Справа № 2а/0270/3933/12
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2015-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2015 року м. Київ К/800/752/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Приходько І.В.
Костенка М.І. Цвіркуна Ю.І.

розглянувши в попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Вінницької області Державної податкової служби

на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04.12.2012 р.

у справі № 2а/0270/3933/12

за позовом приватного підприємства «А.Е.К. Аграрно-експортна компанія»

до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Вінницької області Державної податкової служби

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2012 року приватне підприємство «А.Е.К. Аграрно-експортна компанія» (далі - позивач, ПП «А.Е.К. Аграрно-експортна компанія») звернулося до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Вінницької області Державної податкової служби (далі - відповідач, Вінницька ОДПІ), в якому просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 01.08.2012 р. № та № .

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 11.10.2012 р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04.12.2012 р. постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 11.10.2012 р. - скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов задоволено повністю: визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення Вінницької ОДПІ від 01.08.2012 р. № та № ; вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04.12.2012 р. і залишити в силі постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 11.10.2012 р.

Позивач у письмових запереченнях проти доводів касаційної скарги заперечував, вважає оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції прийнятим у відповідності до норм матеріального та процесуального права і просив касаційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 09.07.2012 р. по 13.07.2012 р., на підставі направлення від 09.07.2012 р. та наказу № 1480/22 від 09.07.2012 р., посадовою особою Вінницької ОДПІ на підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України було проведено позапланову виїзну документальну перевірку ПП «А.Е.К. Аграрно-експортна компанія» з питань достовірності нарахування сум податку на додану вартість по взаємовідносинах із ТОВ «Будівельна компанія «Акрополь СВ» за березень 2012 року, за результатами якої складено акт від 17.07.2012 р. № 1500/22/36547807 та зроблено висновок про порушення позивачем вимог пунктів 198.1, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого: - занижено позитивне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 18) податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2012 року на суму 122 826 грн.; - завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 19) податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2012 року на 93 676 грн.; - завищено зарахування від'ємного значення різниці поточного звітного (податкового) періоду до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 20.2) податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2012 року на 93 676 грн.

Не погоджуючись з висновками акту перевірки, позивач звернувся до податкового органу з письмовими запереченнями від 23.07.2012 р. № 23/07-1, які згідно листа Вінницької ОДПІ від 30.07.2012 р. № 26607/22, були залишені без задоволення.

На підставі вище вказаного акту перевірки відповідачем 01.08.2012 р. були винесені податкові повідомлення-рішення: № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 153 533 грн., в тому числі: 122 826 грн. - за основним платежем та 30 707 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № , відповідно до якого позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 93 676 грн.

Як вбачається з акту перевірки № 1500/22/36547807 від 17.07.2012 р. підставами для донарахування позивачу зазначених податкових зобов'язань слугували висновки перевіряючих про неправомірність формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість по господарським взаємовідносинам з ТОВ «Будівельна компанія «Акрополь СВ».

Так, з матеріалів справи вбачається, що між позивачем (Покупець) та ТОВ «Будівельна компанія «Акрополь СВ» (Постачальник) було укладено договір № 0056 від 01.03.2012 р., відповідно до якого постачальник зобов'язувався поставити і передати у власність покупця сою, а покупець зобов'язувався прийняти та оплатити товар на умовах, визначених договором.

Фактичне виконання умов зазначеного правочину підтверджується наявними в матеріалах справи копіями первинних документів бухгалтерського та податкового обліку які складені за результатами проведених операцій і містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, які узгоджуються між собою.

Разом з цим, ТОВ «Будівельна компанія «Акрополь СВ» податкові накладні за березень 2012 року було виписано згідно наказу ДПА України від 21.12.2010 р. № 969 «Про затвердження форми Податкової накладної та Порядку її заповнення», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 29.12.2010 р. за № 1401/18696. Однак, зазначений наказ втратив чинність із введенням наказу Міністерства фінансів України від 01.11.2011 р. № 1379 «Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.11.2011 р. за № 1333/20071, чим порушено пункт 201.2 статті 201 Податкового кодексу України.

Зазначена обставина слугувала підставою для перевіряючого зробити висновок про порушення позивачем пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України.

