Справа № 2а-4641/10/1770
Суддя: Кравчук Т.О.
Дата ухвалення: 2015-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а-4641/10/1770

26 січня 2015 року м. Рівне
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Кравчук Т.О. при секретарі судового засідання Цвіркун О.О. за участю:

представників позивача: Різняк В.С., Вітошка Ю.Г.,

представника відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Приватного підприємство "Автотехнологія"
до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:

28.09.2010 року до Рівненського окружного адміністративного суду звернулось Приватне підприємство «Автотехнологія» з позовом до Державної податкової інспекції у м. Рівне про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень від 02.09.2010 року №/3, від 23.06.2010 року №/2, від 15.04.2010 року №/1, від 10.02.2010 року №/0.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 19.11.2010 року адміністративний позов задоволено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2013 року скасовано постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 19.11.2010 року. Прийнято нову постанову, якою в задоволені позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09.09.2014 року постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2013 року та постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 19.11.2010 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 26.09.2014 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що до 30.06.2008 року він знаходився на спрощеній системі оподаткування і Закон України «Про оподаткування прибутку підприємств», як і інші нормативно-правові акти, не передбачають включення до складу валового доходу підприємства дебіторської заборгованості за продукцію (товари, роботи, послуги), відвантажені до переходу підприємства на загальну систему оподаткування. Вважає дії платника правомірними, оскільки в момент відвантаження товарів (робіт, послуг) база обкладення єдиним податком не виникала, так як виручка від реалізації продукції не надходила, а правило першої події не застосовується. Крім цього, на час проведення перевірки частина згаданої дебіторської заборгованості залишалась неповернутою, а частина була погашена шляхом заліку зустрічних вимог.

У судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги, просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 02.09.2010 року №/3, від 23.06.2010 року №/2, від 15.04.2010 року №/1, від 10.02.2010 року №/0, з підстав, викладених у позовній заяві, просили суд позов задовольнити.

Відповідач подав суду письмові заперечення проти адміністративного позову, відповідно до яких позовні вимоги не визнає, та зазначає, що згідно із статтею 1 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування" № 746/99 від 28.06.1999 року (із змінами та доповненнями), спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для юридичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності будь-якої організаційно-правової форми та форми власності, в яких за рік середньооблікова чисельність працюючих не перевищує 50 осіб і обсяг виручки яких від реалізацій продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 1000000 грн.

Згідно статті 3 Указу Президента № 746/99, суб'єкт підприємницької діяльності - юридична особа, який перейшов на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, сплачує єдиний податок за ставкою 6 або 10 відсотків суми виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг).

Враховуючи, що об'єктом оподаткування єдиним податком є виручка від реалізації, дані обсяги відвантажених товарів, послуг до 30.06.2008 року не були включені до об'єкту оподаткування.

Пунктом 4.1 статті 4 Закону України № 283/97-ВР (із змінами та доповненнями) передбачено, що валовий дохід - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за її межами.

Пунктом 11.3.1 Закону № 283/97-ВР передбачено, що датою збільшення валового доходу вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку в оплату товарів (робіт, послуг) що підлягають продажу, у разі продажу товарів (робіт, послуг) за готівку - дата її оприбуткування в касі платника податку, а за відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного надання результатів робіт (послуг) платником податку.

На порушення п.п. 11.3.1 п. 11.3 статті 11, п.4.1 статті 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» в редакції від 22.05.1997 року № 283/97-ВР (із змінами та доповненнями), позивачем не включено до складу валового доходу суму оплати по товарах, відвантажених та не оплачених до 30.06.2008 року, а саме коли підприємство знаходилось на спрощеній системі оподаткування за ставкою єдиного податку в розмірі 6%, на суму 164484,03 грн.

В судове засідання 10.02.2014 року представник відповідача не з'явився.

Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши представлені документи та інші зібрані по справі матеріали, з урахуванням зауважень суду касаційної інстанції, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Приватне підприємство «Автотехнологія» є юридичною особою, що зареєстрована 02.06.2004 року виконавчим комітетом Рівненської міської ради, з 04.06.2004 року взято на податковий облік у органах державної податкової служби.

