Справа № 826/3835/14
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/3835/14 Головуючий у 1-й інстанції: Гарник К.Ю.
Суддя-доповідач: Федотов І.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів - Ісаєнко Ю.А. та Оксененка О.М.,

при секретарі - Трегубенко Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_2) звернувся до суду з позовом до державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі - відповідач, податковий орган, ДПІ) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 25 січня 2013 року № 2 та № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 квітня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2014 року позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві № , № від 25 січня 2013 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15 жовтня 2014 року касаційну скаргу державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві задоволено частково. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 квітня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2014 року у справі № 826/3835/14 скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 листопада 2014 року позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову про задоволення позовних вимог, вважаючи, що судом неповно з'ясовано обставини справи та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що з'явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.3 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Як свідчать матеріали справи, ДПІ було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2009 по 31.12.2011, оформлену актом від 13.12.2012 №8877/17-2-НОМЕР_1.

Під час цієї перевірки податковим органом було виявлено, що за результатами діяльності за три квартали 2009 року в період сплати єдиного податку позивачем було отримано виручку у загальній сумі 653 021,92 грн., тобто понад граничний розмір (500 000 грн.), встановлений Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» для запровадження спрощеної системи оподаткування. У зв'язку з цим позивач з жовтня 2009 року не мав права перебувати на пільговому режимі оподаткування.

Застосовуючи загальні правила при оподаткуванні доходу ФОП ОСОБА_2 за 4 квартал 2009 року та за 2010 рік, ДПІ було прийнято:

податкове повідомлення-рішення від 25.01.2013 № , згідно з яким позивачеві збільшено грошове зобов'язання з ПДВ на 87 808,75 грн. (у тому числі 70247 грн. за основним платежем та 17561,75 грн. за штрафними санкціями);

податкове повідомлення-рішення від 25.01.2013 № про зобов'язання ОСОБА_2 сплатити 75638,21 грн. податку з доходів фізичних осіб.

Не погодившись з вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, не проаналізувавши належним чином первинні документи, помилково визнав всі кошти, які надійшли на рахунок позивача, його виручкою, помилково дійшов висновку, що позивач за результатами трьох кварталів 2009 року перевищив ліміт в 500 000 гривень, встановлений для платників єдиного податку, та, як наслідок, помилково вважав позивача з IV кварталу 2009 року платником податку на додану вартість і нарахував йому несплату вказаного податку.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, ФОП ОСОБА_2 був зареєстрований як підприємець з 18 січня 2005 року, підтвердженням чого є копія свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця.

З початку своєї діяльності позивач перебував на єдиному податку, сплачував фіксовану суму податку та подавав звітність.

За видом діяльності ФОП ОСОБА_2 здійснював посередницьку експедиційну діяльність, підтвердженням чого є копія свідоцтва про сплату єдиного податку.

В даному випадку операції ФОП ОСОБА_2 у 2009 році були експедиційними.

За результатами трьох кварталів 2009 року позивач отримав на рахунок 653 021,92 грн.

Так, в пункті четвертому статті 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин, далі - Указ), встановлено, що виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Відповідно до статті 5 Указу № 727/98 у разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Колегія суддів зазначає, що положеннями Указу № 727/98 не передбачено можливості кваліфікації фактично отриманих платником коштів від реалізації товарів (послуг) як його виручки залежно від виду правочину, на підставі якого отримані такі кошти, та від їх подальшого спрямування. А відтак спірні кошти, отримані позивачем за виконання зобов'язань на користь третіх осіб у рамках надання експедиційних послуг, є виручкою ФОП ОСОБА_2 у розумінні статті 1 Указу № 727/98. Чинне податкове законодавство, встановлюючи обов'язок особи зареєструватися платником податків на загальних підставах за умови перевищення обсягу оподатковуваних операцій, не містить будь-яких особливостей або застережень залежно від режиму оподаткування, на якому перебуває особа.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2014 року у справі за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_3 до державної податкової інспекції у Дніпровському районі м. Києва про скасування податкових повідомлень-рішень.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками податкового органу щодо необхідності оподаткування доходів ФОП ОСОБА_2, отриманих починаючи з жовтня 2009 року, із застосуванням правил загальної системи оподаткування.

Поряд з цим, скасовуючи постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 квітня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2014 року, колегія суддів Вищого адміністративного суду України в ухвалі від 15 жовтня 2014 року, зазначила, що для правильного вирішення даного спору судам необхідно було виокремити суми донарахувань, проведених ДПІ у межах законодавчо встановленого строку давності, від визначених грошових зобов'язань поза межами цього строку, і на підставі цього надати належну правову оцінку оспорюваним податковим повідомленням-рішенням.

Відповідно до підпункту 15.1.1 пункту 15.1 статті 15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (який визначав порядок застосування строків давності у податкових правовідносинах на час виникнення розглядуваних правовідносин) за винятком випадків, визначених підпунктом 15.1.2 цього пункту, податковий орган має право самостійно визначити суму податкових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Законом, не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, а у разі, коли така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку податковий орган не визначає суму податкових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого податкового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Судом першої інстанції встановлено, що податкову декларацію з податку на доходи фізичних осіб за три квартали 2009 року позивачем було подано до 20.10.2009, а декларацію з податку на доходи фізичних осіб за 2009 рік позивачем було подано до 20.01.2010, з чого вбачається, що відповідач повинен був визначити позивачеві суму грошових зобов'язань за вказаний період до 20.10.2012 та 20.01.2013 відповідно.

Однак, відповідач нарахував позивачеві суми грошових зобов'язань згідно оскаржуваних ППР 25.01.2013, внаслідок чого відповідачем було пропущено 462 дні з дня, що настав за останнім днем граничного строку подання податкової декларації з податку на доходи фізичних осіб за три квартали 2009 року та було пропущено 5 днів з дня, що настав за останнім днем граничного строку подання податкової декларації з податку на доходи фізичних осіб за 2009 рік.

Відтак є вірним висновок суду першої інстанції, що сума зобов'язання за 2009 рік була визначена податковим органом поза 1095 денним строком, у зв'язку з чим, позивач є вільним від грошового зобов'язання, яке у нього виникло за 2009 рік.

На виконання вимог ухвали Вищого адміністративного суду України, під час апеляційного розгляду справи, відповідачем надано розрахунок сум донарахувань, проведених податковим органом за 2009 та 2010 роки.

З аналізу наданого розрахунку, колегією суддів встановлено відсутність підстав для нарахування позивачу податкового зобов'язання за 2009 рік за податковим повідомленням - рішенням № в частині визначення грошового зобов'язання за основним платежем 63 011,11 грн., а за податковим повідомленням - рішенням № в частині визначення суми грошового зобов'язання за основним платежем 53410 грн. та за штрафними санкціями 13352,50 грн., оскільки такі донарахування здійснені відповідачем поза межами законодавчо встановленого строку.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, про протиправність оспорюваних податкових повідомлень - рішень в частині зазначених вище сум визначених позивачу грошових зобов'язань, у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення було неповно встановлено обставини справи та порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст.160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі м. Києві ДПС від 25 січня 2013 року № 2 в частині визначення суми грошового зобов'язання за основним платежем 53410 грн. та за штрафними санкціями 13352,50 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі м. Києві ДПС від 25 січня 2013 року № в частині визначення грошового зобов'язання за основним платежем 63 011,11 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 29.01.2015 року.

Головуючий суддя Федотов І.В.

Судді: Ісаєнко Ю.А.

Оксененко О.М.