При цьому, позивачем не заперечувалось, що під час перевірки у нього дійсно в наявності були неналежно оформлені податкові накладні, а саме, вони не відповідали встановленій формі. Даний факт позивачем було виявлено ще до проведення перевірки, а тому він звернувся до ТОВ «Будівельна компанія «Акрополь СВ» з проханням видати йому податкові накладні на бланках встановленого зразку.

ТОВ «Будівельна компанія «Акрополь СВ» на виправлення допущеної помилки надало позивачу належно оформлені податкові накладні №№ 130-157 за березень 2012 року на загальну суму податку на додану вартість у розмірі 216 502 грн.

Належним чином оформлені податкові накладні позивач одержав 16.07.2012 р. та представив їх перевіряючому 17.07.2012 р., однак останній відмовився прийняти їх до уваги, у зв'язку з чим позивач звернувся до відповідача з листом № 19/07-1 від 19.07.2012 р., в якому виклав зазначені факти та посилаючись на пункт 44.7 статті 44 Податкового кодексу України, просив податковий орган врахувати їх при прийнятті рішення за результатами перевірки, однак вказана вимога була залишена Вінницькою ОДПІ без задоволення.

Судом першої інстанції у задоволенні позову було відмовлено з тих мотивів, що досліджувані під час податкової перевірки податкові накладні оформлені з порушенням вимог статті 201 Податкового кодексу України, скарга на контрагента, що їх виписав, позивачем не подавалась, податковий кредит в декларації за березень 2012 року було визначено саме на підставі зазначених накладних, в наслідок чого суми податку на додану вартість за період, що перевірявся по взаємовідносинах з ТОВ «Будівельна компанія «Акрополь СВ», позивачем неправомірно віднесені до складу податкового кредиту, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення не підлягають скасуванню.

Суд апеляційної інстанції постанову окружного адміністративного суду скасував та прийняв нову постанову про задоволення позову, з чим погоджується колегія суддів касаційної інстанції, виходячи з наступного.

Згідно підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до частини дев'ятої пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Згідно з абзацом 11 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України у разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту.

Як було зазначено вище, ТОВ «Будівельна компанія «Акрополь СВ» не відмовилось надати належним чином оформлені податкові накладні позивачу на його звернення, а відтак й відсутні підстави для оскарження дій контрагента-постачальника.

Відповідно до пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Пунктом 44.7 статті 44 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який призначив проведення перевірки, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи).

Протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, визначені в акті перевірки як відсутні.

У разі якщо під час проведення перевірки платник податків надає документи менше ніж за три дні до дня її завершення або коли надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу менше ніж за три дні до дня завершення перевірки, проведення перевірки продовжується на строк, визначений статтею 82 цього Кодексу.

У разі якщо надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу після завершення перевірки або у разі надання таких документів відповідно до абзацу другого цього пункту, контролюючий орган має право не приймати рішення за результатами проведеної перевірки та призначити позапланову документальну перевірку такого платника податків.

Таким чином, виходячи зі змісту зазначених положень Податкового кодексу України, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем безпідставно не взято до уваги надані позивачем податкові накладні в триденний термін з моменту одержання акту перевірки, оформлені відповідно до наказу Міністерства фінансів України № 1379 від 01.11.2011 р., та які підтверджують право позивача на нарахування податкового кредиту з податку на додану вартість за результатами здійснення господарської операції.

При вирішенні спору судом першої інстанції зазначене не було враховане.

З урахуванням викладеного, висновки податкового органу, зазначені в акті податкової перевірки про вчинення платником податків порушень податкового законодавства, щодо неправомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість по взаєморозрахунках з вказаним контрагентом за період, що перевірявся, мають характер припущень та є необґрунтованими, а відтак, не можуть бути покладені в основу спірних податкових повідомлень-рішень.

У зв'язку з чим колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що в діях суду першої інстанції вбачається порушення норм права, що призвели до неправильного вирішення спору, і висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення заявлених позовних вимог не відповідають обставинам справи.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Проте податковий орган цього обов'язку не виконав.

Відповідно до частини третьої статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що судом апеляційної інстанції виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 2201, 223, 230, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Вінницької області Державної податкової служби - відхилити.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04.12.2012 р. у справі № 2а/0270/3933/12 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, що встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя підпис І.В. Приходько
Судді: підпис М.І. Костенко
підпис Ю.І. Цвіркун