Справа № П/808/133/14
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П/808/133/14

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 року

справа № П/808/133/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередниченко В.Є.,

суддів: Коршуна А.О., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Завод будівельно-опоряджувальних машин» на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2014 року у справі № П/808/133/14 за позовом управління Пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізької області до публічного акціонерного товариства «Завод будівельно-опоряджувальних машин» про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ :

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2014 року позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що вимоги позивача стосовно стягнення з відповідача заборгованості з відшкодування коштів, призначених на покриття та виплату і доставку пенсій застрахованим особам, які працювали або працюють на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 є необґрунтованими, оскільки ці працівники набули права на пільгову пенсію за статтею 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Крім того, в доводах апеляційної скарги містяться посилання на те, що позивач безпідставно включив у розрахунок заборгованості виплати щодо надбавок та підвищень до пенсії. Разом з тим, відповідач вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови не враховано, те, що обов’язок доказування правомірності рішення, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень покладається саме на суб’єкта владних повноважень, що прямо передбачено частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ПАТ «Завод будівельно-опоряджувальних машин» зареєстровано як платник страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування та інших платежів до управління Пенсійного фонду України в управлінні Пенсійного фонду України Василівському районі Запорізької області.

ПАТ «Завод будівельно-опоряджувальних машин» зобов`язане вносити з коштів, призначених на оплату праці, плату, що покриває фактичні витрати на виплату та доставку пенсій застрахованим особам, які працювали або працюють на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №1 та списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Зазначені вище розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до ч.2 ст. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів “б”-“з” ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем оскаржені не були, тому вони вважаються дійсними та такими, що підлягають виконанню з боку ПАТ «Завод будівельно-опоряджувальних машин».

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову виходячи з наступного.

За змістом пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами Закону № 1058-IV в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом № 1788-XII. У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 Закону № 1058-IV. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

На момент набрання чинності Законом № 1058-IV питання щодо відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до пункту "б" статті 13 Закону № 1788-XII було врегульовано Законом України від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 400/97-ВР), відповідно до пунктів 1 та 2 статті 1 якого відповідач є платником збору на обов’язкове державне пенсійне забезпечення.

Згідно з абзацом четвертим пункту 1 статті 2 Закону № 400/97-ВР для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б"–"з" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Абзацом третім пункту 1 статті 4 Закону № 400/97-ВР встановлено ставку на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 100 відсотків від об'єкта оподаткування, визначеного абзацом четвертим пункту 1 статті 2 цього Закону.

Крім того суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що постановою Верховного Суду України від 31.01.2011року у справі за позовом виробничого підприємства “Рембудмонтаж” до управління Пенсійного фонду України в м. Рубіжному Луганської області про скасування розрахунку та зобов’язання вчинити дії, за результатами розгляду заяви виробничого підприємства “Рембудмонтаж” про перегляд постанови Луганського окружного адміністративного суду від 09.03.2010 року та ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 05.10.2010 року з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що підприємство зобов’язано відшкодовувати ПФУ плату, яка покриває витрати на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до п. “б” ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині того, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови не враховано, того, що обов’язок доказування правомірності рішення, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень покладається саме на суб’єкта владних повноважень, що прямо передбачено частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Як слідує з матеріалів справи, ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 11 січня 2014 року про відкриття провадження, відповідачу запропоновано надати письмові заперечення проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються (а.с.1).

Проте, під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем на пропозицію суду не було надано доказів для підтвердження обставин, на які він посилається, що стало підставою для вирішення справи на основі наявних доказів.

Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставність стягнення з відповідача заборгованості з відшкодування коштів, призначених на покриття та виплату і доставку пенсій за списком №2 у зв’язку з набуттям працівників права на пільгову пенсію за статтею 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст.100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах:

а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством;

б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Отже, вказана норма регулює порядок призначення пенсій особам, які на дату введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення», тобто станом на 01.01.1992 року, мали необхідний пільговий стаж для призначення пільгових пенсій.

До набрання чинності Законом України «Про пенсійне забезпечення» пенсійне забезпечення осіб здійснювалось відповідно до Положення про порядок призначення та виплату державних пенсій, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.72 року

Відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним вище, пенсії призначаються за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку пільгових пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до Законів України «Про пенсійне забезпечення»; «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» відшкодуванню підлягали пенсії, призначені за пунктами "б" - "з" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Таким чином, визначальними обставинами для вирішення питання щодо відсутності обов’язку підприємства відшкодувати фактичні витрати на виплату та доставку пенсій є факт призначення особі пенсії відповідно до ст.100 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а не факт наявності у особи, станом на 01.01.1992 року, стажу для призначення пільгової пенсії.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 200, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Завод будівельно-опоряджувальних машин» – залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2014 року у справі № П/808/133/14 – без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлений 30 січня 2015 року.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко