Справа № 751/12791/14
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О., Грибан І.О.,

при секретарі судового засідання Арсенійчук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, третя особа - управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові про визнання постанови незаконною,-

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до Новозаводського ВДВС Чернігівського МУЮ, в якому просив поновити строк для звернення до суду з адміністративним позовом та визнати незаконною постанову заступника начальника Новозаводського ВДВС Чернігівського МУЮ від 16.08.2011 року про закінчення виконавчого провадження.

Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а постанову суду першої інстанції - скасувати з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14 червня 2011 року задоволено позов ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові та визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Новозаводському районі м. Чернігова щодо відмови в донарахуванні ОСОБА_2 пенсії як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інваліда 2 групи відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 25 березня 2011 року; зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Новозаводському районі м. Чернігова здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інваліду 2 групи відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 25 березня 2011 року. Постанову звернуто судом до негайного виконання (а.с. 9).

Позивачу було видано виконавчий лист 2-а-6536/11 від 14.06.2011.

16 червня 2011 року заступником начальника Новозаводського ВДВС Чернігівського МУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 27149412 за виконавчим листом № 2-а-6536/11, виданим 14.06.2011 року, про зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Новозаводському районі м. Чернігова здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інваліду 2 групи відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 25 березня 2011 року (а.с. 20).

Відповідно до листа УПФУ в Новозаводському районі м. Чернігова № 3043 від 08.11.2011 року постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та зобов'язання провести призначення, перерахунок та виплату боргу ОСОБА_2 виконано в повному обсязі.

З вказаного листа вбачається, що розмір нарахованої позивачу суми складає 22788,78 грн. за період з 25.03.2011 по 01.07.2011 (а.с. 21-22) згідно з розпорядженням УПФУ в Новозаводському районі м. Чернігова № 131236 від 01.07.2011 року (а.с. 27) та протоколом індивідуального перерахунку від 06.07.2011 року (а.с. 28).

Перерахована пенсія за рішенням суду за період з 25.03.2011 по 01.07.2011 в сумі 22788,78 грн. була виплачена ОСОБА_2, що підтверджується копією відомості Ощадбанку (а.с. 29).

16 серпня 2011 року заступником начальника Новозаводського ВДВС Чернігівського МУЮ винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 27149412 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з тим, що рішення згідно з виконавчим документом виконано фактично в повному обсязі (а.с. 5).

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Предметом оскарження в даній справі є постанова про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку покладено на державну виконавчу службу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Частиною 1 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, державний виконавець закінчив виконавче провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з його повним фактичним виконанням.

Перевіряючи обставини щодо фактичного виконання рішення суду, колегія суддів виходить з наступного.

В резолютивній частині судового рішення, на виконання якого видано виконавчий лист № 2-а-6536/11 від 14.06.2011, зазначено про зобов'язання зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Новозаводському районі м. Чернігова здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інваліду 2 групи відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 25 березня 2011 року, тобто без обмеження кінцевою датою.

Колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання про зобов'язання нарахувати та виплатити відповідні періодичні платежі, у разі відсутності спору про право особи на отримання підвищення до пенсії або встановлення такого права в судовому порядку, суд виходив з того, що не можна обмежувати орган, відповідальний за здійснення їх нарахування і виплати, певним часовим проміжком, якщо не відбулося змін у законодавстві.

Як вбачається з матеріалів справи, судове рішення, за наслідками виконання якого було прийнято оскаржувану постанову, було прийняте 14.06.2011 року.

Зміни до законодавства, якими змінено розмір виплат, передбачених ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», набрали чинності 23.07.2011 року.

З листа боржника у даному виконавчому провадженні вбачається, що позивачу було нараховано та виплачено пенсію за період з 25.03.2011 року по 01.07.2011 року.

Станом на 02.07.2011 законодавче регулювання питання щодо розміру виплати позивачу основної та додаткової пенсії не змінилося.

Отже, здійснивши перерахунок та виплату пенсії позивача за період з 25.03.2011 по 01.07.2011 року управління Пенсійного фонду України не виконало рішення суду в повному обсязі.

Виходячи з цього, колегія суддів приходить до висновку, що у державного виконавця були відсутні правові підстави для закриття виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 11 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, оскаржувана постанова відповідача про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» не може вважатися законною та обґрунтованою.

У вимогах адміністративного позову позивач просив визнати оскаржувану у даній справі постанову державного виконавця протиправною.

Згідно з ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до п. 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року N 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» із змісту статті 162 КАС України випливає, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень.

При цьому суди повинні мати на увазі, що одночасне застосування обох способів захисту порушеного права - визнання спірного акта нечинним та скасування такого акта - є помилковим.

Скасування акта суб'єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.

Визнання ж акта суб'єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Суд визначає, що рішення суб'єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти.

З огляду на положення пункту 1 частини другої статті 162 КАС України у разі визнання акта незаконним суд повинен скасувати його, якщо він є актом індивідуальної дії, або визнати нечинним, якщо він є нормативно-правовим актом, про що зазначити у резолютивній частині постанови.

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що оскаржувана у даній справі постанова державного виконавця є актом індивідуальної дії, а тому з метою повного захисту прав позивача, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 11 КАС України, така постанова повинна бути визнана незаконною та підлягає скасуванню.

При зверненні до адміністративного суду з даним позовом позивач просив поновити строк на звернення до суду, зазначивши, що оскаржувану постанову заступника начальника Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції від 16.08.2011 року про закінчення виконавчого провадження було отримано ним 21.11.2014, що підтверджується листом Головного управління юстиції управління державної виконавчої служби від 19.11.2014 № 02-45/1310/1.

Згідно з вимогами ст. 181 КАС України, яка визначає особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що оскаржувану постанову було винесено державним виконавцем 16.08.2011, а отримано позивачем 21.11.2014. З даним позовом позивач звернувся до суду 24.11.2014.

Таким чином, позов подано в межах 10-денного строку на звернення до суду, встановленого ч. 2 ст. 181 КАС України.

В силу вимог ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваної постанови.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки постанови суду першої інстанції в частині, що оскаржується, та дають підстави вважати, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та процесуального права.

Згідно пп. 1. 3. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним так, як прийняте з порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, оскаржувану постанову належить скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 41, 160, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 грудня 2014 року скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову заступника начальника Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції від 16.08.2011 року про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-а-6536/11, виданого Новозаводським районним судом Чернігівської області 14.06.2011.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді О.О. Беспалов
І.О. Грибан

Постанову в повному обсязі виготовлено 02.02.2015 року

Головуючий суддя Парінов А.Б.

Судді: Беспалов О.О.

Грибан І.О.