Справа № 558/499/14-а
Суддя: Євпак В.В.
Дата ухвалення: 2015-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Феха Т.С.
Суддя-доповідач:Євпак В.В.
УХВАЛА

іменем України

"28" січня 2015 р. Справа № 558/499/14-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Євпак В.В.

суддів: Капустинського М.М.

Шидловського В.Б.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Районного виробничого кооперативно-державного комбінату сільського комунального господарства "Райсількомунгосп" на постанову Демидівського районного суду Рівненської області від "17" грудня 2014 р. у справі за позовом Районного виробничого кооперативно-державного комбінату сільського комунального господарства "Райсількомунгосп" до Демидівської районної ради Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Демидівська селищна рада Рівненської області про визнання рішення нечинним ,

ВСТАНОВИВ:

Районний виробничий кооперативно-державний комбінат сільського комунального господарства «Райсількомунгосп» у вересня 2010 року звернувся до Демидівського районного суду Рівненської області з адміністративним позовом до Демидівської районної ради Рівненської області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Демидівська селищна рада, про визнання нечинним рішення Демидівської районної ради від 25 квітня 2001 року № 178 «Про передачу приміщення лазні в комунальну власність територіальної громади селища».

Постановою Демидівського районного суду Рівненської області від 17 грудня 2014 року у задоволенні адміністративного позову Районного виробничого кооперативно-державного комбінату сільського комунального господарства «Райсількомунгосп» до Демидівської районної ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Демидівська селищна рада про визнання рішення нечинним, відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. В своїй апеляційній скарзі посилається на те, що питання про передачу приміщення лазні в комунальну власність територіальної громади селища на сесіях районної ради не розглядались, а депутати за прийняття такого рішення не голосували. Зазначає, що приміщення лазні ніколи не відносилось до спільної власності територіальних громад, що задовольняють спільні потреби територіальних громад, а тому Демидівська районна рада жодного відношення до вказаного об"єкту не мала, як і жодної компетенції щодо розпорядження ним. Вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Переглянувши судове рішення, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлено, що рішенням Демидівської районної ради № 178 від 25 квітня 2001 року «Про передачу приміщення лазні в комунальну власність територіальної громади селища» було передано в безоплатну комунальну власність територіальної громади селища Демидівка Рівненської області приміщення лазні, що знаходиться за адресою: смт. Демидівка, вул. Миру, 35, Рівненської області.

Позивач, вважаючи вказане рішення нечинним звернувся до суду про його скасування. Зазначає, що вказане приміщення лазні до 2007 року обліковувалося на балансі Районного виробничого кооперативно-державного комбінату сільського комунального господарства «Райсількомунгосп», який був підпорядкований Міністерству сільського господарства і продовольства України, тобто вказане приміщення лазні належало до загальнодержавної власності. Спірне рішення прийнято без попереднього отримання рішення Кабінету Міністрів України та без дотримання процедури, яка передбачена Законом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, прийшов до висновку про безпідставність вимог позивача.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Відповідно до п. 5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" ( в редакції від 21.12.2000, що діяла на час прийняття спірного рішення) від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Статтею 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб'єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Територіальні громади сіл, селищ, міст, районів у містах безпосередньо або через органи місцевого самоврядування можуть об'єднувати на договірних засадах на праві спільної власності об'єкти права комунальної власності, а також кошти місцевих бюджетів для виконання спільних проектів або для спільного фінансування (утримання) комунальних підприємств, установ та організацій і створювати для цього відповідні органи і служби.

Районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об'єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Доцільність, порядок та умови відчуження об'єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою. Доходи від відчуження об'єктів права комунальної власності зараховуються до відповідних місцевих бюджетів і спрямовуються на фінансування заходів, передбачених бюджетами розвитку.

