Справа № 823/1588/13-а
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/1588/13-а Головуючий у 1-й інстанції: Мишенко В.В. Суддя-доповідач: Пилипенко О.Є.
У Х В А Л А

Іменем України

27 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Шелест С.Б.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Терапостаченерго» до Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2013 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Терапостаченерго», звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень форми «Р» від 13.11.2012 року №, №.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 29 травня 2013 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2013 року постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 29 травня 2013 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 серпня 2014 року постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 29 травня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2013 року скасовано, справу №823/1588/13-а направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2014 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області - залишити без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2014 року - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про реальність господарських операцій на підставі договорів укладених позивачем з його контрагентами, що підтверджується наявними первинними документами. Зазначив, що порушення правил перевезення або помилки при заповненні ТТН не може впливати на право формування податкових відомостей, а є лише підставою для притягнення відповідної особи до відповідальності. Відтак суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення - протиправними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Терапостаченерго", як суб'єкт господарювання - юридична особа, ідентифікаційний код 35754906, зареєстроване 20.02.2008 року.

На підставі наказу Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області № 1124 від 18.10.2012 року та направлення від 19.10.2012 року № 527/22-0, посадовою особою відповідача проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ "Терапостаченерго" з питань взаємовідносин з ТОВ "Палмаст" у липні 2012 року, ПП "Дніпротара" в липні, серпні 2011року та ПП "Інтерторгстрой" у серпні, вересні, жовтні 2011 року.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт від 30.10.2012 року № 287/22-14/35754906 та встановлено порушення:

- ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року, в результаті чого встановлено, що в накладних документах відсутні необхідні реквізити первинного документа;

- п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України від 02.12.2010 р. № 2755-V1, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 424764 грн. 00 коп.;

- п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 488480 грн. 00 коп.;

- перевіркою ТОВ "Терапостаченерго" документально не підтверджено реальність здійснення господарських відносин, їх вид і обсяг, якість та розрахунки, з платником податків-постачальником ТОВ "Палмаст" в частині отримання ТМЦ у липні 2012 р. на загальну суму 309211 грн. 31 коп., та не підтверджено реальність здійснення господарських відносин, їх вид, обсяг, якість та розрахунки, в частині подальшої реалізації придбаних у ТОВ "Палмаст" ТМЦ платнику податків-покупцю ПП "Дорстрой" у липні 2012 р. на загальну суму 332055 грн. 00 коп.

На підставі встановленого порушення ДПІ м. Черкасах Черкаської області винесено податкові повідомлення-рішення від 13.11.2012 року № та від 13.11.2012 року № .

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Обговорюючи правомірність вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, зокрема, що витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно пункту 138.2 статті 138 цього Кодексу витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 зазначеного Кодексу не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 цієї статті передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 вказаного Кодексу податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподаткованих операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Абзацом першим пункту 198.6. статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно пунктів 200.1 - 200.3 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Пункт 201.8 вказаної статті передбачає, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до першого абзацу пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Зі змісту статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" випливає, що первинний документ - це будь-який документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Законодавством не визначений вичерпний перелік документів, які можуть вважатися первинними, відтак такими, що підтверджують проведення господарської операції і на підставі яких формується звітність. Відсутність деяких реквізитів в одному з первинних документів не робить автоматично господарську операцію такою, що не відбулася.

Частинами 1, 2 ст. 9 вказаного Закону встановлені вимоги до первинного документу та визначена сфера застосування первинного документу.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як зазначено Вищим адміністративним судом України в інформаційному листі від 20 липня 2010 року №1112/11/13-10 "Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби", процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи: 1. Встановлення факту здійснення господарської операції. 2. Встановлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції. 3. Встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг) спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку 4. Встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Таким чином, документами, що є підставою для внесення записів до бухгалтерського обліку є накладні, витратні накладні, товарно-транспортні накладні. Відсутність відповідних первинних документів, які підтверджують рух товарно-матеріальних цінностей є порушенням встановленого порядку ведення бухгалтерського обліку.

Для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні".

Отже, колегія суддів вважає, що для правильного вирішення даного спору, дослідженню підлягає перш за все реальність господарської операції, добросовісність дій платника податків, яка полягала у відповідності вчинених ним дій господарській меті та досягненню економічних цілей з його контрагентами.

З матеріалів справи убачається, що основним видом господарської діяльності товариства з обмеженою відповідальністю "Терапостаченерго" є роздрібна торгівля пальним (згідно виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).

