Справа № 820/18791/14
Суддя: Водолажська Н.С.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський апеляційний адміністративний суд
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 р.Справа № 820/18791/14

Головуючий 1 інстанції: Волошин Д.А.

Доповідач: Водолажська Н.С.

Колегія суддів у складі:

Головуючий суддя Водолажська Н.С.,

Суддя Філатов Ю.М., Суддя Бенедик А.П.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2014р. по справі № 820/18791/14

за позовом Управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області

до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Балаклійському районі Харківської області

про відшкодування сум витрат,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду позовом, в якому просив: визнати незаконними дії відповідача щодо внесення змін до обліку осіб, яким виплачена пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, за січень 2009 р. у кількості 79 осіб, лютий 2009 р. у кількості 79 осіб, березень 2009 р. у кількості 78 осіб, квітень 2009 р. у кількості 78 осіб, травень 2009 р. у кількості 78 осіб, червень 2009 р. у кількості 80 осіб, липень 2009 р. у кількості 76 осіб, серпень 2009 р. у кількості 77 осіб, вересень 2009 р. у кількості 77 осіб, жовтень 2009 р. у кількості 74 особи, листопад 2009 р. у кількості 72 особи, грудень 2009 р. у кількості 71 особа на загальну суму витрат, що підлягає відшкодуванню, в розмірі 365255,38 грн. незаконними; стягнути з відповідача суму виплаченої пенсії особам, яким вони виплачується по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, за січень-грудень 2009 р. - 365 255,38 грн.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.14 р. по справі № 820/18791/14 позов був залишений без розгляду.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.14 р. по справі № 820/18791/14 та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких наполягає на законності судового рішення, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Колегія суддів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між позивачем та відповідачем щомісяця проводиться взаємозвірка витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, про що складаються відповідні акти, копії яких долучені до матеріалів справи. Отже, позивачу було відомо про порушення його прав, починаючи з моменту підписання акта щомісячної звірки витрат за особовими справами потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, тобто з січня 2009 р.

Залишаючи без розгляду позовну заяву, суд першої інстанції зазначив, що оскільки позивач просить визнати незаконними дії відповідача, вчинені протягом періоду з січня по грудень 2009 р. включно, стягнути з відповідача суму за вказаний період, тобто позовні вимоги заявлені з пропущенням шестимісячного строку звернення до суду. При цьому суд першої інстанції визнав безпідставним посилання представника позивача на те, що про порушення своїх прав він дізнався в листопаді 2014 р. після проведення внутрішнього аудиту, а тому суд визнав ці обставини такими, що не можуть вважатись поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Приймаючи рішення про залишення адміністративного позову без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, передбачений ч. 2 ст. 99 КАС України. За висновком суду першої інстанції, позивачем не доведена поважність причин пропуску строку звернення до суду, що зумовило застосування судом наслідків пропущення строку звернення до суду, визначених ст. 100, ч. 9 ст. 155 КАС України, та відповідно залишення адміністративного позову без розгляду.

Колегія суддів зазначає, що відповідно ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Відповідно п. 5 ч. 1 ст. 107 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Відповідно п. 2 ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог.

Отже, строк у шість місяців у даній категорії справ визнаний законодавцем достатнім для того, щоб суб'єкт владних повноважень звернувся з позовом до суду.

Колегія суддів вважає за доцільне зауважити, що сумісною постановою правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04.03.03 р. № 5-4/4 затверджено «Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» (надалі - Порядок № 5-4/4).

Зазначений Порядок визначає механізм відшкодування на централізованому рівні Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - Фонд соціального страхування від нещасних випадків) Пенсійному фонду України (далі - Пенсійний фонд) витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які призначені особам, що застраховані згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (крім осіб, зазначених у пункті 2 статті 8 цього Закону), у тому числі добровільно застраховані, та потерпілим особам, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків.

Пунктом 5 Порядку № 5-4/4 визначено, що органи Пенсійного фонду щомісяця, до 10 числа місяця, наступного за звітним, на підставі списку осіб, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (додаток 1), та списку померлих осіб і осіб, знятих з обліку з інших причин, які отримували пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (додаток 2), проводять з відділеннями виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в районах та містах обласного значення (далі - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків) звірку витрат за особовими справами потерпілих, складають акт щомісячної звірки витрат за особовими справами потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (додаток 3), у якому визначають загальну суму витрат, що підлягає відшкодуванню, та до 15 числа місяця, наступного за звітним, подають його відповідно головним управлінням Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління Пенсійного фонду) і управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків).

Тобто, з огляду на приписи абз. 2 ч. 2 ст. 99 КАС України та п.5 Порядку № 5-4/4, підстави, які дають позивачу право на пред'явлення передбачених законом вимог про стягнення з відповідача витрат на виплату та доставку пенсій по інвалідності, виникають з 11 числа місяця, наступного за звітним, тобто з моменту проведення між Фондами звірки витрат за особовими справами потерпілих, складання актів щомісячної звірки.

Як було правильно встановлено судом першої інстанції та не спростовано позивачем в доводах апеляційної скарги, між позивачем та відповідачем щомісяця проводиться взаємозвірка витрат по особових справах потерпілих, зокрема і за спірний період січень-грудень 2009 р.), але разом з тим, з адміністративним позовом до суду першої інстанції позивач звернувся лише 20.12.14 р.

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачем адміністративний позов подано з пропуском, встановленого абз. 2 ч. 2 ст. 99 КАС України, шестимісячного строку звернення до суду.

Положеннями ст. 100 КАС України встановлено наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду. Так адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала (ч. 1 ст. 100 КАС України). Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи (ч. 2 ст. 100 КАС України).

Необхідно зазначити, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. При цьому, поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Однак, позивачем ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано доказів поважності пропуску строку для звернення до адміністративного суду з позовом щодо відшкодування коштів. Позивачем не вказано жодних перешкод для звернення до суду протягом більше ніж через три роки з моменту виникнення спірних правовідносин.

Наведені вище обставини стали підставою для висновку суду першої інстанції щодо наявності підстав для залишення позовних вимог без розгляду. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Зважаючи на те, що ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.14 р. по справі № 820/18791/14 прийнята з дотриманням вимог чинного законодавства, колегія суддів не виявила підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 197, 199, 200, 205, 206, 209, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.14 р. по справі № 820/18791/14 - залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.14 р. по справі № 820/18791/14 за позовом Управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Балаклійському районі Харківської області про відшкодування сум витрат - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Водолажська Н.С.
Судді(підпис) (підпис) Філатов Ю.М. Бенедик А.П.