У вересні 2009 року на підставі направлення від 12.01.2010 року №8/23-100 Державною податковою інспекцією у Рівненському районі проведено планову виїзну перевірку Приватного підприємства «Автотехнологія» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2006 року по 30.09.2009 року, валютного та іншого законодавства за вказаний період (акт перевірки від 01.02.2010 року № 85/23-100/33001116)

В акті перевірки зазначено, зокрема, що Приватне підприємство «Автотехнологія» з 01.10.2006 року по 30.06.2008 року було на спрощеній системі оподаткування та являлось платником єдиного податку за ставкою 6%; з 01.07.2008 року по 30.09.2009 року на загальній системі оподаткування.

В розділі 3.1 «Податок на прибуток» акту зазначено, зокрема, що за період з 01.07.2008 року по 30.09.2009 року Приватним підприємством «Автотехнологія» задекларовано скоригований валовий дохід в сумі 5464412 грн.

Перевіркою достовірності відображених показників у поданих деклараціях з податку на прибуток підприємства за період з 01.07.2008 року по 30.09.2009 року встановлено заниження задекларованих суб'єктом господарювання показників у рядку 01.1 декларацій «Доходи від продажу товарів (робіт, послуг)» всього у сумі 164484 грн., в тому числі за III квартал 2008 року в сумі 164484 грн.

На порушення п.п. 11.3.1 п.11.3 ст. 11, п.4.1 ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» в редакції від 22.05.1997 року № 283/97-ВР із змінами та доповненнями, Приватним підприємством «Автотехнологія» не включено до складу валового доходу суму оплати по товарах, відвантажених, та не оплачених до 30.06.2008 року, а саме коли підприємство знаходилось на спрощеній системі оподаткування за ставкою єдиного податку в розмірі 6%.

Враховуючи, що об'єктом оподаткування єдиним податком є виручка від реалізації, дані обсяги відвантажених товарів, послуг до 30.06.2008 року не були включені до об'єкту оподаткування.

Перевіркою повноти визначення валових витрат за період з 01.07.2008 року по 30.09.2009 року не встановлено їх заниження або завищення.

Перевіркою повноти визначення амортизаційних відрахувань за період з 01.07.2008 року по 30.09.2009 року не встановлено їх заниження або завищення.

В розділі 4 «Висновок» акту зазначено, зокрема, що перевіркою встановлено порушення п.п. 11.3.1 п. 11.3 ст. 11, п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» в редакції від 22.05.1997 року № 283/97-ВР із змінами та доповненнями, підприємством занижено податок на прибуток за 2008 рік в сумі 41121 грн., в тому числі за III квартал 2008 року 41121 грн.

За результатами перевірки Державною податковою інспекцією у Рівненському районі області прийнято декілька податкових повідомлень-рішень. Рішення, що оскаржується в даній адміністративній справі від 10.02.2010 року №/0, згідно з яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 61681,5 грн., з яких: 41121,75 грн. - за основним платежем, 20560,5 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням від 10.02.2010 року №/0, оскаржив його до вищестоящого податкового органу в порядку апеляційного узгодження, проте, за результатами розгляду скарги позивача податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Однак, за результатами розгляду скарг податковим органом надіслано на адресу позивача податкові повідомлення: від 15.04.2010 року №/1, від 23.06.2010 року №/2, від 02.09.2010 року №/3.

Не погоджуючись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями позивач оскаржив їх до суду.

В судовому засіданні представники позивача пояснили суду, щодо що відповідно до статті 3 Закону № 283/97-ВР, об'єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу на суму валових витрат та суму амортизаційних відрахувань. Крім того, просили звернути увагу, що відповідач неправомірно ототожнив поняття «прибуток» та «валовий дохід», не взявши до уваги валові витрати платника, фактично застосувавши до позивача одночасно норми спрощеної системи оподаткування з нарахуванням податку на прибуток. Представники зазначили, що на час проведення перевірки та прийняття оспрюваних податкових повідомлень-рішень було відсутне чітке законодавче врегулювання в частині оподаткування дебіторської заборгованості платника при переході зі спрощеної на загальну систему оподаткування, тому просили звернути увагу суду на листи роз'яснення надані податковим органом у період прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень та на чітке врегулювання цього питання відповідно до Податкового кодексу України вже станом на час повторного вирішення даної справи та прийняття відповідного рішення.

Як встановлено судом, на виконання умов договору між Відкритим акціонерним товариством «Луцький автомобільний завод» було укладено договір про надання послуг. На виконання такого договору позивачем надано Відкритим акціонерним товариством «Луцький автомобільний завод» послуги: по виготовленню та встановленню поличок на суму 12460,80 грн., включаючи ПДВ, послуги по заміні компресора кондиціонера на суму 3192,00 грн. включаючи ПДВ. Дебіторська заборгованість разом з ПДВ склала 15652,80 грн. (без ПДВ 13044,00 грн.). Оплачено на розрахунковий рахунок 50% заборгованості з ПДВ 7826,40 грн. (без ПДВ 6522,00 грн.) Судом встановлено, що фактичні витрати по наданих послугах відображені в калькуляціях 50% їх суми складають 5805,33 грн. Різниця фактично отриманих коштів та понесених витрат склала 716,67 грн. Залишок непогашеної заборгованості на момент закінчення перевірки 7826,40 грн.

В жовтні 2009 року між позивачем (кредитор) та Товариством «Луцький автомобільний завод» («Первісний боржник») та Дочірнім підприємством «Автоскладальний завод №1» ВАТ «ЛаУЗ» («Новий боржник» укладено договір від 30.10.2009 року №215/09 про переведення боргу.

На виконання умов договору між позивачем та Закритим акціонерним товариством «Бориспільській автозавод» відвантажено сидіння по накладних від 10.06.2008 року №23 на суму 24593,71грн., №24 від 27.06.2008 року на суму 21347,71 грн. Разом з ПДВ на суму 45941,42 грн. (без ПДВ на суму 38284,52 грн.). Фактичні витрати на виготовлення сидінь згідно фактичних поданих калькуляцій складають:

сидіння СП АТТ-100-002-120 шт. х 291,67 = 35000,16 грн. (де 291,67 грн. - це фактична собівартість одиниці);

сидіння СП АТТ-100-001-35 шт. x 295,09 = 10328,13 грн.;

сидіння СП АТТ-201-002-(П,Л) 24 шт. х 289,74 = 6952,72 грн.

Разом понесені витрати на суму 52281,01 грн., тобто такий продаж є збитковим.

На виконання умов договору між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Галицький автозавод» надано послуги по облаштуванню автобуса «ГалАз» на суму 31188,00 грн. (без ПДВ на суму 25990,00 грн.). Понесені витрати згідно поданої калькуляції на суму 24128,61 грн. Різниця між отриманими надходженнями та понесеними витратами 1861,39 грн.

Щодо отриманих коштів за надані послуги фізичною особою підприємцем ОСОБА_4, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що підприємство саме не несе витрати по орендних платежах, так як орендує складські, виробничі та офісні приміщення, в підтвердження чого суду додані договори оренди. Орендовані приміщення частково віддаються в суборенду. Витрати по орендних платежах складають 30000,00 грн. в місяць, тобто значно перевищують надходження отримані від суборенди.

Від ПП: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, приватного підприємства: «Біверс», «ГМТ», Товариство з обмеженою відповідальністю «Будагрохім», Товарситво з обмеженою відповідальністю «Грнадмайстер», Товариство з обмеженою відповідальністю «Лімниця», Товариство з обмеженою відповідальністю «Ріанна», Товариство з обмеженою відповідальністю «Західметал» надходили кошти по договорах суборенди, а також компенсація за невикористану електроенергію згідно договорів про спільне використання електромереж підприємства, тобто прибуток не виникає.

Такий вид оплати, як компенсація вартості використаної електроенергії, опалення не спричиняє виникнення прибутку, результат операції нульовий, так як підприємство отримує компенсацію за попередньо понесені витрати.

Крім того, заборгованість по «Луцькому автомобільному заводу» в сумі 7826,40 грн. на момент перевірки не поступала на рахунок, по Товариству з обмеженою відповідальністю «Західно-Український автомобільний дім» заборгованість в сумі 8200,00 грн. віднесена до безнадійної, на рахунок не поступала, по Товариству з обмеженою відповідальністю «Комфорт-Сервіс» заборгованість 29594,06 грн. на рахунок не поступала, оформлено залік зустрічних вимог. Загальна суму коштів, що не поступали на рахунок 45620,46 грн.

