Справа № 2а/2702/226/12
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2015-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2015 року м. Київ К/800/24079/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Ліпського Д.В.,
Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Гагарінського районного суду м. Севастополя від 03 грудня 2012 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Гагарінському районі м. Севастополя (далі - УПФУ в Гагарінському районі м. Севастополя) про перерахунок пенсії,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання неправомірними дій та зобов'язання перерахувати пенсію. В обґрунтування вимог зазначав, що з 21 жовтня 2005 року йому призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 без урахування періоду навчання на підготовчому відділенні Московського ордену Трудового Червоного Прапору Інженерно-фізичного інституту з 15 листопада 1975 року по 15 липня 1976 року. Крім того, при проведенні перерахунку пенсії спеціалістом УПФУ в Гагарінському районі м. Севастополя розмір пенсії зменшився, оскільки відповідачем виключено з його трудового стажу період роботи в Литві на Інгалінській атомній електростанції з 01 січня 1992 року по 19 липня 1994 року. Посилаючись на те, що розрахунок пенсії поведений вручну, без застосування програмного забезпечення, просив суд зобов'язати УПФУ в Гагарінському районі м. Севастополя провести перерахунок пенсії з урахуванням періоду навчання на підготовчому відділені Московського ордену Трудового Червоного Прапору Інженерно-фізичного інституту з 15 листопада 1975 року по 15 липня 1976 року та періоду роботи на Ігналінській атомній електростанції 01 січня 1992 року по 19 липня 1994 року, провести з 21 жовтня 2005 року перерахунок пенсії з використанням програмного забезпечення з урахуванням трудового стажу за вказані періоди навчання і роботи та виплатити заборгованість, починаючи з 21 жовтня 2005 року.

Постановою Гагарінського районного суду м. Севастополя від 03 грудня 2012 року, яку залишено без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2013 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення - про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ) та Договору між Україною і Литовською республікою про соціальне забезпечення від 08 липня 2002 року, ратифікованого Законом України від 10 січня 2002 року № 2928-III (далі - Договір).

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що з 21 жовтня 2005 року ОСОБА_4 перебуває на обліку у відповідача і йому призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, як працівнику атомної енергетики.

При призначенні пенсії у 2005 році УПФУ в Гагарінському районі м. Севастополя не врахувало до стажу роботи позивача період його навчання на підготовчому відділенні Московського ордену Трудового Червоного Прапору Інженерно-фізичного інституту з 15 листопада 1975 року по 15 липня 1976 року, проте період роботи в Литві на Інгалінській атомній електростанції зараховано в повному обсязі.

Під час проведення у 2007 році перерахунку пенсії позивача відповідачем виявлено, що зарахування періоду роботи в Литві на Інгалінській атомній електростанції з 01 січня 1992 року по 19 липня 1994 року не відповідає положенням статті 33 Договору, а тому з 01 січня 2011 року пенсію ОСОБА_4 перераховано з урахуванням виявлених порушень.

За умовами частини 4 статті 24 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Згідно з пунктом «д» частини 3 статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Як встановлено судами з 15 листопада 1975 року по 15 липня 1976 року ОСОБА_4 навчався на підготовчому відділенні Московського ордену Трудового Червоного Прапору Інженерно-фізичного інституту.

Статтею 45 Закону СРСР від 19 липня 1973 року «Про затвердження Основ законодавства Союзу РСР і союзних республік про народну освіту» передбачалось, що вища освіта здійснюється в університетах, інститутах, академіях, заводах - втузах та інших навчальних закладах, віднесених у встановленому порядку до вищих навчальних закладів. Підготовка фахівців у вищих навчальних закладах здійснюється за денною, вечірньою та заочною формами навчання.

На час виникнення спірних правовідносин, діяли норми Закону України «Про вищу освіту», частиною 2 статті 53 якого встановлено, що студентом (слухачем) є особа, яка в установленому порядку зарахована до вищого навчального закладу і навчається за денною формою, вечірньою або заочною, дистанційною формами навчання з метою здобуття певних освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівнів.

Із змісту наведених норм видно, що навчанням у вищому навчальному закладі є період з дня зарахування особи до вищого навчального закладу на денну, вечірню або заочну форму навчання до дня її відрахування у зв'язку із завершенням навчання та отриманням відповідного документа про вищу освіту державного зразка.

Перелік типів вищих навчальних закладів визначений статтею 25 цього закону.

Отже, підготовчі курси (підготовчі відділення) при вищому навчальному закладі не є рівноцінними самим вищим навчальним закладам, перелік яких наведено в статті 45 Основ законодавства Союзу РСР і союзних республік про народну освіту та в статті 25 Закону України «Про вищу освіту», а навчання на підготовчому відділенні (курсах) не є складовою навчання у вищому навчальному закладі, оскільки у випадку, якщо особа не вступить до останнього з будь-якої причини (відмова від вступу, не здача іспитів тощо), період навчання на підготовчих курсах (відділеннях) не можна вважати здобуттям вищої освіти.

За таких обставин, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що УПФУ в Гагарінському районі м. Севастополя правомірно не врахувало до трудового стажу період навчання позивача на підготовчому відділенні Московського ордену Трудового Червоного Прапору Інженерно-фізичного інституту.

Згідно з частиною 2 статті 33 Договору при виникненні страхового випадку після набрання чинності цим Договором за весь страховий (трудовий) стаж, накопичений з 01 січня 1992 року, зобов'язання по наданню зацікавленій особі відповідної пенсії приймається Стороною, відповідно до законодавства якої цей стаж був накопичений. За весь страховий (трудовий) стаж, накопичений до 01 січня 1992 року на території колишнього СРСР, зобов'язання по наданню зацікавленій особі пенсії відповідно до чинного законодавства приймається Стороною, на території якої ця особа проживає в момент звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, за приписами наведеної норми, трудовий стаж, набутий особою після 01 січня 1992 року не на території Литовської республіки не підлягає зарахуванню до страхового (трудового) стажу набутого на території України, що враховується при обчисленні пенсії, а тому УПФУ в Гагарінському районі м. Севастополя правильно не врахувало період роботи позивача з 01 січня 1992 по 31 грудня 1993 року на Інгалінській АЕС Литовської республіки.

Вирішуючи спір та відмовляючи в позові, суди виходили з того, що посилання позивача на порушення його прав внаслідок перерахунку пенсії вручну, без застосування програмного забезпечення, не відповідають обставинам справи, оскільки розмір його пенсії обчислено відповідно до вимог діючого законодавства, а процедура застосування програмного комплексу АСОПД КОМТЕХ працівниками органів Пенсійного фонду на законодавчому рівні не врегульована, що виключає сам факт порушення відповідачем вимог закону у випадку самостійного обрання ним способу розрахунку пенсії (із застосуванням програмного забезпечення чи вручну).

За таких обставин, підстави для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій відсутні.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального чи процесуального законодавства, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення спору.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, якщо визнає, що судами не допущено порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Гагарінського районного суду м. Севастополя від 03 грудня 2012 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
Д.В. Ліпський
Ю.К. Черпак