Справа № 2а-395/12
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" січня 2015 р. м. Київ К/800/16414/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача),
Головчук С.В.,
Ліпського Д.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва, треті особи: Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва, Державне територіально-галузеве об'єднання "Південно-західна залізниця" про призначення пенсії на пільгових умовах,

за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2014 року,

встановив:

В січні 2012 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва (далі - УПФУ в Деснянському районі м. Києва) про визнання протиправними дій щодо відмови в призначенні пенсії на пільгових умовах, скасування викладеного у претензії від 10.11.2011 р. № 24316/06-11 рішення відповідача про неправомірне призначення пенсії та зобов'язання здійснювати подальше нарахування і щомісячну виплату пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Списку № 2 з 01.01.2011 р.

Позов обґрунтувала тим, що з листопада 2009 року їй була призначена пенсія на пільгових умовах за Списком № 2 як телефоністу міжміського телефонного зв'язку. Проте з січня 2011 року виплата пенсії була припинена, а в листопаді 2011 року відповідач надіслав їй претензію з вимогою повернути отримані суми пенсії, призначеної, на думку управління ПФУ, неправомірно. Вважала дії відповідача незаконними, оскільки він не довів порушення нею пенсійного законодавства України, зловживання або подання недостовірних даних.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12 березня 2012 року позовні вимоги, заявлені за період з 01.01.2011 р. по 31.07.2011 р., залишені без розгляду з мотивів пропуску позивачем без поважних причин строку звернення до адміністративного суду.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 12 березня 2012 року позов задоволено частково: визнано протиправними дії УПФУ в Деснянському районі м. Києва; зобов'язано відповідача усунути порушення та здійснювати нарахування і виплату ОСОБА_4 пенсії за віком за Списком № 2 з 01.08.2011 р.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2014 року скасовано постанову суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі представник позивача, посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції, просить його скасувати та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Касаційне провадження у справі відкрито за відсутності копії постанови суду першої інстанції, яка прийнята в скороченому провадженні і в касаційному порядку не оскаржувалась. В постанові апеляційної інстанції зазначено про можливість її оскарження в касаційному порядку.

Відповідно до частини другої статті 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Згідно з частиною другою статті 183-2 КАС України суд може розглядати в порядку скороченого провадження адміністративні справи з приводу оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, якщо такі вимоги не стосуються прав, свобод, інтересів та обов'язків третіх осіб.

Всупереч наведеній нормі закону справа розглянута в порядку скороченого провадження за наявності двох третіх осіб, які зазначені в позовній заяві і в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Оскарження такої процесуальної помилки окремо від оскарження судового рішення, прийнятого за результатами розгляду справи, процесуальним законом не передбачено.

Розгляд справи в порядку скороченого провадження призвів до неправильного її вирішення.

За змістом частини четвертої статті 183-2 КАС України суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, в разі достатності повідомлених позивачем і відповідачем обставин, що дозволяють прийняти законне судове рішення.

Районний суд вважав достатніми для прийняття законного рішення повідомлені позивачем у позовній заяві обставини та долучені до неї докази: копію трудової книжки і претензію відповідача від 10.11.2011 р. При цьому відсутність письмових заперечень і клопотання відповідача від 28.02.2012 р. про розгляд справи в судовому засіданні з метою надання пояснень і доказів залишено судом поза увагою.

На підставі перелічених матеріалів справи суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у ОСОБА_4 права на пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 та зазначив, що вказані обставини відповідач не спростував, так само як і не надав доказів визнання недійсним або незаконним рішення про призначення позивачу пільгової пенсії. Крім того, відповідач не позбавлений можливості у передбаченому чинним законодавством порядку перевірити правильність призначення позивачу пенсії та наявності у неї права на отримання пільгової пенсії.

Разом з тим, правомірність припинення виплати позивачу пільгової пенсії та правильність у зв'язку з цим призначення їй такої пенсії і є предметом даного спору, що мав бути вирішений судом.

Натомість в рішенні районного суду не зазначено жодного положення закону, яким суд керувався і на підставі якого задовольнив позов, а досліджені судом докази свідчать про неповне встановлення обставин справи, які мають значення для вирішення питання про наявність у особи права на пільгову пенсію (вік, загальний трудовий стаж, пільговий стаж, результати атестації робочого місця, уточнююча довідка підприємства тощо).

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі тих самих матеріалів справи дійшов протилежного висновку про правомірність припинення виплати позивачу пільгової пенсії, обґрунтовуючи його тим, що телефоністи міжміського телефонного зв'язку користуються правом на пільгове пенсійне забезпечення тільки в разі, якщо міжміська телефонна станція є структурно відособленою, тоді як з акта зустрічної перевірки від 23.11.2010 р. вбачається, що відсутні відомості про міжміську телефонну станцію при Південно-Західній залізниці.

Отже, вказаний висновок суду апеляційної інстанції, який також зроблений без посилання на будь-яку норму закону, нічим не обґрунтований.

Відповідно до частини першої статті 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права та неповне встановлення обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи, за приписами статті 227 КАС України є підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Скасувати постанову Деснянського районного суду м. Києва від 12 березня 2012 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2014 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді:Черпак Ю.К.
Головчук С.В.
Ліпський Д.В.