозкової пухлини правого трійчатого нерву супра - субтентроріальної локалізації, ускладнена розвитком арезортивної гідроцефалії, крововиливом в пухлину.

Причиною хвороби є травма та її наслідки, які пов'язані з виконанням обов'язків військової служби.

Так, 18.01.2013 року йому було встановлено довічно 2-гу групу інвалідності.

Вважає, що відповідач повинен відшкодувати йому втрачений заробіток, дохід (грошове забезпечення) за причиненою шкодою каліцтвом, пов'язаним з втратою професійної працездатності, починаючи з 05.01.2012 року, а тому просить задовольнити позов.

В судовому засіданні представник позивача вимоги, викладені в позовній підтримав.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про залишення позову без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач проходив військову службу в Збройних Силах та був звільнений в запас в 1994 році.

03.01.2012 року йому була встановлена 2-га група інвалідності з подальшим переоглядом, та 18.01.2013 при повторному огляді вказана група інвалідності була встановлена довічно, що підтверджується довідками до Актів огляду МСЕК №79387 та №135719. (а. с. 12-16)

Крім того, позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1. (а. с. 11)

Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у відповідності до Конституції України визначено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлено єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах та сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни та врегульовано відносини у цій галузі.

Статтею 1 Закону визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 статті 3 Закону дія цього Закону поширюється на: військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов'язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

У спірних правовідносинах, які виникли між позивачем та державою, шкода, завдана здоров'ю позивача, мала місце у зв'язку з виконанням обов'язків військової служби. Внаслідок завдання здоров'ю позивача вищевказаної шкоди, йому було встановлено другу групу інвалідності та надано статус інваліда війни.

Відповідно до ч. 1 ст. 1,ч. 1 ст. 9 Цивільного кодексу України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників; положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Ст. 1195 Цивільного кодексу України регламентує деліктні зобов'язання; деліктна відповідальність є видом цивільно-правової відповідальності.

За змістом ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток, втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати пов'язані із лікуванням, вказана норма не може бути застосована до військовослужбовців, оскільки вони одержують грошове забезпечення, що визначене ст. 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», а не заробітну платню, саме тому і на військовослужбовців поширюється норми спеціального законодавства - Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей».

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону, у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов'язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМ України від 28.05.2008 року № 499 було затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб.

Таким чином, спірні правовідносини не є цивільно-правовими відносинами, з урахуванням чого норма ст. 1195 ЦК України, на яку посилається позивач, не поширюється на випадок каліцтва, який виник з військовослужбовцем при проходженні публічної служби, оскільки ці правовідносини врегульовані спеціальними законодавчими актами.

Таким чином, дані правовідносини між сторонами не врегульовуються нормами Цивільного законодавства України, а регулюються нормами спеціальних нормативних актів, а саме: Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про військовий обов'язок та військову службу», а тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосовування до спірних правовідносин ст. 1195 ЦК України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 2 КАС України визначено, що Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладене вище, а також те, що згідно позовної заяви, спірні правові відносини, є наслідком подій, які виникли в період проходження позивачем військової служби, суд приходить до висновку про залишення позову без задоволення.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 17, 116 Конституції України, статтями 4, 6, 17-19, 49-51, 122, 186-187 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її отримання до Київського апеляційного адміністративного суду через районний суд.

Суддя: