Справа № 826/17428/14
Суддя: Санін Б.В.
Дата ухвалення: 2015-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 січня 2015 року 15:32 № 826/17428/14

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі судді Саніна Б.В., за участю секретаря судового засідання Дмитрієвої В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Демікс»
доДержавної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
за участю представників:

від позивача1. Гладка А.В. (довіреність) 2. Почобуд М.В. (довіреність)
від відповідачаТерещенко А.О.(довіреність)
ВСТАНОВИВ:

До судді Окружного адміністративного суду м. Києва Саніна Б.В. надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Демікс» (надалі - Позивач/ТОВ «Демікс») до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (надалі - Відповідач/ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві), в якому просить суд:

1. Визнати нечинними та скасувати повністю податкові повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві №0 від 16.05.2014 р. на суму 1 980 622,00 грн.; №3 від 16.05.2014 р. на суму 1 625,44 грн.; №2562655/702/24435416 від 16.05.2014 р. на суму 510,00 грн.; №2552655/702/24438416 від 16.05.2014 р. на суму 36 335,00 грн.; №656/26-55-22-10 від 16.05.2014 р. на суму 71 839,66 грн.

2. Стягнути з Відповідача на користь Позивача судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.11.2014 р. провадження по справі було відкрите та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання з'явились представники Позивача, які позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позовні вимоги задовольнити із підстав, викладених в адміністративному позові, зокрема, зазначили про порушення Відповідачем положень Податкового кодексу України (надалі - ПК України) під час винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

В судове засідання з'явився представник Відповідача, який щодо позовних вимог заперечує в повному обсязі, просить в задоволенні позову відмовити із підстав, викладених в письмових запереченнях, зокрема, зазначає про правомірність винесення Відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, мотивуючи тим, що Позивачем порушені положення Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. №996-ХІV (надалі - Закон №996), Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 р. (надалі - Положення №88), а також норми Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 р. №334/94-ВР (що був чинний на час виникнення правовідносин/надалі - Закон №334/94).

Крім того, у судовому засіданні була допитана в якості свідка ОСОБА_2 (головний бухгалтер ТОВ «Демікс»), яка повідомила інформацію про порядок укладення договорів та формування даних податкового обліку за перевіряємий період.

Відповідно до положень п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини постанови, повний текст постанови було виготовлено та підписано - 21.01.2015 р.

Розглянувши наявні в матеріалах докази та заслухавши пояснення сторін та сівдка, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Демікс» (код ЄДРОПУ 24438416) зареєстроване 12.12.1996 р. виконавчим комітетом Дніпровської міської ради, з 26.01.2000 р. взято на податковий облік та станом на дату реєстрації перевірки перебуває на обліку у ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві.

Основним видом діяльності Позивача згідно із довідки з ЄДРПОУ серії АА №759104 є неспеціалізована оптова торгівля.

Разом із тим, у період з 17.03.2014 р. по 18.04.2014 р. на підставі направлень №608/26-55-22-10, №609/26-55-22-10, №610/26-55-22-10, №243/26-55-17-02, №266/25-55-12-08, №641/26-55-22-03, №614/26-55-22-06 від 17.03.2014 р. та наказів №755 від 28.02.2014 р., №1246 від 11.04.2014 р., виданих ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, відповідно до пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.77.2 ст.77 ПК України Відповідачем була проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «Демікс» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р., за результатами якої був складений акт №366/26-55-22-10/24438416 від 28.04.2014 р. «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Демікс» (код ЄДРОПУ 24438416) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р.» (надалі - Акт перевірки №366), в якому зазначено про виявленні наступні порушення Позивачем вимог законодавства, а саме:

ь пп.4.1.1 п.4.1 ст.4, п.5.1 та пп.5.2.1 п.5.2 ст.5, пп.11.2.1 п.11.2 та пп.11.3.1 п.11.3 ст.11 Закону №334/94, пп.14.1.27 та пп.14.1.257 п.14.1 ст.14, пп.135.4.1 п.135.4 та п.135.5 ст.135, п.137.1 ст.137, пп.138.1.1 п.138.1, п.138.2 та п.138.4 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, пп.140.1.6 п.140.1 ст.140, п.141.1 ст.141 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 1 659 572,00 грн., в т.ч.: за І кв. 2011 р. - на суму 49,00 грн.; за півріччя 2011 р. (ІІ кв.) - на суму 26 832,00 грн.; за ІІІ квартали 2011 р. (ІІ-ІІІ кв.) - на суму 486 921,00 грн.; за 2011 р. (ІІ- ІV кв.) - на суму 399 490,00 грн.; за І кв. 2012 р. - на суму 107 886,00 грн.; за півріччя 2012 р. - на суму 83 723,00 грн.; за ІІІ квартали 2012 р. - на суму 582 706,00 грн.; за 2012 р. - на суму 628 094,00 грн.; за 2013 р. - на суму 631 939,00 грн.;

ь ст.249 ПК України, в результаті чого встановлено заниження податкового зобов'язання за ІІ кв.2013 р. по екологічному податку на суму 892,35 грн.;

ь ст.250 ПК України, встановлено неподання розрахунку по екологічному податку за ІІ- ІV кв.2013 р.;

ь п.2.8 та п.3.5 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління Національного банку України №637 від 15.12.2004 р. (надалі - Положення НБУ №637);

ь ст.152, ст.158 та п.160.2 ст.160 ПК України, в результаті чого занижено податок з доходу від нерезидента на суму 3 093,00 грн., в т.ч., за ІІІ кв.2012 р. на 3 093,00 грн.;

ь пп.«е» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167, пп.«а» п.171.2 ст.171 ПК України, п.1.2 та п.3.3 наказу ДПА України №1020 від 24.12.2010 р. «Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ) та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку» (що був чинний на час виникнення правовідносин/надалі - Порядок №1020) та пп.«б» п.176.2 ст.176 ПК України, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо правильності утримання та своєчасності перерахування податку з доходів фізичних осіб до бюджету на загальну суму 29 068,00 грн., в т.ч.: за 2011 р. - на суму 28 054,51 грн.; за 2012 р. - на суму 1 013,49 грн.

Згідно із зазначеним, на підставі Акту перевірки №366 ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві були прийняті податкові повідомлення-рішення від 16.05.2014 р., а саме:

ь за формою «Р» №0, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток на загальну суму 1 980 622,00 грн. (з яких 1 659 572,00 грн. - за основним платежем та 321 050,00 грн. - за штрафними санкціями);

ь за формою «С» №656/26-55-22-10, яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 71 839,66 грн.;

ь за формою «Р» №2/702/24438416, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 36 335,00 грн. (з яких 29 068,00 грн. - за основним платежем та 7 267,00 грн. - за штрафними санкціями);

ь за формою «Р» №2/702/24438416, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 510,00 грн. (з яких 510,00 грн. - за штрафними санкціями);

ь за формою «Р» №3, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: екологічний податок на загальну суму 1 625,44 грн. (з яких 892,35 грн. - за основним платежем та 733,09 грн. - за штрафними санкціями).

Вважаючи, що Відповідачем були порушені права та охоронювані законом інтереси ТОВ «Демікс» під час проведення перевірки та прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, Позивач оскаржив їх у судовому порядку.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи усіх форм дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Щодо правомірності винесення податкового повідомлення-рішення №-10 від 16.05.2014 р.

Згідно із преамбулою Положення НБУ №637 це Положення розроблено відповідно до ст.33 Закону України «Про Національний банк України», визначає порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою.

Водночас, касові операції - операції підприємств (підприємців) між собою та з фізичними особами, що пов'язані з прийманням і видачею готівки під час проведення розрахунків через касу з відображенням цих операцій у відповідних книгах обліку (п.1.2 Положення НБУ №637).

Поряд із цим, відповідно до п.2.6 Положення НБУ №637 уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів. Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Згідно із п.2.9 Положення НБУ №637 готівкова виручка (готівка) підприємств (підприємців), у тому числі готівка, одержана з банку, використовуються ними для забезпечення потреб, що виникають у процесі їх функціонування, а також для проведення розрахунків з бюджетами та державними цільовими фондами за податками і зборами (обов'язковими платежами). Підприємства не повинні накопичувати готівкову виручку (готівку) у своїх касах понад установлений ліміт каси для здійснення потрібних витрат до настання строків цих виплат.

Разом із тим, у п.2.10 Положення НБУ №637 визначено, що підприємства мають право зберігати у своїй касі готівку, одержану в банку для виплат, що належать до фонду оплати праці, а також пенсій, стипендій, дивідендів (доходу), понад установлений ліміт каси протягом трьох робочих днів, уключаючи день одержання готівки в банку. Для проведення цих виплат працівникам віддалених відокремлених підрозділів підприємств залізничного транспорту та морських портів готівка може зберігатися в їх касах понад установлений ліміт каси протягом п'яти робочих днів, уключаючи день одержання готівки в банку. Готівка, що одержана в банку на інші виплати, має видаватися підприємством своїм працівникам у той самий день. Суми готівки, що одержані в банку і не використані за призначенням протягом установлених вище строків, повертаються підприємством до банку не пізніше наступного робочого дня банку або можуть залишатися в його касі (у межах установленого ліміту).

Підприємство має право зберігати в касі готівку для виплат, які належать до фонду оплати праці та здійснюються за рахунок виручки, понад установлений йому ліміт каси протягом трьох робочих днів з дня настання строків цих виплат у сумі, що зазначена в переданих до каси відомостях на виплату грошей (далі - видаткова відомість) (додаток 1).

Крім того, у п.2.8 Положення НБУ №637 визначено, що підприємства можуть тримати в позаробочий час у своїх касах готівкову виручку (готівку) у межах, що не перевищують установлений ліміт каси. Готівкова виручка (готівка), що перевищує встановлений ліміт каси, обов'язково здається до банків для її зарахування на банківські рахунки. Відокремлені підрозділи підприємств - юридичних осіб можуть здавати готівкову виручку (готівку) безпосередньо до кас таких юридичних осіб або до будь-якого банку для її переказу і зарахування на банківські рахунки зазначених юридичних осіб. За відсутності банків готівкова виручка (готівка) для переказу на банківські рахунки підприємства (підприємця) може здаватися до операторів поштового зв'язку та небанківських фінансових установ, які в установленому законодавством порядку отримали ліцензію на переказ коштів без відкриття рахунку.

В той же час, у п.3.1 Положення НБУ №637 визначено, що касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.

При цьому, згідно із п.3.4 Положення НБУ №637 видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами (додаток 3) або видатковими відомостями. Документи на видачу готівки мають підписувати керівник і головний бухгалтер або працівник підприємства, який на це уповноважений керівником. До видаткових ордерів можуть додаватися заява на видачу готівки, розрахунки тощо. Якщо на доданих до видаткових касових ордерів документах, заявах, рахунках тощо є дозвільний напис керівника підприємства, то його підпис на видаткових касових ордерах не обов'язковий.

В свою чергу, п.3.5 Положення НБУ №637 передбачено, що у разі видачі окремим фізичним особам готівки (у тому числі працівникам підприємства) за видатковим касовим ордером або видатковою відомістю касир вимагає пред'явити паспорт чи документ, що його замінює, записує його найменування і номер, ким і коли він виданий. Фізична особа розписується у видатковому касовому ордері або видатковій відомості про одержання готівки із зазначенням одержаної суми (гривень - словами, копійок - цифрами), використовуючи чорнильну або кулькову ручку з чорнилом темного кольору. Якщо видаткова відомість складена на видачу готівки кільком особам, то одержувачі також пред'являють паспорти чи документи, що їх замінюють, і розписуються у відповідній графі документа.

Для виведення залишку готівки в касі не приймаються видаткові касові ордери або видаткові відомості, в яких видача готівки з каси не підтверджена підписом одержувача.

Видача готівки особам, яких немає в штатному розписі підприємства, проводиться за видатковими касовими ордерами, що виписуються окремо на кожну особу, або за окремою видатковою відомістю.

Так, як вбачається з Акту перевірки №366, Відповідачем під час здійснення перевірки Позивача встановлено, що відповідно до наданих ТОВ «Демікс» касових документів за перевіряємий період видача готівки останнім на заробітну плату з каси за видатковими касовими ордерами або видатковими відомостями (відомостями на виплату грошей) не проводилась, зокрема, за наступними видатковими касовими ордерами на виплату грошей: №80 від 21.12.2011 р.; №6 та №7 від 22.02.2012 р.; №45 від 17.10.2013 р.; №49 від 06.11.2013 р. Крім того, за твердженнями податкового органу, у видаткових касових ордерах на виплату грошей за вересень 2011 р. (№56 від 09.09.2011 р.; №58 від 20.09.2011 р.; №59 від 27.09.2011 р. та №60 від 29.09.2011 р.) відсутні підписи одержувачів, а також відсутні видаткові відомості до зазначених видаткових касових ордерів.

Згідно із зазначеним, за результатами дотримання ТОВ «Демікс» встановленого ліміту залишку готівки в касі Відповідачем встановлено перевищення такого ліміту на загальну суму 35 919,83 грн., що спричинило порушення норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, як наслідок, податковим органом застосовано до ТОВ «Демікс» фінансові санкції, передбачені ч.2 ст.1 Указу Президента України №436/95 від 12.06.1995 р. «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки», у вигляді штрафу за перевищення встановлених лімітів залишку готівки в касах - у двократному розмірі сум виявленої понадлімітної готівки за кожний день, який становить 71 839,66 грн.

Поряд із цим, відповідно до п.1.2 Положення НБУ №637 касові документи - документи (касові ордери та відомості на виплату грошей, розрахункові документи, квитанції програмно-технічних комплексів самообслуговування, відомості закупівлі сільськогосподарської продукції, інші прибуткові та видаткові касові документи), за допомогою яких відповідно до законодавства України оформляються касові операції, звіти про використання коштів, а також відповідні журнали встановленої форми для реєстрації цих документів та книги обліку.

Водночас, на підтвердження дотримання ТОВ «Демікс» вимог ведення касових операцій у перевіряємий період суду надані відповідні касові документи, що також надавались перевіряючим під час здійснення перевірки, а саме: витяги з чекових книжок разом із корінцями чеків до них; витяги з касових книг на 2009-2013 рр.; прибуткові касові ордери та квитанції до них; спірні відомості на виплату грошей разом із додатками 1 та видатковими касовими ордерами (додаток №27 до справи, стор.2-38).

Між тим, з огляду на вказані вище касові документи судом встановлено, що видача Позивачем готівки з каси на заробітну плату своїм працівникам здійснювалась вчасно з дотриманням всіх норм ведення таких операцій із оформленням всіх необхідних документів, що свідчить про помилковість висновку податкового органу щодо проведення видачі ТОВ «Демікс» готівки на заробітну плату з каси не за видатковими касовими ордерами або видатковими відомостями.

Більше того, суд критично ставиться до тверджень Відповідача щодо відсутності підписів одержувачів у видаткових відомостях, оскільки як і відомості на виплату грошей разом із додатком 1 до них, так і видаткові касові ордери містять обов'язкові підписи відповідальних осіб та відповідних працівників ТОВ «Демікс», яким були виплачені гроші з каси, із записами їх паспортних даних, на загальну суму 35 919,83 грн.

Таким чином, суд вважає, що Відповідачем не доведено правомірність висновків щодо перевищення Позивачем ліміту залишку готівки в касі, в той час, як Позивачем в повному обсязі підтверджено правомірність здійснення касових операцій із додержанням норм законодавства, позаяк факт видачі працівникам ТОВ «Демікс» та отримання останніми готівки з каси підтверджується належними чином складеними касовими документами, а тому не вбачається підстав для застосування податковим органом штрафних санкцій з таких обставин та прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №-10 від 16.05.2014 р., яке підлягає скасуванню.

Щодо правомірності винесення податкового повідомлення-рішення №3 від 16.05.2014 р.

Як вбачається з Акту перевірки №366, Відповідачем в ході проведення перевірки було встановлено розміщення ТОВ «Демікс» відходів (відпрацьованих люмінесцентних ламп), так як зберігало (тимчасово розміщувало на власній території) їх до передачі на утилізацію спеціалізованим підприємствам, як наслідок, податковий орган прийшов до висновку, що Позивач є платником екологічного податку та повинен був подавати податкову звітність за 2-4 кв. 2013 р.

Водночас, відповідно до пп.14.1.57 п.14.1 ст.14 ПК України (у редакціях, чинних на момент виникнення правовідносин) екологічний податок - загальнодержавний обов'язковий платіж, що справляється з фактичних обсягів викидів у атмосферне повітря, скидів у водні об'єкти забруднюючих речовин, розміщення відходів, фактичного обсягу радіоактивних відходів, що тимчасово зберігаються їх виробниками, фактичного обсягу утворених радіоактивних відходів та з фактичного обсягу радіоактивних відходів, накопичених до 1 квітня 2009 року.

При цьому, у пп.14.1.223 п.14.1 ст.14 ПК України зазначено, що розміщення відходів - постійне (остаточне) перебування або захоронення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи об'єктах (місцях розміщення відходів, сховищах, полігонах, комплексах, спорудах, ділянках надр тощо), на використання яких отримано дозволи уповноважених органів.

Разом із тим, згідно із пп.240.1.3 п.240.1 ст.240 ПК України платниками податку є суб'єкти господарювання, юридичні особи, що не провадять господарську (підприємницьку) діяльність, бюджетні установи, громадські та інші підприємства, установи та організації, постійні представництва нерезидентів, включаючи тих, які виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, під час провадження діяльності яких на території України і в межах її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони здійснюються, зокрема, розміщення відходів (крім розміщення окремих видів (класів) відходів як вторинної сировини, що розміщуються на власних територіях (об'єктах) суб'єктів господарювання).

Не є платниками податку за розміщення відходів суб'єкти господарювання, які розміщують на власних територіях (об'єктах) виключно відходи як вторинну сировину (п.240.5. ст.240 ПК України).

Поряд із цим, відповідно до пп.242.1.3 п.242.1 ст.242 ПК України об'єктом та базою оподаткування екологічного податку є обсяги та види (класи) розміщених відходів, крім обсягів та видів (класів) відходів як вторинної сировини, що розміщуються на власних територіях (об'єктах) суб'єктів господарювання.

Крім того, у п.249.6 ст.249 ПК України визначено, що суми податку, який справляється за розміщення відходів (Прв), обчислюються платниками самостійно щокварталу виходячи з фактичних обсягів розміщення відходів, ставок податку та коригуючих коефіцієнтів.

При цьому, згідно із пп.250.10.3 п.250.10 ст.250 ПК України у разі якщо платник податку перебуває на податковому обліку в місті з районним поділом, то такий платник може подавати одну податкову декларацію за викиди, скиди усіма своїми джерелами забруднення та/або розміщення відходів, якщо ці джерела та/або спеціально відведені місця для розміщення відходів розташовані на території такого міста (зазначається код згідно з Класифікатором об'єктів адміністративно-територіального устрою України (КОАТУУ), за місцем перебування платника податку на податковому обліку (міської ради).

В той же час, у зв'язку із неподанням Позивачем декларацій за 2-4 кв. 2013 р. з екологічного податку податковий орган прийшов до висновку про те, що ТОВ «Демікс» занижено екологічний податок в частині розміщення відходів (люмінесцентних ламп), які було списано останнім у кількості 15 штук, на загальну суму 892,35 грн.

В свою чергу, Законом України «Про відходи» №187/98-ВР від 05.03.1998 р. (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин/надалі - Закон №187/98) визначені правові, організаційні та економічні засади діяльності, пов'язаної із запобіганням або зменшенням обсягів утворення відходів, їх збиранням, перевезенням, зберіганням, сортуванням, обробленням, утилізацією та видаленням, знешкодженням та захороненням, а також з відверненням негативного впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров'я людини на території України.

Відповідно до ст.1 Закону №187/98 відходи - будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення. При цьому, зберігання відходів - тимчасове розміщення відходів у спеціально відведених місцях чи об'єктах (до їх утилізації чи видалення), в той чай, як відведені місця чи об'єкти - місця чи об'єкти (місця розміщення відходів, сховища, полігони, комплекси, споруди, ділянки надр тощо), на використання яких отримано дозвіл уповноважених органів на видалення відходів чи здійснення інших операцій з відходами.

З аналізу наведених вище норма можна дійти висновку, що платниками екологічного податку є особи, які здійснюють розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях (об'єктах), на використання яких останнім отримано дозвіл спеціально уповноваженого органу виконавчої влади у сфері поводження з відходами.

Проте, оскільки Позивач не здійснює розміщення відходів у спеціально відведених місцях та не має відповідного дозволу на використання вказаних місць, суд приходить до висновку, що ТОВ «Демікс» не є платником екологічного податку, що свідчить про відсутність необхідності подавати Позивачу відповідні декларації з екологічного податку та сплачувати такий податок в частині розміщення відходів за 2-4 кв. 2013 р.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 23.01.2014 р. №К/9991/32831/12.

Поряд із цим, з огляду на зміст Акту перевірки №366 судом встановлено, що не спростовано представником Відповідача, підставою для висновку про наявність у ТОВ «Демікс» розміщених на власній території відходів (15 шт. відпрацьованих люмінесцентних ламп) стало відображення Позивачем у бухгалтерському обліку за 2 кв. 2013 р. списання 15 шт. люмінесцентних ламп, що, на думку податкового органу, посвідчує факт розміщених відходів, як наслідок, такі операції з відходами повинні бути відображені у деклараціях з екологічного податку за відповідний період.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до акту списання товарів №9 від 30.06.2013 р. лампи енергоощадні (15 шт.) були списані зі складу Позивача для використання їх в господарській діяльності ТОВ «Демікс» - для освітлення складу. Крім того, суд звертає увагу на те, що, згідно із доводами представників Позивача, придбані у квітні 2013 р. енергоощадні лампи у кількості 15 шт. станом на дату звернення до суду продовжують використовуватись ТОВ «Демікс», що підтверджується наданими до суду документами (додаток №27 до справи, стор.39-43), а тому підстави для їх утилізації відсутні.

Таким чином, оскільки факт списання люмінесцентних ламп не може свідчити про здійснення Позивачем їх позбуття або утилізацію, відповідно, суд не може погодитись із викладеними в Акті перевірки №366 висновками податкового органу щодо віднесення зазначених ламп до відходів.

Більше того, Відповідачем не доведений сам факт розміщення (зберігання) спірних відходів, та де це розміщення відбувалося, на підставі яких документів були встановлені об'єми відходів, а отже висновки в цій частині Акту перевірки №366 зроблені на припущеннях про наявність порушень, як наслідок, суд вважає прийняте податковим органом податкове повідомлення-рішення №3 від 16.05.2014 р. протиправним, яке належить скасувати.

Щодо правомірності винесення податкового повідомлення-рішення №0 від 16.05.2014 р.

Під час здійснення податковим органом перевірки правильності ведення податкового обліку та правильності обчислення, повноти сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов'язкових платежів) Відповідачем було встановлено, що за період з 01.01.2011 р. по 31.03.2011 р. ТОВ «Демікс» задекларовано скоригований валовий дохід на суму 2 231 400,00 грн., в той час, як за період з 01.04.2011 р. по 31.12.2013 р. задекларовано доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, на суму 113 869 932,00 грн.

Крім того, за період з 01.01.2011 р. по 31.03.2011 р. ТОВ «Демікс» задекларовано валові витрати у сумі 2 106 002,00 грн. та витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, на суму 110 977 631,00 грн. за період з 01.04.2011 р. по 31.12.2013 р.

Проте, перевіркою повноти визначення скоригованого валового доходу за період з 01.01.2011 р. по 31.03.2011 р. та доходів, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за період з 01.04.2011 р. по 31.12.2013 р. встановлено їх заниження на загальну суму 128 942 672,00 грн., в той час, як за результатами перевірки повноти визначення Позивачем у перевіряємому періоді валових витрат та витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, податковим органом встановлено їх заниження на загальну суму 120 888 647,00 грн. (за 2011-2012 рр. - занижено на 122 697 702,00 грн.; за 2013 р. - завищено на загальну суму 1 809 055,00 грн.), що, за висновками Відповідача, спричинило заниження податку на прибуток підприємств на загальну суму 1 659 572,00 грн.

Відповідно до пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України об'єктом оподаткування податку на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі ст.ст.135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі ст.ст.138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених ст.152 цього Кодексу.

В той же час, згідно із пп.14.1.56 п.14.1 ст.14 ПК України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами (відповідно до п.4.1 ст.4 Закону №334/94).

При цьому, у п.135.1 ст.135 ПК України передбачено, що доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до ст.137, на підставі документів, зазначених у п.135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до п.135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до п.135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у п.135.3 цієї статті та у ст.136 цього Кодексу.

Поряд із цим, відповідно до пп.135.4.1 п.135.4 ст.135 ПК України дохід від операційної діяльності визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі, в тому числі при зменшенні зобов'язань, та включає, зокрема: дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг, у тому числі винагороди комісіонера (повіреного, агента тощо); особливості визначення доходів від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг для окремих категорій платників податків або доходів від окремих операцій встановлюються положеннями цього розділу (аналогічно до п.4.1.1 п.4.1 ст.4 Закону №334/94);

Разом із тим, п.137.1 ст.137 ПК України визначено, що дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар. Дохід від надання послуг та виконання робіт визнається за датою складення акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг.

Крім того, згідно із положеннями пп.11.3.1 п.11.3 ст.11 Закону №334/94 датою збільшення валового доходу вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

- або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), що підлягають продажу, у разі продажу товарів (робіт, послуг) за готівку - дата її оприбуткування в касі платника податку, а за відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

- або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного надання результатів робіт (послуг) платником податку.

В свою чергу, відповідно до пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником) (аналогічний зміст до п.5.1 ст.5 Закону №334/94, який діяв на час виникнення правовідносин).

Також, у пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону №334/94 зазначено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених п.5.3 - п.5.7 цієї статті.

В той же час, згідно із пп.11.2.1 п.11.2 ст.11 Закону №334/94 датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

- або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку;

- або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг).

При цьому, згідно із п.138.1 ст.138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податку на прибуток підприємств, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з п.138.4, п.138.6-п.138.9, п.138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з п.138.5, 138.10-138.12 цієї статті, п.140.1 ст.140 і ст.141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у п.138.3 цієї статті та у ст.139 цього Кодексу.

Між тим, пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 ПК України передбачається, що витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням п.138.2, п.138.11 цієї статті, п.140.2 -п.140.5 ст.140, ст.142 і ст.143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Водночас, згідно із. пп.14.1.228 п.14.1 ст.14 ПК України собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг для цілей розділу III цього Кодексу - витрати, що прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що застосовуються в частині, яка не суперечить положенням цього розділу.

Разом із тим, у п.138.4 ст.138 ПК України вказано, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Крім того, п.138.8 ст.138 ПК України визначено, що собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Поряд із цим, положеннями пп.138.10.5 п.138.10 ст.138 ПК України передбачено, що до складу інших витрат включаються, зокрема: фінансові витрати, до яких належать витрати на нарахування процентів (за користування кредитами та позиками, за випущеними облігаціями та фінансовою орендою) та інші витрати підприємства в межах норм, встановлених цим Кодексом, пов'язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включені до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку).

Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (що також відповідає пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону №334/94).

У п.135.2 ст.135 та п.138.2 ст.138 ПК України визначено, що як і доходи, так і витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів та здійснення витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Водночас, відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні регулюються Законом №996 (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин), який поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством (ч.1 ст.2 Закону №996).

Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку (ч.2 ст.3 Закону №996).

Згідно із ч.1 ст.9 Закону №996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до ст.1 Закону №996 первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

При цьому, п.1.1 р.1 Положення №88 (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) передбачено, що дане положення встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності, установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету.

Відповідно до п.1.2 Положення №88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Пунктом 2.1 р.2 Положення №88 встановлено порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (установи), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо (п.2.2 р.2 Положення №88).

Згідно із п.2.4 Положення №88 первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати доходи та витрати у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Документи, які не мають статус первинних, самі по собі не можуть підтверджувати реальність здійснення господарської операції та, відповідно, валові витрати. При цьому неодмінною характерною рисою господарської діяльності в рамках податкових відносин є її направлення на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

В той же час, як вбачається з Акту перевірки №366, в результаті аналізу наданих до перевірки регістрів бухгалтерського обліку, первинних документів та даних податкової звітності з податку на прибуток за І кв. 2011 р. Відповідачем встановлено заниження задекларованих Позивачем показників у ряд.01.1 Декларації (доходи від продажу товарів (робіт, послуг)) на загальну суму 9 935 573,00 грн., в той час, як при перевірці показників ряд.04.1 Декларації (витрати на придбання товарів (робіт, послуг), крім визначених у 04.11) за І кв. 2011 р. податковим органом також встановлено заниження витрат на загальну суму 9 935 377,00 грн.

Крім того, перевіркою достовірності відображених ТОВ «Демікс» показників у поданих до податкового органу Деклараціях за період з 01.04.2011 р. по 31.12.2013 р. Відповідачем встановлено заниження задекларованих ТОВ «Демікс» показників доходу у ряд.02 Декларацій (дохід від операційної діяльності (дохід від реалізації товарів (робіт, послуг)) на суму 117 447 449,00 грн. та витрат у ряд.05.1 Декларацій (собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)) - на загальну суму 114 053 887,00 грн.

При цьому, підставою для відповідних висновків податкового органу та донарахування Позивачу грошового зобов'язання з податку на прибуток, що також підтверджується представником Відповідача, стала невідповідність відображених Позивачем показників у ряд.01.1, ряд.04.1 Декларації за І кв. 2011 р. та ряд.02, ряд.05.1 Декларацій за період з 01.04.2011 р. по 31.12.2013 р. (додаток до справи №2), поданих ТОВ «Демікс» до податкового органу, даним бухгалтерського обліку, а також даним, розрахованих за результатами перевірки наступних документів за перевіряємий період, а саме: регістрів бухгалтерського обліку; оборотно-сальдових відомостей; карток по рахункам 361, 311, 702-704, 79 та бухгалтерських проводок (Д-т/К-т) по таким рахункам; первинних документів (договори купівлі-продажу, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, вантажно-митні декларації, акти надання робіт (послуг), банківські виписки).

Поряд із цим, ч.3 та ч.4 ст.9 Закону №996 передбачено, що інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні.

Таким чином, регістри бухгалтерського обліку ототожнюють дані первинних бухгалтерських документів.

Разом із тим, положеннями Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 р. №291, (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин/надалі - Інструкція №291) спрямована на забезпечення єдності відображення однорідних за змістом господарських операцій на відповідних синтетичних рахунках і субрахунках, якою встановлені призначення і порядок ведення рахунків бухгалтерського обліку для узагальнення методом подвійного запису інформації про наявність і рух активів, капіталу, зобов'язань та факти фінансово-господарської діяльності підприємств, організацій та інших юридичних осіб (крім банків і бюджетних установ) незалежно від форм власності, організаційно-правових форм і видів діяльності, а також виділених на окремий баланс філій, відділень та інших відособлених підрозділів юридичних осіб. Ведення позабалансових рахунків здійснюється за простою системою (без застосування методу подвійного запису).

