Справа № 826/13412/14
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2015-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

21 січня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кобаля М.І.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.

при секретарі: Пакіж О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві (далі - Відповідач), в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 12.05.2014 року №000055170 та №.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 грудня 2014 року зазначений адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши представників сторін, що прибули у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, з 31.03.2014 року по 04.04.2014 року на підставі Наказу від 04.03.2014 року № 650 посадовими особами відповідача була проведена позапланова невиїзна перевірка суб'єкта господарювання-фізичної особи ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.03.2014 року та дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період 01.01.2011 року по 31.03.2014 року, за результатами якої складений Акт від 11.04.2014 року № 1721/26-58-17-01-17- (далі по тексту- Акт перевірки).

В ході проведення вказаної перевірки відповідачем встановлено, що ОСОБА_2 в І кварталі 2012 року надавав послуги з технічного обслуговування та ремонту автомобілів юридичним особам, а тому зобов'язаний був перейти на загальну систему оподаткування, у зв'язку з чим позивача переведено на загальну систему оподаткування з 01.04.2012 року, що не заперечувалось останнім.

Проте, як встановлено під час перевірки, позивачем занижено валовий дохід та не надано під час перевірки документів щодо підтвердження понесених валових витрат. В той же час, на думку контролюючого органу, з липня 2011 року по червень 2012 року обсяг виручки позивача від реалізації товарів (робіт, послуг) становив 331 141,00 грн., тобто, позивач підлягав обов'язковій реєстрації як платник ПДВ та, відповідно, відповідачем нараховано позивачу ПДВ.

12 травня 2014 року ДПІ у Солом'янському районі ГУ Міндоходів у м. Києві було винесено податкові повідомлення-рішення за № (форми «Р»), яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 136 921,25 грн., в т.ч. 109 537,00 грн. - основний платіж, 27 384,25 грн. - штрафні (фінансові) санкції та № (форми «Р»), яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у розмірі 139 087,13 грн., в т.ч. 111 269,70 грн. - основний платіж, 27 817,43 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Не погоджуючись з вищезазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не доведено правомірність винесених оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, виходячи з наступного.

В розумінні пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) «витрати» - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно із п. 177.2 ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Як встановлено судом першої інстанції, під час перевірки позивачем надано посадовим особам відповідача первинні документи, а саме: банківські виписки, акти виконаних робіт, договори, розрахунки, тобто, бухгалтерські документи, які підтверджують понесені позивачем валові витрати.

Проте, зазначені документи не були враховані відповідачем та не взяті до уваги при визначенні об'єкту оподаткування та обчислення податку з доходів фізичних осіб, що суперечить вимогам чинного законодавства України.

Відповідно до п. 181.1 ст. 181 ПК України в разі якщо, загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300 000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Заява про реєстрацію особи як платника податку подається особисто такою фізичною особою або безпосередньо керівником юридичної особи - платника (в обох випадках з документальним підтвердженням особи та повноважень) до органу державної податкової служби за місцезнаходженням (місцем проживання) особи. У заяві зазначаються підстави для реєстрації особи як платника податку (п. 183.7 ст. 183 Податкового кодексу України).

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що ОСОБА_2 переведено на загальну систему оподаткування з 01.04.2012 року, а тому, загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню нарахована (сплачена) позивачу протягом останніх 12 календарних місяців, в яких сукупно перевищує 300 000 гривень (без урахування податку на додану вартість), повинна рахуватись з 01.04.2012 року, а не з липня 2011 року, як зазначено в Акті перевірки.

Між тим, з наданих позивачем розрахунків вбачається, що у період з 01.04.2012 року по 01.04.2013 року загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню нарахована (сплачена) позивачу сукупно не перевищує 300000 грн., зазначене не спростовано відповідачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що посадовими особами контролюючого органу протиправно донараховано ОСОБА_2 суму податку з доходів фізичних осіб і податку на додану вартість та застосовано штрафні (фінансові) санкції оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 грудня 2014 року - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий - суддя М.І. Кобаль

судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова

.

Головуючий суддя Кобаль М.І.

Судді: Епель О.В.

Карпушова О.В.