Справа № 490/2936/14
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

27 січня 2015 р.м.ОдесаСправа № 490/2936/14

Категорія: 10.3 Головуючий в 1 інстанції: Подзігун Г.В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Танасогло Т.М.,

суддів Бойка А.В.,

Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на постанову Центрального районного суду міста Миколаєва від 14 серпня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про оспорювання дій щодо нарахування та виплати грошової допомоги в зв`язку з отриманням інвалідності в зв`язку з проходженням військової служби,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання противоправним наказ військової частини НОМЕР_1 від 16 червня 2010 року №237 в частині визначення розміру одноразової грошової допомоги для виплати позивачу, як інваліду третьої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення щодо нарахування та виплати йому одноразової грошової допомоги, як інваліду третьої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, врахувавши склад грошового забезпечення, що встановлений Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; стягнення з відповідача на користь позивача одноразової грошової допомоги в розмірі 46 858,79 грн.

Постановою Центрального районного суду міста Миколаєва від 14 серпня 2014 року позов - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ військової частини НОМЕР_1 від 12 червня 2010 року №237 в частині визначення розміру одноразової грошової допомоги для виплати позивачу як інваліду третьої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби. Стягнуто з відповідача на користь позивача неодоотриману суму одноразової допомоги в розмірі 46 858,79 грн. та судові витрати в розмірі 3,40 грн.

В апеляційній скарзі військової частини НОМЕР_1 ставиться питання про скасування постанови в зв`язку з тим, що вона постановлена з порушенням норм матеріального права, а також що у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Відповідно до приписів ст. 197 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції, може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд за їх участю, а також у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги військової частини НОМЕР_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

ОСОБА_1 проходив військову службу в складі Збройних Сил України.

Наказом Командувача ВС МВС України від 04 вересня 2009 року №97о/с позивач звільнений з військової служби в запас ЗС України за п.«б» ч.6 ст.26 (за станом здоров`я) Закону України «про військовий обов`язок і військову службу»

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16 червня 2010 року «Про виплату грошової допомоги» №237, позивачу на підставі Постанови КМ України від 28 травня 2008 року «Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення ( контузії, травми, або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців» №499 та Довідки МСЕК серії МСЕ-09 №056130 від 16 вересня 2009 року виплачена одноразова грошова допомога у розмірі 58 779 грн. в зв`язку з настанням інвалідності III групи в період проходження військової служби в розмірі 36 місячного грошового забезпечення.

Сума вищевказаної виплати склала 58 779 грн., що підтверджується записом в ощадній книжці, зробленій посадовими особами відділення Ощадного Банку України №8351/032 від 19 червня 2010 року. При цьому, позивачу виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 58 211,01 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, розмір одноразової грошової допомоги необхідно визначати з урахуванням грошового забезпечення на момент звільнення, як то встановлено Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки постанова Кабінету Міністрів України №499 від 28 травня 2008 року обмежує права позивача, тому оскаржуваний наказ є протиправним та підлягає скасуванню, а відповідачем позивачу незаконного не доплачено кошти в розмірі 46 858,79 грн.

Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

В апеляційній скарзі військової частини НОМЕР_1 вказується, що рішення суду першої інстанції є неправильним, підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідно до ч.2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Кабінету Міністрів України надано право визначати умови виплати одноразової грошової допомоги, тому при нарахуванні та виплаті вказаної допомоги відповідачем правомірно застосовано Постанову Кабінету Міністрів України від28 травня 2008 року №499.

Судова колегія не приймає до уваги ці доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

За змістом ч.2 ст. 16 зазначеного Закону у разі інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності військовослужбовцю виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

На виконання цієї статті вказаного Закону Кабінет Міністрів України постановою від 28 травня 2008 року №499 затвердив Порядок, згідно з пп.2 п.2 якого одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), зокрема інвалідам ІІІ групи, у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, у розмірі 36-місячного грошового забезпечення.

Абзацом 5 пп.4 п.2 Порядку передбачено, що для військовослужбовців, які перебувають на кадровій військовій службі або проходять військову службу за контрактом, грошове забезпечення визначається за останньою посадою, яку вони займали на день втрати працездатності, а звільнених із служби - на день звільнення виходячи з таких складових: посадовий оклад, оклад за військовим званням, відсоткова надбавка за вислугу років.

Водночас ч.2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» елементи грошового забезпечення визначає по-іншому: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Виходячи із визначених у ч.4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами для визначення складових грошового забезпечення щодо виплати одноразової грошової допомоги слід застосовувати не Порядок, а Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який має вищу юридичну силу.

Зазначені висновки суду апеляційної інстанції відповідають позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові №21-464а13 від 21 січня 2014 року, а також позиції Вищого адміністративного суду України, висловленої, зокрема, в ухвалі № К/9991/68024/12 від 15 квітня 2014 року.

Враховуючи все вищевказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу військової частини НОМЕР_1 від 16 червня 2010 року №237 в частині визначення розміру одноразової грошової допомоги для виплати позивачу, як інваліду ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, оскільки Порядок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №499 від 28 травня 2008 року, обмежує права позивача.

Що стосується позовних вимог у частині стягнення, то колегія суддів вважає зазначити наступне.

Одноразова грошова допомога повинна обчислюватися, виходячи з розміру грошового забезпечення, визначеного ч.2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Як вбачається з матеріалів справи, розмір його грошового забезпечення на день звільнення становив 2 944,30 грн., що підтверджується довідкою від 27 грудня 2010 року №110, виданою військовою частиною НОМЕР_1 (а.с.10).

Таким чином, сума виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 36 місячного грошового забезпечення повинна складати 36 x 2944,30 грн. = 105 994,80 грн.

Однак, у урахуванням виплати позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 58 211,01 грн. та у 1998 році страхового відшкодування у розмірі 925 грн., з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача має бути стягнуто недоплачену одноразової грошової допомоги у розмірі 46 858,79 грн. (105 994,80 грн. - 58 211,01 грн. - 925 грн. = 46 858,79 грн.).

Виходячи з зазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 вказаних коштів у розмірі 46 858,79 грн.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200; п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а постанову Центрального районного суду міста Миколаєва від 14 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Т.М. Танасогло

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Яковлєв