Так, рахунок 70 «Доходи від реалізації» призначено для узагальнення інформації про доходи від реалізації готової продукції, товарів, робіт і послуг, доходів від страхової діяльності, про доходи від грального бізнесу, від проведення лотерей, а також про суму знижок, наданих покупцям, та про інші вирахування з доходу. Рахунок 70 «Доходи від реалізації» має такі субрахунки: 701 «Дохід від реалізації готової продукції»;

702 «Дохід від реалізації товарів»; 703 «Дохід від реалізації робіт і послуг»; 704 «Вирахування з доходу»; 705 «Перестрахування»

За кредитом субрахунків 701-703 відображається збільшення (одержання) доходу, за дебетом - належна сума непрямих податків (акцизного збору, податку на додану вартість та інших, передбачених законодавством); результат операцій перестрахування (у кореспонденції з субрахунком 705 «Перестрахування»); результат зміни резервів незароблених премій (у страхових організаціях); та списання у порядку закриття на рахунок 79 «Фінансові результати». На субрахунку 701 «Дохід від реалізації готової продукції» узагальнюється інформація про доходи від реалізації готової продукції. На субрахунку 702 «Дохід від реалізації товарів» підприємства торгівлі та інші організації узагальнюють інформацію про доходи від реалізації товарів. На субрахунку 703 «Дохід від реалізації робіт і послуг» підприємства і організації, що виконують роботи і надають послуги, узагальнюють інформацію про доходи від реалізації робіт і послуг, про результати зміни резервів незароблених премій.

Аналітичний облік доходів від реалізації ведеться за видами (групами) продукції, товарів, робіт, послуг, регіонами збуту та/або іншими напрямками, визначеними підприємством.

На субрахунку 704 «Вирахування з доходу» за дебетом відображаються суми надходжень за договорами комісії, агентськими та іншими аналогічними договорами на користь комітентів, принципалів; сума наданих після дати реалізації знижок покупцям, вартість повернених покупцем продукції та товарів та інші суми, що підлягають вирахуванню з доходу. За кредитом субрахунку 704 відображається списання дебетових оборотів на рахунок 79 «Фінансові результати».

На субрахунку 705 «Перестрахування» підприємства, які є страховиками відповідно до Закону України «Про страхування», узагальнюють інформацію про частки страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) за договорами перестрахування.

Разом із тим, рахунок 90 «Собівартість реалізації» призначено для узагальнення інформації про собівартість реалізованої готової продукції, товарів, виконаних робіт, наданих послуг. За дебетом рахунку 90 «Собівартість реалізації» відображається виробнича собівартість реалізованої готової продукції, робіт, послуг; фактична собівартість реалізованих товарів (без торгових націнок), страхові виплати відповідно до договорів страхування, за кредитом - списання в порядку закриття дебетових оборотів на рахунок 79 «Фінансові результати».

Адміністративні витрати, витрати на збут та інші операційні витрати не включаються до складу виробничої собівартості готової та реалізованої продукції, а тому інформація про такі витрати узагальнюється на рахунках обліку витрат звітного періоду - 92 «Адміністративні витрати», 93 «Витрати на збут», 94 «Інші витрати операційної діяльності».

Рахунок 90 «Собівартість реалізації» має такі субрахунки: 901 «Собівартість реалізованої готової продукції»; 902 «Собівартість реалізованих товарів»; 903 «Собівартість реалізованих робіт і послуг»; 904 «Страхові виплати».

На субрахунку 901 «Собівартість реалізованої готової продукції» ведеться облік виробничої собівартості реалізованої готової продукції. На субрахунку 902 «Собівартість реалізованих товарів» відображається собівартість реалізованих товарів, яка визначається Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 9 «Запаси». На субрахунку 903 «Собівартість реалізованих робіт і послуг» ведеться облік собівартості реалізованих за звітний період робіт і послуг. На субрахунку 904 «Страхові виплати» підприємства, які є страховиками відповідно до Закону України «Про страхування», узагальнюють інформацію про страхові суми і страхові відшкодування за умовами договору страхування (перестрахування) при настанні страхового випадку.

Разом із тим, за доводами Позивача, при формуванні показників ряд.01.1, ряд.04.1 Декларації за І кв. 2011 р. та ряд.02, ряд.05.1 Декларацій за період з 01.04.2011 р. по 31.12.2013 р. відповідальними особами ТОВ «Демікс» була допущена помилка, внаслідок чого одночасно було занижено задекларовані суми доходу та витрат (собівартості реалізованих товарів), яка обґрунтовується недосконалістю програмного забезпечення у період формування податкової звітності та неуважністю бухгалтера. При цьому, за твердженнями представника останнього, під час здійснення перевірки Відповідач встановив допущені помилки щодо одночасного заниження доходів та витрат Позивачем, проте не притягнув до відповідальності винних осіб, оскільки вказані помилки не вплинули на розмір сплаченого ТОВ «Демікс» податку на прибуток за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р., що також не заперечується представником Відповідача.

Більше того, податковим органом частково були визнані суми визначених ТОВ «Демікс» у Деклараціях за перевіряємий період доходів та витрат, проте невизнані податковим органом показники, спричинили донарахування Позивачу спірну суму грошового зобов'язання з податку на прибуток.

В той же час, з огляду на надані як і податковому органу, так і суду документи за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р. (картки рахунку 70, 90 та 92 разом з їх аналізами; картки субрахунків 902 разом з його аналізом; оборотно-сальдові відомості по рахункам 92, 93, 902 разом з їх аналізами (додатки до справи №2, 3 8-26)) судом встановлено, що допущені Позивачем помилки при формуванні показників ряд.01.1, ряд.04.1 Декларації за І кв. 2011 р. та ряд.02, ряд.05.1 Декларацій за період з 01.04.2011 р. по 31.12.2013 р., які призвели до одночасного заниження сум доходів та витрат, дійсно не вплинули на розмір розрахованої ТОВ «Демікс» суми податку на прибуток за перевіряємий період, а тому суд не вбачає підстав для його донарахування.

Разом із тим, за викладеними в Акті перевірки №366 висновками податкового органу, за результатами перевірки задекларованих Позивачем у поданих ТОВ «Демікс» Деклараціях період з 01.04.2011 р. по 31.12.2013 р. даних та даних, встановлених під час проведення перевірки Відповідачем були встановлені наступні відхилення, а саме: занижено ряд.03 Декларацій (інші доходи) - на загальну суму 1 559 650,00 грн.

При цьому, на формування вказаних показників мало вплив відображення у складі інших доходів суми перерахунку доходів у зв'язку із поверненням покупцями товарів, доходу від отриманих відсотків за залишками коштів на рахунках, суми умовно нарахованих процентів на суму отриманої повторної фінансової допомоги, що залишилась неповернутою на кінець звітного періоду.

Водночас, за результатами перевірки наданих Позивачем до перевірки регістрів бухгалтерського обліку та первинних документів Відповідач прийшов до висновку, що ТОВ «Демікс» невірно визначено суму перерахунку доходів у зв'язку із поверненням контрагентами-покупцями товарів, на яку зменшено доходи від продажу товарів за 2013 р., що спричинило заниження доходів на загальну суму 1 480 126,00 грн.

Відповідно до п.140.2 ст.140 ПК України у разі якщо після продажу товарів, виконання робіт, надання послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, в тому числі перерахунок у випадках повернення проданих товарів чи права власності на такі товари (результати робіт, послуг) продавцю, платник податку - продавець та платник податку - покупець здійснюють відповідний перерахунок доходів або витрат (балансової вартості основних засобів) у звітному періоді, в якому сталася така зміна суми компенсації.

Отже, з аналізу наведеної вище норми можна зробити висновок, що продавець - платник податку на прибуток при поверненні товарів не в період реалізації зобов'язаний відкоригувати дохід (балансову вартість) зі знаком «-» в ряд.03.26 додатку ІД до ряд. 03 Декларацій, що проводиться по субрахунку 704 «Вирахування з доходу».

Поряд із цим, з огляду на дані показників Декларації за 2013 р. та додатків до неї (додаток до справи №2) встановлено, що у ряд.03.26 додатку ІД Декларації (Перерахунок доходів у разі зміни суми компенсації вартості товарів (робіт, послуг) (+,-)) Позивачем задекларовано показник у сумі «-» 5 250 545,00 грн., в той час, як за даними регістрів бухгалтерського обліку вартість повернених покупцями товарів, що підлягає вирахуванню з доходу, складає 6 300 654,07 грн.

Водночас, на підтвердження показника ряд.03.26 Декларації за 2013 р. на суму 5 250 545,00 грн. Позивачем надані суду реєстри накладних повернення товарів від покупців разом з відповідними накладними повернення за 2013 р. (том І справи, стор.91-168; додатки до справи №4-6), укладені із цими покупцями договори поставки (додатки до справи №28-29), а також аналізами рахунків 361, 70, 704, 79 та відповідними карками по таких рахунках за 2013 р., з огляду на які суд не вбачає підстав для заниження податковим органом суми доходу на 1 480 126,00 грн.

Крім того, у ході перевірки Відповідачем було також встановлено заниження Позивачем суми інших доходів на суму отриманих штрафів від суб'єкта господарювання у розмірі 13 874,00 грн.

Поряд із цим, як вбачається з матеріалів справи, Позивачем у серпні 2011 р. отримано від ТОВ ВП «Компанія «Агро-Союз» на р/р 115 у банку ЗАТ «Прокредит банк» суму штрафу у розмірі 58 141,01 грн., про що свідчить наявна в матеріалах справи банківська виписка від 22.08.2011 р. №1200. При цьому, зазначена сума складається: з погашення боргу за товар - у розмірі 44 268,00 грн. та погашення штрафних санкцій згідно наказу Господарського суду Дніпропетровської області №20/193-09 від 13.04.2011 р. на виконання рішення від 10.08.2009 р. №20/193-09 (додаток до справи №3).

Разом із тим, в бухгалтерському обліку дана операція відображена ТОВ «Демікс» проводками Д-т 311 К-т 719, що також підтверджується представником Відповідача.

Водночас, відповідно до Інструкції №294 рахунок 31 «Рахунки в банках» призначено для обліку наявності та руху грошових коштів, що знаходяться на рахунках в банку, які можуть бути використані для поточних операцій. Рахунок 31 «Рахунки в банках» має такі субрахунки: 311 «Поточні рахунки в національній валюті»; 312 «Поточні рахунки в іноземній валюті»; 313 «Інші рахунки в банку в національній валюті»; 314 «Інші рахунки в банку в іноземній валюті». За дебетом рахунку 31 «Рахунки в банках» відображається надходження грошових коштів, за кредитом - їх використання.

Також положеннями Інструкції №249 передбачено, що на рахунку 71 «Інший операційний дохід» ведеться узагальнення інформації про інші доходи від операційної діяльності підприємства у звітному періоді, крім доходу (виручки) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг). До інших операційних доходів відносяться: доходи від реалізації іноземної валюти; доходи від реалізації інших оборотних активів (крім фінансових інвестицій); доходи від операційної оренди активів; доходи від операційної курсової різниці за операціями в іноземній валюті; суми штрафів, пені, неустойок та інших санкцій за порушення господарських договорів, які визнані боржником або щодо яких одержані рішення суду, господарського суду про їх стягнення; доходи від списання кредиторської заборгованості, щодо якої минув строк позовної давності; відшкодування раніше списаних активів (надходження боргів, списаних як безнадійні); суми одержаних безоплатно оборотних активів та субсидій; інші доходи від операційної діяльності.

За кредитом рахунку 71 «Інший операційний дохід» відображається збільшення (одержання) доходу, за дебетом - суми непрямих податків (податку на додану вартість, акцизного збору та інших зборів (обов'язкових платежів)) та списання в порядку закриття на рахунок 79 «Фінансові результати».

Поряд із, згідно із пп.135.5.3 п.135.5 ст.135 ПК України інші доходи включають суми штрафів та/або неустойки чи пені, фактично отримані за рішенням сторін договору або відповідних державних органів, суду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Позивачем вірно відображено суму штрафу у розмірі 13 874,00 грн. в бухгалтерському обліку, оскільки вказана сума штрафу отримана саме на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області, відтак, висновок податкового органу щодо заниження ТОВ «Демікс» доходу на суму 13 874,00 грн. є безпідставним.

В той же час, за висновками податкового органу, ТОВ «Демікс» не враховано до інших доходів суму процентів, умовно нарахованих на суму повторної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного перероду (2012 р.) у розмірі 65 650,00 грн., що призвело до заниження ряд.03 Декларацій (інші доходи) за перевіряємий період.

При цьому, відповідно до пп.14.1.257 п.14.1 ст.14 ПК України фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі. Безповоротна фінансова допомога - це, зокрема, сума процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.

Поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення;

Поряд із цим, як вбачається з матеріалів справи, Позивач протягом ІІІ кв. 2012 р. отримав повторну фінансову допомоги на підставі укладеного із ТОВ «Ново-Трейд 2012» договору №14/09-1 від 14.09.2012 р. про надання повторної фінансової допомоги (додаток до справи №3, згідно із яким ТОВ «Ново-Трейд 2012» (Позикодавець) надає ТОВ «Демікс» (Позичальнику) повторну фінансову допомогу на загальну суму 3 250 000,00 грн., а Позичальник зобов'язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених цим договором.

Між тим, відповідно до пояснень Позивача, сума наданої ТОВ «Ново-Трейд 2012» повторної фінансової допомоги була частково повернута ТОВ «Демікс», проте станом на кінець 2012 р. залишилась сума заборгованості у розмірі 1 750 000,00 грн.

Водночас, пп.135.5.4 п.135.5 ст.135 ПК України інші доходи включають, зокрема, вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Разом із тим, на обґрунтування викладених в Акті перевірки №366 висновків податкового органу щодо заниження ТОВ «Демікс» розміру інших доходів представник Відповідача посилається на неврахування Позивачем до складу ряд.03 Декларації за ІІІ кв. 2012 р. та 2012 р. умовно нараховані проценти на суму повторної фінансової допомоги, що залишається неповернутою на кінець звітного періоду, на загальну суму 65 650,00 грн., що не заперечується представниками Позивача.

Проте, суд також звертає увагу на пояснення Позивача щодо такого заниження ряд.03 Декларації за 2012 р., який зазначає, що у зв'язку із некоректністю формування показників вказаної Декларації ТОВ «Демікс» сума умовно нарахованих відсотків у розмірі 65 650,00 грн. була врахована до ряд.02 Декларації за 2012 р., а не до ряд.03 такої Декларації, що спричинило завищення розміру доходів від операційної діяльності на суму 65 650,00 грн.

В свою чергу, суд вважає за належне вказати, що зазначена вище помилка Позивача при формуванні показників Декларації за 2012 р., що не спростовується представником Відповідача, не вплинула на формування ряд.01 (доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування), а тому підстави для завищення ТОВ «Демікс» розміру податку на прибуток із зазначених обставин відсутні.

В той же час, за викладеними в Акті перевірки №366 висновками податкового органу, за результатами перевірки задекларованих Позивачем даних та даних, встановлених під час проведення перевірки, у поданих ТОВ «Демікс» Деклараціях період з 01.04.2011 р. по 31.12.2013 р. Відповідачем були встановлені наступні відхилення, а саме: завищено ряд.06.1 (ряд.06.2 у 2011 р.) Декларацій (адміністративні витрати) - на загальну суму 1 301 664,00 грн.; завищено ряд.06.2 (ряд.06.3 у 2011 р.) Декларацій (витрати на збут) - на загальну суму 1 632 378,00 грн.; завищено ряд.06.3 Декларацій (фінансові витрати відповідно до пп.138.10.5 п.138.10 ст.138 ПК України) - на загальну суму 166 575,00 грн., з огляду на які суд прийшов до висновку про наступне.

Так, з огляду на зміст Акту перевірки №366 судом встановлено, що на формування відображених показників у ряд.06.1 (ряд.06.2 у 2011 р.) Декларацій (адміністративні витрати), поданих до податкового органу за перерід з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р. (додаток до справи №2) мало вплив здійснення ТОВ «Демікс» операцій зі страхування фінансових ризиків, які, на думку Відповідача, не пов'язані із господарською діяльністю Позивача.

При цьому, згідно із пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до наявних в матеріалах справи матеріалів судом встановлено, що протягом перевіряємого періоду Позивач здійснював операції зі страхування фінансових ризиків за укладеним із ТОВ «Епіцентр К» договором поставки №518/20/10 від 18.10.2010 р. (надалі - Договір поставки) (додаток до справи №6), згідно із яким ТОВ «Демікс» (Постачальник) зобов'язується поставляти ТОВ «Епіцентр К» (Покупець) товар у встановлені строки, а Покупець зобов'язується приймати товар і сплачувати за нього на умовах даного Договору.

Разом із тим, на підтвердження здійснення ТОВ «Демікс» поставок товару до ТОВ «Епіцентр К» у період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р. Позивачем були надані суду наступні документи, а саме: реєстри видаткових накладних та реєстри платіжних доручень (додатки до справи №7-№8) разом із видатковими накладними до Договору поставки (додатки до справи №30-56); акт звірки взаємних розрахунків станом на 30.09.2013 р. (додаток до справи №7).

При цьому, згідно із п.9.1 та п.9.2 Договору поставки оплата здійснюється у розмірі повної вартості реалізованого товару шляхом безготівкового переказу на поточний рахунок Постачальника. Оплата за поставлений Постачальником товар здійснюється Покупцем після його реалізації споживачам, один раз на тиждень.

Пунктом 10.6 укладеного Договору поставки передбачено, що сторони домовились про те, що Покупець має право затримати оплату товару у випадку виникнення спірних питань між сторонами щодо штрафних санкцій, повернення нереалізованої частини товару, відшкодування збитків, оплати послуг та інші суми, що сплачуються Постачальником.

Поряд із цим, оскільки за умовами Договору поставки оплата за поставлений Постачальником товар здійснюється Покупцем після його реалізації споживачам, для захисту своїх фінансових ризиків втрати доходів або прибутку в результаті невиконання/неналежного виконання умов укладеного із ТОВ «Епіцентр К» Договору поставки у перевіряємий період Позивачем були укладені із ПрАТ «СК «МОСТ», ТОВ «Велика страхова компанія» (надалі - ТОВ «ВСК») та ПрАТ «СК «Автоексімстрах» (Страховики) договори добровільного страхування фінансових ризиків (надалі - Договори страхування) та підписані до них заяви на добровільне страхування фінансових ризиків (надалі - Заяви на страхування) (додаток до справи №6).

Відповідно до правової позиції Вищого адміністративного суду України, яка викладена в листі №742/11/13-11 від 02.06.2011р., витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. За відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Крім того, у вказаному вище листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 р. №742/11/13-11 зазначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Водночас, положеннями пп.140.1.6 п.140.1 ст.140 ПК України встановлено, що при визначенні об'єкта оподаткування враховуються такі витрати подвійного призначення: будь-які витрати із страхування ризиків загибелі врожаю, транспортування продукції платника податку; цивільної відповідальності, пов'язаної з експлуатацією транспортних засобів, що перебувають у складі основних засобів платника податку; будь-які витрати із страхування ризиків, пов'язаних із виробництвом національних фільмів (у розмірі не більше 10 відсотків вартості виробництва національного фільму); екологічної та ядерної шкоди, що може бути завдана платником податку іншим особам; майна платника податку; об'єкта фінансового лізингу, а також оперативного лізингу, концесії державного чи комунального майна за умови, якщо це передбачено договором; фінансових, кредитних та інших ризиків платника податку, пов'язаних із провадженням ним господарської діяльності, в межах звичайної ціни страхового тарифу відповідного виду страхування, що діє на момент укладення такого страхового договору, за винятком страхування життя, здоров'я або інших ризиків, пов'язаних з діяльністю фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з платником податку, обов'язковість якого не передбачена законодавством, або будь-яких витрат із страхування сторонніх фізичних чи юридичних осіб.

Якщо умови страхування передбачають виплату страхового відшкодування на користь платника податку - страхувальника, то застраховані збитки, яких зазнав такий платник податку у зв'язку з веденням господарської діяльності, включаються до його витрат за податковий період, в якому він зазнав збитків, а будь-які суми страхового відшкодування зазначених збитків включаються до доходів такого платника податку за податковий період їх отримання.

Так, під час перевірки було встановлено, що також підтверджується представниками Позивача, ТОВ «Демікс» до складу витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, віднесені витрати на послуги зі страхування фінансових ризиків за укладеними Договорами страхування на загальну суму 2 934 042,00 грн., а саме: із ПрАТ «СК «МОСТ» - на суму 929 999,00 грн.; із ТОВ «ВСК» - на суму 1 574 043,00 грн.; із ПрАТ «СК «Автоексімстрах» - на суму 430 000,00 грн.

Проте, за висновками Відповідача, Позивачем неправомірно віднесено до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, суми витрати на послуги зі страхування фінансових ризиків, оскільки ТОВ «Демікс» не було надано до перевірки документів стосовно їх зв'язку із господарською діяльністю підприємства, як наслідок, призвело до завищення витрат на суму 2 934 042,00 грн., а саме: щодо відмови ТОВ «Епіцентр К» у прийнятті товару від Позивача та відмови сплати грошових коштів за реалізований товар.

При цьому, відповідно до змісту Акту перевірки №366, за результатами наданих Позивачем до податкового органу документів Відповідачем не було встановлено невиконання (неналежного виконання) ТОВ «Епіцентр К» своїх зобов'язань за Договором поставки, а тому податковий орган прийшов до висновку, що практика роботи ТОВ «Демікс» з ТОВ «Епіцентр К» не дає реальних підстав для ймовірності та випадковості настання страхового випадку та втрати Позивачем доходів або прибутку.

Разом із тим, суд звертає увагу, що оцінка господарських операцій судом під час розгляду справ, що виникають з податкових відносин, змісту господарських операцій може здійснюватися і окремо від застосування положень про цивільні правочини чи господарські зобов'язання.

Презумпція дійсності, притаманна цивільним правочинам, не може бути автоматично поширена на реальність господарських операцій.

Отже, якщо цивільні правочини є сферою приватного права й можуть розглядатися лише з урахуванням норм Цивільного та Господарського кодексів, то господарські зобов'язання підприємства повинні оцінюватися, передусім, з огляду на норми податкового законодавства. При цьому дотримання норм цивільного чи господарського права не означає автоматично реальності вчинення господарської операції. Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Судом встановлено, що за результатами перевірки Позивача були виявлені порушення податкового законодавства, на підставі чого прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення. При цьому, суд звертає увагу, що наслідки порушення податкового законодавства можуть (і повинні) застосовуватися незалежно від того, чи визнані відповідні цивільні чи господарські зобов'язання недійсними, оскільки відповідальність за порушення норм податкового законодавства є самостійним видом юридичної відповідальності.

Крім того, суд вважає доцільним зазначити, що до загальновизнаних у світі дієвих механізмів, завдяки яким здійснюється аналіз господарських угод, виявлення та класифікація протиправних схем та методик незаконного ухилення від сплати податків, відносяться спеціальні судові доктрини.

