Справа № 826/12017/14
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

27 січня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.10.2014 у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдшуз» до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Трейдшуз» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило: скасувати постанову Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області від 08.08.2014 № 65 про накладення штрафних санкцій у розмірі 8 500 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.10.2014 позов задоволено.

Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем була проведена планова виїзна перевірка характеристик продукції позивача, розміщеної в магазині «Centro» за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Глінки, 2, за результатом якої складено акт перевірки характеристик продукції від 30.07.2014 № 100466, яким зафіксовані виявлені під час перевірки порушення, а саме: п. 8, 13, 14 Технічного регламенту маркування матеріалів, що використовуються для виготовлення основних складових взуття, яке надходить для продажу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.06.2011 № 632, - дитяче взуття на якому, а також на ярликах та індивідуальних упаковках взуття відсутнє будь-яке маркування про складові взуття, зокрема, відсутні піктограми або текстові позначення (на момент перевірки накладні не надані). Зазначений акт був підписаний представником позивача із зауваженням щодо незгоди з висновками акту перевірки.

На підставі акту перевірки характеристик продукції від 30.07.2014 № 100466 у зв'язку з виявленими порушеннями вимог введення в обіг продукції, що не відповідає вимогам Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» (п. 2 ч. 2 ст. 44) відповідачем була винесена оскаржувана постанова про накладення штрафних санкцій від 08.08.2014 № 65, якою на позивача накладено штраф у розмірі 8 500, 00 грн.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що інформація (маркування) про товар (дитяче взуття) міститься на картонних упаковках (коробках) взуття, що свідчить про виконання позивачем законодавчих вимог щодо забезпечення споживачів необхідною, доступною, достовірною та своєчасною інформацією про товар (зокрема, дитяче взуття) та, відповідно, про відсутність з боку позивача порушень діючих вимог законодавства про захист прав споживачів.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваної постанови протиправно посилається на законодавчі акти, які не мають, на думку відповідача, ніякого відношення до обставин перевірки, а постанова про накладення штрафу є правомірною, оскільки під час перевірки встановлено порушення позивачем норм чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Згідно з ст. 26 Закону України «Про захист прав споживачів» уповноважені органи здійснюють державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечують реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів і мають право давати суб'єктам господарювання обов'язкові для виконання приписи про припинення порушень прав споживачів; перевіряти у суб'єктів господарювання, сфери послуг і торгівлі, у тому числі ресторанного господарства, якість продукції, додержання обов'язкових вимог щодо безпеки продукції, а також додержання правил торгівлі та надання послуг; безперешкодно відвідувати та обстежувати відповідно до законодавства будь-які виробничі, складські, торговельні та інші приміщення цих суб'єктів; накладати стягнення: на суб'єктів господарської діяльності за порушення законодавства про захист прав споживачів відповідно до ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно до ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Інформація про продукцію повинна містити: назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; дані про основні властивості продукції, а щодо продуктів харчування - про склад (включаючи перелік використаної у процесі їх виготовлення сировини, в тому числі харчових добавок), номінальну кількість (масу, об'єм тощо), харчову та енергетичну цінність, умови використання та застереження щодо вживання їх окремими категоріями споживачів, а також іншу інформацію, що поширюється на конкретний продукт; дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції; дату виготовлення; відомості про умови зберігання; найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування.

Інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування.

Інформація про продукцію може бути розміщена у місцях, де вона реалізується, а також за згодою споживача доводитися до нього за допомогою засобів дистанційного зв'язку.

Закон України «Про захист прав споживачів» не містить детального викладу вимог до розміщення вказаної інформації на продукції, тоді як детальні вимоги містяться, зокрема, у Правилах роздрібної торгівлі непродовольчими товарами, затверджених наказом Міністерства економіки України від 19.04.07 № 104.

Згідно п. 16 р. 1 Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами зазначено, що здійснюючи продаж непродовольчих товарів вітчизняного та іноземного виробництва, працівники суб'єкта господарювання зобов'язані надати споживачам необхідну, достовірну та своєчасну інформацію про товари в супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також маркуванням чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів товарів, яка має містити, в тому числі, відомості про умови зберігання, дату виготовлення товару, найменування та місцезнаходження виробника.

Вказаною нормою передбачено можливість доведення до споживача вказаної інформації в таких формах: в супровідній документації, що додається до продукції; на етикетці; а також маркуванням чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів товарів.

Вимоги до маркування матеріалів, що використовуються для виготовлення основних складових взуття, яке надходить для продажу встановлює Технічний регламент маркування матеріалів, що використовуються для виготовлення основних складових взуття, яке надходить для продажу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 09.06.2011 № 632 (далі-Технічний регламент).

Згідно п. 2 Технічного регламенту взуття - виріб для оберігання ніг від зовнішніх впливів, який складається з підошви та верхньої частини, яка залежно від виду взуття може мати різні конструктивні ознаки, що визначаються ступенем закритості ноги деталями верху взуття, починаючи з відкритих туфель (босоніжок), верхня частина яких може складатися лише з ремінців та стрічок, що можуть зніматися, і закінчуючи чоботами із завищеними халявами, верх яких закриває гомілку та стегно (ботфорти), зокрема, дитяче взуття - пінетки, взуття для дітей ясельного віку, малодитяче, дошкільне, для школярок, для школярів, хлопчаче та дівоче.