По ПП ОСОБА_10 товари відвантажені по ціні придбання, прибуток не виникає.

Тобто, різниця між фактично отриманими коштами (доходами) та понесеними витратами по вказаних вище окремих операціях складає 716,67 + 1861,39 = 2578,06 грн.

Однак, загальний фінансовий результат від усіх операцій за 2008 рік, тобто коли підприємство знаходилось і на єдиному податку (І півріччя) і на загальній системі оподаткування (ІІ півріччя) згідно даних балансу - це збиток 1000,00 грн.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

При вирішенні даного адміністративного спору суд виходить з того, що умови, порядок, розміри оподаткування прибутку підприємств на час проведення перевірки позивача та прийняття спірних податкових повідомлень-рішень визначались відповідно до Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» в редакції від 22.05.1997 року № 283/97-ВР із змінами та доповненнями, (далі Закон № 283/97-ВР).

Відповідно до пункту 4.1 статті 4 Закону № 283/97-ВР, валовий дохід - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отириманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошові, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за її межами.

Згідно з підпунктом 11.3.1 пункту 11.3 статті 11 Закону № 283/97-ВР, датою збільшення валового доходу вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), що підлягають продажу, у разі продажу товарів (робіт, послуг) за готівку - дата її оприбуткування в касі платника податку, а за відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного надання результатів робіт (послуг) платником податку.

Зазначені норми Закону № 283/97-ВР відособлено не визначають порядок, умови та розмір оподаткування прибутку підприємств, а повинні розглядатися в контексті інших норм вказаного закону.

Зокрема, згідно статті 3 Закону № 283/97-ВР, об'єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на:

суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону;

суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону.

Згідно пункту 5.1 статті 5 Закону № 283/97-ВР, валові витрати виробництва та обігу (далі - валови витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з підпунктом 8.1.1 статті 8 Закону № 283/97-ВР, під терміном "амортизація" основних фондів і нематеріальних активів слід розуміти поступове віднесення витрат на їх придбання, виготовлення або поліпшення, на зменшення скоригованого прибутку платника податку у межах норм амортизаційних відрахувань, установлених цією статтею.

Відповідно пункту 11.1 Закону № 283/97-ВР, для цілей цього Закону використовуються такі податкові періоди: календарні квартал, півріччя, три квартали, рік.

Податковий період починається з першого календарного дня податкового періоду і закінчується останнім календарним днем податкового періоду.

У разі, коли особа береться на облік податковим органом як платник цього податку всередині податкового періоду, то перший звітний податковий період розпочинається з дати, на яку припадає початок такого обліку, та закінчується останнім календарним днем наступного податкового періоду.

Згідно підпункту 11.2.1 Закону № 283/97-ВР, датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку;

або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг).

До 30.06.2008 року Приватне підприємство «Автотехнологія» здійснило в межах господарської діяльності операції з реалізації товарів (робіт, послуг). На час відвантаження таких товарів (робіт, послуг) підприємство перебувало на спрощеній системі оподаткування й сплачувало єдиний податок за ставкою 6% від виручки за такі товари (роботи, послуги).

Перевіркою встановлено, що виручка за такі товари (роботи, послуги) до переходу підприємства на загальну систему оподаткування не надходила, відтак об'єкт оподаткування єдиним податком не виникав, що відповідає статті 3 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" № 727/98 від 03.07.1998 року (далі - Указ 727/98).

За висновком податкового органу, дебіторська заборгованість, що виникла в період перебування платника на спрощеній системі оподаткування за ставкою 6%, підлягає оподаткуванню на підставі та за ставкою, визначеними Законом № 283/97-ВР.

Однак, суд не погоджується з висновками податкового органу, оскільки вважає, що такий висновок не грунтується на законі.

Фактично, податковий орган спірними податковими повідомленнями-рішеннями визначив платнику податку податкове зобов'язання за платежем "Податок на прибуток" не з прибутку, одержаного платником у звітному періоді (III квартал 2008 року), а з суми валового доходу, збільшеної на підставі акту перевірки на суму дебіторської заборгованості, яка залишилась зі спрощеної системи оподаткування (до III кварталу 2008 року).

В статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Принцип верховенства права пред'являє ряд вимог до закону, зокрема вимогу про якість закону та вимогу про обгрунтоване застосування закону. Закон має бути передбачуваним, тобто особа має право передбачати чіткі наслідки, що можуть бути до неї застосовані на підставі закону.

Відповідно до статті 6 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" № 727/98 від 03.07.1998 року, суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником податку на прибуток.

Позивач, здійснюючи господарську діяльність на спрощеній системі оподаткування до 30.06.2008 року, мав право згідно Указу 727/98 розраховувати, що при одержанні виручки внаслідок здійснених господарських операцій, буде зобов'язаний сплатити в бюджет податок, розмір якого становитиме 6% від суми такої виручки, а також підставне право розраховувати на те, що норми Закону № 283/97-ВР до оподаткування такої виручки не можуть бути застосовані.

Після переходу з 01.07.2008 року на загальну систему оподаткування, позивач мав підставне право розраховувати, що об'єкт оподаткування його доходу буде становити згідно з положеннями Закону № 283/97-ВР прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на:

суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону;

суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону.

Разом з тим, розглядом справи встановлено, що податковий орган фактично визначив об'єктом оподаткування не прибуток платника, визначений відповідно до статті 3 Закону № 283/97-ВР.

В акті перевірки податковий орган зазначив, що донарахував до складу валового доходу позивача дебіторську заборгованість, яка утворилась за період перебування платника на спрощеній системі оподаткування.

Датою збільшення валового доходу в розумінні підпункту 11.3.1 пункту 11.3 статті 11 Закону № 283/97-ВР вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), що підлягають продажу, у разі продажу товарів (робіт, послуг) за готівку - дата її оприбуткування в касі платника податку, а за відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного надання результатів робіт (послуг) платником податку.

Тобто, закон визначає дві події, дата першої з яких є датою збільшення валового доходу: дата зарахування (оприбуткування) коштів за товари (роботи, послуги), які підлягають продажу в подальшому, або дата відвантаження товарів (фактичного виконання робіт, надання послуг).

При цьому в законі чітко вказано про те, що одна з таких подій повинна відбутися раніше.

В спірній ситуації товари були відвантажені (роботи виконані, послуги надані) до 30.06.2008 року. Кошти дебіторської заборгованості за такі товари (роботи, послуги) частково надійшли на рахунок позивача в банку в III кварталі 2008 року, а частково не одержані до часу розгляду справи судом. Вказані обставини сторонами не оспорюються, відтак судом під сумнів не ставляться. Тобто, дата відвантаження товарів (виконання робіт, надання послуг) відбулася першою по відношенню до дати надходження (оприбуткування) коштів за такі товари (роботи, послуги).

Однак, така подія не може розцінюватися як перша в розумінні підпункту 11.3.1 пункту 11.3 статті 11 Закону № 283/97-ВР, оскільки припадала на період перебування позивача на спрощеній системі оподаткування, відтак до нього вказаний закон не застосовувався.

В своїх запереченнях представник відповідача, обгрунтовуючи правомірність оспорюваних податкових повідомлень-рішень, зазначив, що вважає обидві вказані події першими, рівноцінними для настання наслідку - збільшення валового доходу.

Суд з таким твердженням не погоджується, оскільки закон чітко пов'язує дату збільшення валового доходу з настанням однієї з них, яка відбулася в часі першою.

Таким чином, суд вважає, що податковий орган, збільшивши позивачу валові доходи за III квартал 2008 року, діяв всупереч підпункту 11.3.1 пункту 11.3 статті 11 Закону № 283/97-ВР, а платник вказану норму закону не порушував.

Крім цього, закон чітко визначає, в який спосіб обраховується прибуток, з якого платнику належить сплатити податок до бюджету: сума скоригованого валового доходу звітного періоду підлягає зменшенню на суму валових витрат платника податку та суму амортизаційних відрахувань.

Як вбачається з акту перевірки, при перевірці правильності нарахування валових витрат та амортизаційних відрахувань за період з 30.06.2008 року по 30.09.2009 року порушень виявлено не було.