Майнові операції, які здійснюються органами місцевого самоврядування з об'єктами права комунальної власності, не повинні ослаблювати економічних основ місцевого самоврядування, зменшувати обсяг та погіршувати умови надання послуг населенню.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Сільські, селищні, міські, районні в містах (у разі їх створення) ради мають право:

1) вносити пропозиції про передачу або продаж у комунальну власність відповідних територіальних громад підприємств, установ та організацій, їх структурних підрозділів та інших об'єктів, що належать до державної та інших форм власності, якщо вони мають важливе значення для забезпечення комунально-побутових і соціально-культурних потреб територіальних громад;

2) на переважне придбання в комунальну власність приміщень, споруд, інших об'єктів, розташованих на відповідній території, якщо вони можуть бути використані для забезпечення комунально-побутових та соціально-культурних потреб територіальних громад;

3) мати об'єкти комунальної власності за межами відповідних адміністративно-територіальних одиниць.

Згідно із п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об'єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об'єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Встановлено, що рішенням Демидівської селищної ради № 64 від 31 березня 1999 року «Про передачу безкоштовно банно-пральний цех Демидівського виробничого управління житлово-комунального господарства» передано безкоштовно на баланс Демидівського райсількомунгоспу банно-пральний цех Демидівського виробничого управління комунального господарства (а.с. 15).

З 31 березня 1999 року приміщення банно-прального комбінату знаходилося на балансі позивача.

Згідно інформації про комунальну власність по Демидівському райсількомунгоспу станом на 01 березня 2001 року, встановлено, що приміщення лазні є таким, що відноситься до комунальної власності (а.с.78).

Рішення Демидівської районної ради №178 від 25 квітня 2001 року «Про передачу приміщення лазні в комунальну власність територіальної громади селища» передано безоплатно в комунальну власність територіальної громади селища приміщення лазні, що знаходиться по вул. Миру, 35 (а.с. 9).

Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 30 жовтня 2009 року підтверджено, що власником будівлі банно-прального комбінату за адресою: Рівненська область, Демидівський район, смт. Демидівка, вул. Миру, буд. 35 є територіальна громада смт. Демидівка в особі Демидівської селищної ради.

Вказане свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 30 жовтня 2009 року ніким не оспорювалося та є чинним.

Доказів того, що приміщення лазні знаходилося у державній власності позивачем не надано.

В силу вимог ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень.

Ч. 1 ст. 2 КАС України передбачає, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Такі ж правові позиції наведені у Постановах Верховного Суду України № 21-173а12 від 09.10.2012 та № 21-438а12 від 26.03.2013, в яких вказано про те, що предметом захисту в адміністративному судочинстві є саме порушені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, їхніх посадових чи службових осіб, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Позивачем не наведено жодних обставин, які обґрунтовували б те, що рішення Демидівської районної ради № 178 від 25 квітня 2001 року «Про передачу приміщення лазні в комунальну власність територіальної громади селища» порушує права та/чи законні інтереси позивача.

Доводи позивача про те, що приміщення лазні, на час прийняття оскаржуваного рішення, було передано позивачеві та було у встановленому законом порядку набуте позивачем у власність, не знайшли свого підтвердження.

Жодних доказів того, що приміщення лазні було набуте у власність позивачем не надано.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення Демидівської районної ради № 178 від 25 квітня 2001 року «Про передачу приміщення лазні в комунальну власність територіальної громади селища» є правомірним, підстави для його скасування відсутні. Та обставина, що об'єктом нерухомого майна позивач користувався певний час, не є доказом виникнення у позивача права власності на таке нерухоме майно та не вказує на неможливість повернення такого майна власнику.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Районного виробничого кооперативно-державного комбінату сільського комунального господарства "Райсількомунгосп" залишити без задоволення, а постанову Демидівського районного суду Рівненської області від "17" грудня 2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.В. Євпак

судді: М.М. Капустинський

В.Б. Шидловський

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Районний виробничий кооперативно-державний комбінат сільського комунального господарства "Райсількомунгосп" вул.Миру,35 а,смт.Демидівка,Рівненська область,33200

3- відповідачу/відповідачам: Демидівська районна рада Рівненської області вул. Миру, 19,смт. Демидівка,Рівненська область, Демидівський район,35200

4-третій особі: Демидівська селищна рада Рівненської області - вул.Миру,21,смт.Демидівка,Демидівський район, Рівненська область,35200,