Виробник - фізична або юридична особа - резидент України, яка є виробником продукції, чи будь-яка інша особа - резидент України, яка заявляє про себе як про виробника, розміщуючи на продукції відповідно до законодавства своє найменування, торговельну марку чи інше позначення.

Постачальник - юридична або фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності, який організує введення продукції в обіг чи безпосередньо бере у такому процесі участь.

Згідно п. 7 Технічного регламенту взуття, що виготовляється за кордоном і розміщується на ринку України, повинне відповідати вимогам цього Технічного регламенту.

Інформація про складові взуття зазначається на маркуванні відповідно до порядку, передбаченого цим Технічним регламентом, з використанням піктограм або текстових позначень. На маркуванні повинна міститись інформація про три складові взуття згідно з додатком 1, а саме: 1) верх (заготівка верху) взуття; 2) підкладка та устілка взуття; 3) підошва взуття (п. 8 Технічного регламенту).

Маркування позначеннями згідно з цим Технічним регламентом повинне бути не менш як на одній напівпарі з пари взуття. Маркування здійснюється шляхом тиснення, приклеювання, гофрування або прикріплення ярлика. Маркування повинне бути видимим, добре закріпленим та легко доступним. Крім того, розміри піктограми повинні бути достатніми для зручності розуміння інформації, зазначеної на маркуванні. Маркування повинне бути зрозумілим для споживача і не вводити його в оману (п. 13 Технічного регламенту).

Виробник або його уповноважена особа, яка є резидентом України, повинні забезпечувати маркування взуття і нести відповідальність за достовірність зазначеної на ньому інформації. Якщо ні виробник, ні його уповноважена особа не є резидентами України, це зобов'язання покладається на постачальника. Продавець повинен стежити за тим, щоб взуття, яке він продає, мало маркування, передбачене цим Технічним регламентом (п. 14 Технічного регламенту).

В той же час, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Технічний регламент не має застережень щодо обов'язковості його застосування. А тому доводи апелянта про те, що застосуванню підлягає виключно цей нормативно-правовий акт є безпідставними.

При цьому, порядок приймання, зберігання, підготовки до продажу та продажу непродовольчих товарів через роздрібну торговельну мережу, а також визначають вимоги щодо дотримання прав споживачів стосовно належної якості та безпеки товарів і рівня торговельного обслуговування регламентують Правила роздрібної торгівлі непродовольчими товарами, затверджені наказом Міністерства економіки України від 19.04.2007 № 104 (далі-Правила), які поширюються на всіх суб'єктів господарювання на території України незалежно від форм власності, які пройшли державну реєстрацію в установленому порядку та здійснюють діяльність у сфері роздрібної торгівлі непродовольчими товарами.

Відповідно до п.16 Правил, здійснюючи продаж непродовольчих товарів вітчизняного та іноземного виробництва, працівники суб'єкта господарювання зобов'язані надати споживачам необхідну, достовірну та своєчасну інформацію про товари в супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також маркуванням чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів товарів, яка має містити: назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; найменування нормативних документів, вимогам яких повинні відповідати вітчизняні товари; дані про основні властивості товару; відомості про вміст шкідливих для здоров'я речовин, які встановлені нормативно-правовими актами, та застереження щодо застосування окремих товарів, якщо такі застереження встановлені нормативно-правовими актами; дані про ціну (тариф), умови та правила придбання товару; дату виготовлення; відомості про умови зберігання; гарантійні зобов'язання виробника (виконавця); правила та умови ефективного і безпечного використання товару; строк придатності (строк служби) товару, відомості про необхідні дії споживача після його закінчення, а також про можливі наслідки в разі невиконання цих дій; найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування.

Особливості продажу всіх видів шкіряного, текстильного, комбінованого, гумового, полімерного, валяного взуття (чоловічого, жіночого, дитячого) визначає глава 3. «Взуття» Правил.

Маркування взуття передбачає наявність інформації про найменування підприємства-виробника, його місцезнаходження, товарний знак, модель, розмір, повноту, знак «Ст.», дату виготовлення (місяць, рік), найменування нормативного документа, вимогам якого повинен відповідати вітчизняний товар, номер контролера відділу технічного контролю (п. 1 глави 3 Правил).

Таким чином, обов'язком позивача є забезпечення споживачів необхідною, доступною, достовірною та своєчасною інформацією про товар (зокрема, дитяче взуття), у тому числі, шляхом маркування товарів (нанесення інформації про три складові взуття).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідне маркування може міститися не тільки на самому товарі, а може також знаходитись і на упаковці (коробці), ярликові, етикетці чи у супровідній документації.

З матеріалів справи вбачається, а також судом першої інстанції встановлено, що інформація (маркування) про товар (дитяче взуття) міститься на картонних упаковках (коробках) взуття, а тому відповідач протиправно прийняв постанову від 08.08.2014 № 65 про накладення штрафних санкцій у розмірі 8 500 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.10.2014 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.