Вказаний період охоплював період після переходу позивача на загальну систему оподаткування, в той час як його витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів (робіт, послуг), були понесені до 30.06.2008 року, однак до такого періоду не можуть бути застосовані норми Закону № 283/97-ВР.

Факти відвантаження товарів, виконання робіт, надання послуг, та відповідно понесених витрат в зв'язку з виготовленням таких товарів та виконанням робіт (наданням послуг) позивачем в період до 30.06.2008 року повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

актами здачі-прийняття робіт (надання послуг): акт здачі-прийняття робіт №ОУ-0000300, акт здачі-прийняття робіт №ОУ-0000494, акт здачі-прийняття робіт №ОУ-0000296, акт здачі-прийняття робіт №ОУ-0000229, акт здачі-прийняття робіт №ОУ-0000246, акт здачі-прийняття робіт №ОУ-0000262, акт здачі-прийняття робіт №ОУ-0000293, акт здачі-прийняття робіт №ОУ-0000302, акт здачі-прийняття робіт №ОУ-0000286, акт здачі-прийняття робіт №ОУ-0000297;

видатковими накладними: видаткова накладна від 10.06.2008 року №РН-0000023, видаткова накладна від 27.06.2008 року №РН-0000024, видаткова накладна від 27.06.2008 року РН-0000005, видаткова накладна від20.12.2007 року №РН-0000016;

калькуляціями виробництва: СП АТТ-100-001, СП АТТ-100-002, СП АТТ-201-П,Л, на облаштування автобуса «ГалАз», витрат на теплопостачання за грудень 2007 року, витрат на теплопостачання за січень 2008 року, витрат на теплопостачання за березень 2008 року, витрат на теплопостачання за квітень 2008 року, виробництва полички бокової кондиціонерної за грудень 2007 року, на заміну компресора кондиціонера, за грудень 2006 року (шифр показників:вартість послуг електропостачання), з 01 листопада 2009 року (шифр показників: вартість послуг електропостачання);

рахунками-фактурою: рахунок-фактура від 27.06.2008 №СФ-0000343, рахунок фактура від 18.06.2008 року №СФ-0000310, рахунок-фактура від 03.06.2008 року №СФ-0000291, рахунок-фактура від 31.03.2008 року №СФ-0000166, рахунок-фактура від 07.05.2008 року №СФ-0000221, рахунок-фактура від 29.12.2007 року №СФ-0000537, рахунок-фактура від 31.01.2008 року №СФ-0000050, рахунок-фактура від 18.06.2008 року №СФ0000297.

Щодо тверджень представника відповідача в запереченнях про те, що в ході перевірки платник не представив контролюючому органу первинні документи на підтвердження витрат, пов'язаних з виробництвом товарів (виконанням робіт, наданням послуг), суд зазначає наступне.

З дослідженого акту перевірки судом встановлено, що позивачем підтверджено, що використані при проведенні перевірки первинні, бухгалтерські та інші документи достовірні, надані в повному обсязі, а додаткові (інші) документи, що свідчать про діяльність суб'єкта господарювання (спростовують викладені в акті перевірки факти) за період, що перевірявся, відсутні.

Оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства в період проведення перевірки позивача та прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень здійснювалось відповідно до Порядку, затвердженого наказом ДПА України від 10.08.2005 року № 327, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 року № 925/11205, із змінами та доповненнями та чинного на момент проведення перевірки та прийняття оскаржуваних рішень.

Згідно п.п. 2.3.2 Порядку, за кожним відображеним в акті фактом порушення податкового законодавства необхідно, зокрема:

висвітлити показники, які відображаються суб'єктом господарювання у податковій та іншій звітності, та фактичні показники, виявлені в ході перевірки на підставі первинних документів податкового та бухгалтерського обліку суб'єкта господарювання у розрізі періодів в грошових одиницях, передбачених звітністю;

у разі виявлення розбіжностей чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті нормативно-правових актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків, в якому дане порушення здійснено, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб суб'єкта господарювання щодо встановлених порушень;

зазначити первинний документ, на підставі якого вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку (навести кореспонденцію рахунків операцій), та інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення;

у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів. При цьому до акта перевірки додаються пояснення посадових осіб або інших працівників суб'єкта господарювання (у межах їх компетенції), що перевіряється щодо відсутності первинних та інших документів;

у разі відмови посадових осіб суб'єкта господарювання надати перевіряючим письмові пояснення щодо встановлених порушень та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, факти відмови відобразити в акті.

