Справа № 715/1702/14-а
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2015-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 715/1702/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Маковійчук Ю.В.

Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.

21 січня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Глибоцькому районі Чернівецької області на постанову Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11 вересня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Глибоцькому районі Чернівецької області про визнання дій неправомірними в підвищенні пенсії на пільгових умовах ,

В С Т А Н О В И В :

постановою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11 вересня 2014 року позовні вимоги задоволено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволені позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи що призвело до неправильного її вирішення.

Сторони повноважних представників в судове засідання не направили, хоча повідомлялися про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про жертви нацистських переслідувань" нацистське переслідування визначено як злочинне позбавлення Німеччиною в роки Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни волі мирного населення на тимчасово окупованій території України або за її межами шляхом ув'язнення його в концентраційних таборах, гетто, інших місцях примусового тримання, а також насильницьке вивезення мирного населення на примусові роботи на територію Німеччини або її союзників, що перебували у стані війни з колишнім Союзом РСР, або на території окупованих ними інших держав. Згідно зі ст. 4 цього закону до числа жертв нацистських переслідувань належать, зокрема, особи, які були насильно вивезені з території колишнього Союзу РСР на примусові роботи на територію Німеччини.

Відповідно до статті 5 вищезазначеного Закону жертвам нацистських переслідувань видаються відповідні посвідчення замість раніше виданого посвідчення ветерана війни. Зразок посвідчення, порядок його виготовлення та видачі встановлюються Кабінетом Міністрів України. Постановою № 1467 від 27 вересня 2000 року затверджено Порядок виготовлення та видачі посвідчень, листів-талонів на право одержання пільгових проїзних документів (квитків) жертвам нацистських переслідувань (надалі Порядок).

Пункт 1 Порядку визначає посвідчення жертви нацистських переслідувань як документ, що підтверджує статус жертви нацистських переслідувань і її право на отримання відповідних пільг згідно із Законом України "Про жертви нацистських переслідувань", іншими актами законодавства.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач звернувся до Глибоцького районного суду Чернівецькою області з позовною заявою про встановлення факту насильницького вивезення особи на територію Німеччини, факту народження в місцях відбування примусових робіт в період Великої Вітчизняної війни та встановлення факту належності правовстановлюючих документів. Рішенням Глибоцького районного суду від 23 жовтня 2013 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Встановлено факт насильного вивезення німецькими окупантами у вересні 1942 року в Німеччину матері позивача.

Встановлено факт народження ОСОБА_2 в 1944 році під час відбування матір`ю примусових робіт в період з 1942 року по 1945 рік.

Встановлено факт належності ОСОБА_2 архівної довідки, виданої 14 вересня 2012 року за №1128-Х/5-13 державним архівом Могилівської області про те, що в документах архівних фондів Могилівського обласного відділу репатріації і переселення Могилівської обласної комісії по обліку шкоди, завданої німецько-фашистськими загарбниками в списках громадян, що повернулися з Німеччини в Краснопільський район Могилівської області в червні 1945 року значаться ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2.

25 грудня 2013 року управлінням праці та соціального захисту населення Глибоцької районної державної адміністрації Чернівецької області, на підставі вищевказаного рішення, позивачу встановлено статус жертви нацистських переслідувань. В даній довідці зазначено, що ОСОБА_2 має право користуватися пільгами відповідно до статті 6-1 Закону України " Про жертви нацистських переслідувань".

Як вбачається з матеріалів справи, у паспорті позивача вказано, що він народився у с. Дубріка Краснопільського району Могилівської області Білорусії, 17 вересня 1943 року.

Архівною довідкою установи "Державний архів Могилівської області" від 14 вересня 2012 року №1128-х/5-13 зазначається, що в документах архівних фондів Могилівського обласного відділу репатріації і переселення Могилівської обласної комісії по обліку шкоди, завданої німецько-фашиськими окупантами в списках осіб, які повернулися з Німеччини в Краснопільський район у червні 1945 року значиться ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_3 вивезено у вересні 1942 року з с. Дубрівка. Працювала на крохмальному заводі в м. Лебіз.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» жертви нацистських переслідувань - особи, які в роки Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни постраждали від нацистських переслідувань з мотивів політичного, національного і релігійного характеру, ворожого ставлення до націонал-соціалізму.

Нацистські переслідування це, в числі іншого, насильне вивезення мирного населення на примусові роботи на територію Німеччини або її союзників, що перебували у стані війни з колишнім Союзом РСР, або на території окупованих ними інших держав.

Згідно з статтею 4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» особами, які належать до числа жертв нацистських переслідувань є, в числі іншого:

- колишні в'язні концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання та місць примусових робіт у роки Великої Вітчизняної війни;

- особи, які були насильно вивезені з території колишнього Союзу РСР на примусові роботи на територію Німеччини або її союзників, що перебували у стані війни з колишнім Союзом РСР, або на території окупованих ними інших держав;

- діти, які народилися в місцях примусового тримання їх батьків та в місцях відбування батьками примусових робіт.

З огляду на вищезазначене, а також на той факт, що мати позивача у роки Великої Вітчизняної війни проти її волі насильно вивезена на примусові роботи до м. Лебіз, де і народився позивач, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач є особою, яка належить до числа жертв нацистських переслідувань, а тому відповідно до статті 6-1 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» він має право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Згідно з частиною 1 статті 83 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку, а саме пенсії за віком та по інвалідності призначаються з дня досягнення пенсійного віку або відповідно встановлення інвалідності органами медико - соціальної експертизи, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше за 3 місяці з дня досягнення пенсійного віку або встановлення інвалідності.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак постанову Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11 вересня 2014 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Глибоцькому районі Чернівецької області залишити без задоволення, а постанову Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11 вересня 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Загороднюк А.Г.

Судді Драчук Т. О.

Полотнянко Ю.П.