Зокрема, між ТОВ "Терапостаченерго" та ТОВ "Палмаст" було укладено договір постачання від 18.06.2012 р. № НП-30/12. За умовами якого постачальник зобов'язується передати покупцю у власність, а покупець зобов'язується прийняти товар (бітум дорожній) у кількості 200 тон (на інші нафтопродукти). Кількість та ціна на кожну партію товару обумовлюється продавцем та покупцем та підтверджуються виставленими рахунками-фактури.

На підтвердження правосуб'єктності контрагента в матеріалах справи міститься витяг з єдиного реєстру податкових накладних (т. 1 а.с.90-91).

Реальність господарських операцій на виконання умов договору підтверджується видатковими накладними: № РН-0000029 від 18.06.2012 на суму з ПДВ 192769,09грн. за 28,080т.; № РН-0000031 від 26.06.2012 на суму з ПДВ 182441,24грн.за 27,790т; № РН-0000032 від 03.07.2012 на суму з ПДВ 131365,57грн.за 20,010т; № РН-0000033 від 05.07.2012 на суму з ПДВ 177854,74грн.за 27,090т. Також у відповідності до кожної операції ТОВ "Палмаст" до податкового органу було подано відповідні податкові накладні. Оплата за отриманий товар підтверджується квитанціями та виписками з банку.

Крім того, між ПП "Дніпротара" (постачальник) та позивачем (покупець) укладено Договір постачання від 11 липня 2011 року № 1107, згідно умов якого постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, передати у власність покупцеві товар, а покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, прийняти та оплатити цей товар. Відповідно до пункту 1.2 даного договору найменування, одиниці виміру та загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим договором, його часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура), визначаються рахунком та видатковою накладною та специфікацією, яка є додатком до договору.

На підтвердження правосуб'єктності контрагента в матеріалах справи міститься виписка з ЄДРПОУ станом на 24.06.2011 року (т. 1 а.с.110-111), довідка та свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ за № 03939999 (т. 1 а.с. 114).

Реальність господарських операцій на виконання умов договору підтверджується специфікаціями до договору та видатковими накладними: № РН-00033 від 17.07.2011 на суму з ПДВ 129092грн. за 27,350т.; № РН-00034 від 21.07.2011 на суму з ПДВ 121776грн.за 25,800т; № РН-00035 від 25.07.2011 на суму з ПДВ 123192грн.за 25,100т; № РН-00040 від 28.07.2011 на суму з ПДВ 142072грн.за 30,100т.; № РН-00044 від 29.07.2011 на суму з ПДВ 94400грн.за 20,00т.; № РН-00045 від 29.07.2011 на суму з ПДВ 142638,40грн.за 30,220т.; № РН-00046 від 01.08.2011 на суму з ПДВ 134048грн.за 28,400т.

Також у відповідності до кожної операції ПП "Дніпротара" до податкового органу було подано відповідні податкові накладні. Оплата за отриманий товар підтверджується квитанціями та виписками з банку.

Також між позивачем (покупець) та ПП "Інтерторгстрой" (постачальник) було укладено договір № 41 від 01 серпня 2011 року, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати у власність, а покупець прийняти і вчасно оплатити вартість нафтопродуктів - пічне паливо, бітум, мазут. Товар призначений для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням. Відповідно до пункту 1.2 даного договору якість товару повинна відповідати вимогам державних стандартів або технічних умов, що діють на території країни та підтверджуватися сертифікатом відповідної якості.

На підтвердження реальності господарських операцій між позивачем та зазначеним суб'єктам господарювання позивач надав специфікації, накладні, видаткові та податкові накладні, виписки з банківського рахунку.

Оскаржуючи постанову суду першої інстанції податковий орган зазначає, що судом не надано належної оцінки, в тому числі, наявності документів, які підтверджують якість придбаного товару у постачальників (сертифікати якості). Водночас надаючи оцінку таким доводам податкового органу, колегія суддів звертає увагу на висновки та вказівки Вищого адміністративного суду України викладені в ухвалі від 21 серпня 2014 року №К/800/43627/13 (справа №823/1588/13-а).

Так, Вищий адміністративний суд України зазначає, що під час нового розгляду судам слід звернути увагу на наступне.

Оцінка поведінки учасників податкових правовідносин здійснюється насамперед із застосуванням норм податкового, а не інших галузей законодавства. Для з'ясування змісту господарської операції необхідно брати до уваги термінологію та вимоги податкового законодавства, а інші поняття можуть використовуватися лише в частині, що не суперечить податковим нормам. При цьому обґрунтування податкових правопорушень не може здійснюватися з посиланням на недотримання норм інших галузей законодавства - цивільного, фінансового тощо, в той же час платники податків не вправі посилатися на цивільно-правові та інші неподаткові норми в обґрунтування правомірності своєї поведінки.

При вирішенні податкових спорів презюмується добросовісність платника податку, і, відповідно, обґрунтованість отриманої ним податкової вигоди (тобто зменшення податкового зобов'язання).

Однак податковий орган може довести, що отримана платником податку податкова вигода є необґрунтованою. Так, податкова вигода може бути необґрунтованою, зокрема, якщо господарські операції між позивачем та його контрагентом не були реальними, а оформлялися лише документально.

Документи та інші дані, що спростовують або підтверджують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.

При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

З урахуванням наведеного наявність у суб'єкта господарювання документів, які підтверджують якість придбаного товару у постачальників, в тому числі сертифікатів якості, не може бути безумовною ознакою відсутності господарської операції. Встановлення якості товару та отримання відповідних сертифікатів до компетенції податкового органу, при визначенні правильності формування податкового кредиту, не відноситься. При цьому, сертифікат якості товару або інший документу, що підтверджує якість товару, податковим законодавством не віднесено до первинного документу, та не може підтверджувати реальність здійснення господарської діяльності.

Також не заслуговують на увагу доводи податкового органу щодо відсутності у позивача документів, що підтверджують перевезення товару. Зокрема, колегія суддів звертає у вагу на те, що судом першої інстанції було встановлено та підтверджується матеріалами справи, що транспортування придбаних позивачем товарів здійснювалося на підставі договору № 39 від 01 листопада 2011 року укладеного між приватним підприємцем ОСОБА_2 та ТОВ "Терапостаченерго", договору № 04/01 від 04 січня 2011 року укладеного між позивачем та ТОВ "БлекОіл", а також договору № 1/07/2011 від 01 липня 2011 року укладеного між позивачем та ТОВ "Укропттрейд-ВС". Предметом даних договорів є надання послуг по перевезенню вантажу автомобільним транспортом. Виконання даних операцій підтверджується товарно-транспортними накладними, копії яких наявні в матеріалах справи (т. 2 а.с. 229-244).

Так, перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2009 року № 207, відповідно до п. 1 якого для водія юридичної або фізичної особи - підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах, в наявності серед інших документів має бути товарно-транспортна накладна.

Відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу України від 14.10.97 № 363, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Товарно-транспортні накладні, мають відомості про перевізника, вантажовідправника та вантажоодержувача, водія, який перевозив вантаж, найменування пункту розвантаження; дані про вантаж, одиницю виміру, кількість вантажу, розрахунок вартості послуг та в сукупності з відомостями, зазначеними у видаткових накладних дають можливість установити реальний зміст та обсяг господарських операцій з надання послуг по перевезенню вантажів.

Водночас, як зазначено Вищим адміністративним судом України, помилки у оформленні окремих документів не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Натомість судом встановлено, що подальше використання придбаної продукції у власній господарській діяльності ТОВ "Терапостаченерго" підтверджується: договором № 24/10/2011/2; договором № 24/10/2011/9; договором поставки № Т-24/10-1, № Т-24/10-2, № Т-24/10-3, № Т-24/10-4 про поставку покупцям; звітами про рух матеріалів; видатковими накладними; податковими накладними, платіжними дорученнями, товарно-транспортними накладними (т.2 а.с.1-71).

Крім того, як вірно зауважено судом першої інстанції, нікчемності укладеного правочину, що регулюється Цивільним кодексом України податковим органом доведено не було.

Згідно із абз. 1 ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його невідповідність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (абз. 1 ч. 2 ст. 216 ЦК України).

За умови фактичного виконання сторонами спірних господарських операцій, порушення контрагентом податкового законодавства не можуть бути причиною позбавлення позивача права на податкову вигоду.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи та визнано доводи позивача обґрунтованими, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам. В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області - залишити без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2014 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області - залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Пилипенко О.Є.

Суддя: Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.

Дата виготовлення та підписання повного тексту рішення - 27.01.2015 року.

Головуючий суддя Пилипенко О.Є.

Судді: Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.