В акті перевірки будь-які застереження щодо пояснень посадових осіб платника за фактами виявлених порушень, а також щодо ненадання контролюючому органу необхідних документів, відсутні, відтак суд вважає, що такі пояснення та додаткові документи від позивача в ході перевірки контролюючим органом не запитувалися.

Отже, об'єкт оподаткування визначений фактично з валових доходів платника, а амортизаційні відрахування та валові витрати, пов'язані з одержанням таких доходів, до уваги не взяті, що є свідченням надмірного нарахування платнику податку на прибуток.

Як вбачається з ухвали суду Вищого адміністративного суду України, колегія суддів касаційної інстанції зазначила про те, що для з'ясування обставин справи судам необхідно перевірити доводи фактичного надання результатів робіт (послуг) платником податку та з'ясувати, яка саме частина коштів від реалізації товарів надійшла на рахунок позивача, а також надати належну правову оцінку щодо суми доходу одержаної після переходу на загальну систему спадкування.

Так, судом було взято до уваги вказані зауваження та встановлено наступне.

Згідно з пунктом 4.1 статті 4 Закону №283/97ВР,валовий дохід -загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності,отриманого(нарахованого) протягом звітного періоду.

Крім того, статтею 11 ЗУ «Про оподаткування прибутку підприємств» №283/97-ВР встановлені правила ведення податкового обліку. Зокрема, п.11.3. ст. 11 Закону, прописано правила визначення дати збільшення валового доходу, тобто дати з якої у платника податку виникає обов'язок збільшити валовий дохід.

Згідно п.п.11.3.1., п.11.3., ст.11 того ж Закону, датою збільшення валового доходу вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

- або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), що підлягають продажу,тобто аванси отримані;

- або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного надання результатів робіт (послуг).

Згідно п.5.1 статті 5 Закону №283/97-ВР.,валові витрати виробництва та обігу -сума будь-яких витрат платника податку,що придбаваються таким платником для їх подальшого використання у господарській діяльності.

Оскільки перша подія-відвантаження товарів,робіт (послуг) відбулась під час перебування підприємства на спрощеній системі оподаткування, а друга подія - отримання частини грошових коштів (виручки) за такі відвантажені товари,роботи (послуги) уже після переходу на загальну систему оподаткування, то сума таких коштів (надходжень) повинна оподатковуватись за правилами загальної системи оподаткування, що передбачають оподаткування прибутку, який визначається як позитивна різниця між валовими доходами та валовими витратами і амортизаційними відрахуваннями на підставі п.3.1 ст.3 Закону №283/97-ВР, тобто об'єктом оподаткування є не дохід, а прибуток.

Отже, якщо відображати валовий дохід за другою подією,тобто на дату отримання виручки,то відповідно, в цій ситуації на підставі п.5.1 Закону «Про оподаткування прибутку підприємств» №283/97-ВР у підприємства виникає право на відображення валових витрат та амортизаційних відрахувань , які безпосередньо пов'язані з отриманням таких доходів у тому самому податковому періоді, в якому одержано кошти та збільшено валовий дохід.

Належним чином та всебічно дослідивши матеріали справи,а також надані докази суд дійшов висновку,що частина коштів в сумі 45620,46 грн. на поточний рахунок підприємства взагалі не поступала і не повинна була визнаватися доходом: на заборгованість в сумі 29594,06 грн. оформлено Договір про залік зустрічних вимог з Товариством з обмеженою відповідальністю «Комфорт-Сервіс», на заборгованість в сумі 7826,40 грн. оформлено Договір про переведення боргу з відкритого акціонерного товариства «ЛуАЗ» на інше підприємство,заборгованість в сумі 8200,00 грн. по Товариству з обмеженою відповідальністю «Західно-Український автомобільний дім» віднесена до безнадійної.

На решту поступлень, які визнано доходами позивачем надано первинні документи-накладні,акти виконаних робіт,договори на виконання робіт(послуг),оборотно-сальдові відомості та картки рахунків по розрахунках з контрагентами ,банківські виписки,аналізи бухгалтерських рахунків, а також калькуляції, що підтверджують витрати ,безпосередньо пов'язані з отриманням таких доходів.

Так, по Закритому акціонерному товариству «Бориспільський автозавод» по накладних відвантажено продукції на суму 38284,52 грн., фактична собівартість відвантаженої продукції склала 52281,01 грн.,тобто даний продаж є збитковим; по ПП ОСОБА_10 здійснено повернення раніше придбаних товарів по їх собівартості на суму 43676,39 грн.,прибуток не виникає; по Товариству з обмеженою відповідальністю «Галицький автозавод» надано послуги на суму 25990,00 грн., понесені витрати згідно поданої калькуляції-24128,61 грн. Різниця між отриманими надходженнями та понесеними витратами - 1861,39 грн.

По ПП ОСОБА_4 надано послуги з суборенди в сумі 5419,38 грн., отримана компенсація за використану електроенергію в сумі 633,96 грн., по ПП ОСОБА_6, по ПП ОСОБА_7, ПП ОСОБА_9, ПП ОСОБА_5, Товариство з обмеженою відповідальністю «Радема», Товариство з обмеженою відповідальністю «Ріанна», Товариство з обмеженою відповідальністю «Західметал», Товариство з обмеженою відповідальністю «Грандмайстер» отримана компенсація за використану електроенергію згідно договорів про спільне використання електромереж підприємства субспоживачами в сумі 5893,58 грн.

По даних операціях прибуток не виникає,так як згідно Закону «Про оподаткування прибутку підприємств» №283/97-ВР, якщо орендодавець отримує від орендаря відшкодування витрат за спожиту електроенергію,то при обчисленні об'єкта оподаткування орендодавець враховує суми такої компенсації у складі валових доходів, а суму коштів сплачену постачальнику електроенергії - у складі валових витрат.

Загальний результат по операціях з контрагентами , що були досліджені судом є збитковим,тобто об'єкт оподаткування - прибуток не виникає.

За даними Звіту про фінансові результати за 2008 рік діяльність підприємства є збитковою. Збиток склав 1000,00 грн.

Отже,як видно з матеріалів справи, податковий орган визначив податкові зобов'язання платнику податку на прибуток не за фактом одержання прибутку,як це прямо передбачено ст.3 Закону №283/97-ВР, а за фактом надходження коштів на розрахунковий рахунок ,тобто з доходів, а валові витрати та амортизаційні відрахування, пов'язані з одержанням таких доходів, до уваги не були взяті, атому нарахування податку на прибуток є неправомірним.

За наведених обставин позов підлягає задоволенню.

Поряд з обумовленим, Постановою КМ України №229 від 20.03.2013 року утворено, як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства доходів і зборів згідно з додатком № 1 та реорганізовано шляхом приєднання до відповідних територіальних органів Міністерства доходів і зборів територіальні органи Державної податкової та Державної митної служби згідно з додатком №2. З названих додатків вбачається, що Державна податкова інспекція у м.Рівне реорганізована в Державну податкову інспекцію у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області. Однак, Постановою КМ України №311 від 06.08.2014 року утворено, як юридичнi особи публiчного права територiальнi органи Державної фiскальної служби за перелiком згiдно з додатком 1 та реорганiзовано територiальнi органи Мiнiстерства доходiв i зборiв шляхом їх приєднання до вiдповiдних територiальних органiв Державної фiскальної служби за перелiком згiдно з додатком 2.

Відповідно до ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

Тому, суд допустив процесуальну заміну відповідача - Державну податкову інспекцію у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області на Державну податкову інспекцію у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 3,40 грн. Доказів понесення інших судових витрат позивач суду не надав.

Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору у сумі 3,40 грн. підлягають присудженню з Державного бюджету на користь позивача.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області від 02.09.2010 року №/3, від 23.06.2010 року №/2, від 15.04.2010 року №/1, від 10.02.2010 року №/0.

Присудити на користь позивача Приватного підприємства "Автотехнологія" із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 3 (три) гривні 40 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Кравчук Т.О.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 29 січня 2014 року.