Щодо правочинів між Позивачем та його контрагентами доречним є застосування доктрини «ділова мета».

Сутність доктрини ділової мети полягає в тому, що передбачені податковим законодавством податкові вигоди поширюються лише на операції, що мають розумну економічну причину.

Вказана доктрина закріплена у пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 ПК України, згідно якого розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків мав намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Положення ділової мети та розумного змісту господарської операції широко застосовуються в судовій практиці на підставі судових узагальнень.

Верховний Суд України, скасовуючи рішення судів у справах про відшкодування ПДВ, неодноразово зазначав, що в справах не встановлено наміру одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності.

Зокрема, вперше доктрину «ділова мета» в Україні використано Верховним Судом України у постанові його Судової палати в адміністративних справах від 12.02.2008 р. у справі №08/28 за позовом ТОВ «Метпромсервіс» до ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, в якій зазначено про те, що задовольняючи позов, суди виходили тільки з наявності у позивача податкових накладних продавців, проте, не взяли до уваги того, що позивач протягом тривалого часу набував через посередників сировину у осіб, які систематично не сплачували податки, діяльність яких мала ознаки фіктивного підприємства, за юридичною адресою не знаходилися, не звітували про свою діяльність або подавали податкові декларації про відсутність такої, зареєстровані власники та посадові особи яких не визнають своєї причетності до їхньої діяльності, а також, що позивач, продавці та їхні постачальники працювали в одному сегменті ринку, у якому існують налагоджені стабільні зв'язки й часники якого обізнані стосовно один одного.

Поряд із цим, відповідно до преамбули Закону України «Про страхування» №85/96-ВР від 07.03.1996 р. (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин/надалі - Закон №85/96) цей Закон регулює відносини у сфері страхування і спрямований на створення ринку страхових послуг, посилення страхового захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб.

Згідно зі ст.1 Закону №85/96 страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

При цьому, у ст.6 Закону №85/96 вказано, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Видами добровільного страхування можуть бути, зокрема: страхування фінансових ризиків (п.18 ч.4 ст.6 Закону №85/96).

Крім того, ст.8 Закону №85/96 передбачено, що страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Водночас, страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. При страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору, якщо інше не передбачено договором страхування.

Разом із тим, відповідно до ст.10 Закону №85/96 страховий платіж (страховий внесок, страхова премія) - плата за страхування, яку страхувальник зобов'язаний внести страховику згідно з договором страхування.

Так, предметом укладених Позивачем у період з 01.04.2011 р. по 31.12.2013 р. Договорів страхування є майнові інтереси ТОВ «Демікс» (Страхувальник), пов'язані з матеріальними збитками Страхувальника внаслідок невиконання (неналежного виконання) його контрагентом фінансових зобов'язань у відповідності з Договором поставки (об'єкт страхування), умови якого узгодженні Страховиками, а саме:

ь із ПрАТ «СК «МОСТ» - Договори страхування: №ФР_ЕК/20і-0058 від 01.10.2011 р. на страхову суму 2 089 657,14 грн. (страховий платіж - 146 276,00 грн.) до 31.12.2011 р.; №ФР_ЕК/20і-0059 від 01.10.2011 р. на страхову суму 2 089 657,14 грн. (страховий платіж - 146 276,00 грн.) до 31.12.2011 р.; №ФР_ЕК/20і-0223 від 03.01.2012 р. на страхову суму 458 375,78 грн. (страховий платіж - 27 502,55 грн.) до 31.03.2012 р.; №ФР_ЕК/20і-0221 від 03.01.2012 р. на страхову суму 3 000 000,00 грн. (страховий платіж - 240 000,00 грн.) до 31.03.2012 р.; №ФР_ЕК/20і-0222 від 03.01.2012 р. на страхову суму 3 000 000,00 грн. (страховий платіж - 240 000,00 грн.) до 31.03.2012 р.; №ФР_ЕК/і20.12-0038 від 02.04.2012 р. на страхову суму 4 124 300,00 грн. (страховий платіж - 329 944,00 грн.) до 30.06.2012 р.;

ь із ТОВ «ВСК» - Договори страхування: №ФР_ЕК/а20.12-0065 від 01.10.2012 р. на страхову суму 7 000 000,00 грн. (страховий платіж - 238 318,36 грн.) до 31.10.2012 р.; №ФР_ЕК/і20.12-0108 від 01.10.2012 р. на страхову суму 2 620 477,00 грн. (страховий платіж - 209 638,16 грн.) до 31.12.2012 р.; №ФР_ЕК/і20.12-0021 від 02.07.2012 р. на страхову суму 2 025 343,54 грн. (страховий платіж - 162 027,48 грн.) до 30.09.2012 р.; №ФР_ЕК/і20.13-0017 від 03.01.2013 р. на страхову суму 90 713,81 грн. (страховий платіж - 2 721,41 грн.) до 31.03.2013 р.; №ФР_ЕК/020.13-0010 від 03.01.2013 р. на страхову суму 11 357 374,85 грн. (страховий платіж - 340 721,25 грн.) до 31.03.2013 р. №ФР_ЕК/а20.13-0013 від 03.01.2013 р. на страхову суму 6 192 011,67 грн. (страховий платіж - 185 760,35 грн.) до 31.03.2013 р.; №ФР_ЕК/v70.13-0008 від 03.01.2013 р. на страхову суму 413 728,40 грн. (страховий платіж - 33 512,00 грн.) до 31.03.2013 р.; №ФР_ЕК/і20.13-0082 від 01.04.2013 р. на страхову суму 142 087,46 грн. (страховий платіж - 4 262,62 грн.) до 30.06.2013 р.; №ФР_ЕК/а20.13-0104 від 01.04.2013 р. на страхову суму 4 822 109,67 грн. (страховий платіж - 144 663,29 грн.) до 30.06.2013 р.; №ФР_ЕК/020.13-0039 від 01.04.2013 р. на страхову суму 9 531 002,88 грн. (страховий платіж - 285 930,09 грн.) до 30.06.2013 р.; №ФР_ЕК/v70.13-0060 від 01.04.2013 р. на страхову суму 259 160,49 грн. (страховий платіж - 20 992,00 грн.) до 30.06.2013 р.;

ь із ПрАТ «СК «Автоексімстрах» Договір страхування №ФР-0279 від 01.07.2013 р. разом із Додатками до нього: №1 від 01.08.2013 р. на страхову суму 8 600 000,00 грн. (страховий платіж - 430 000,00 грн.) до 30.09.2013 р.; №2 від 01.12.2013 р. на страхову суму 9 700 000,00 грн. (страховий платіж - 485 000,00 грн.) до 31.12.2013 р.

На виконання умов укладених Договорів страхування Страхувальником були здійснені страхові платежі Страховикам, про що свідчать наявні в матеріалах справи платіжні доручення та акти про надання страхових послуг (додаток до справи №6), зокрема, на користь: ПрАТ «СК «МОСТ» - на загальну суму 1 129 998,55 грн.; ТОВ «ВСК» - на загальну суму 1 628 547,01 грн.; ПрАТ «СК «Автоексімстрах» - на загальну суму 915 000,00 грн.

Водночас, судом приймаються до уваги твердження представників Позивача про те, що умови оплати за укладеним Договором поставки (оплата після реалізації товару споживачам) не визначає моменту оплати ТОВ «Епіцентр К» товару, відповідно, дебіторська заборгованість за таким Договором виникає опісля здійснення ТОВ «Демікс» фактичної поставки товару до Покупця, при цьому, Позивач позбавлений можливості встановити певну дату реалізації поставленого товару, що свідчить про наявність фінансових ризиків для Постачальника. Також свідок зазначила, що страхові суми залежали від суми поставленого товару, за яким виникла дебіторська заборгованість, а страхові тарифи - від вартості товару, який був застрахований.

Між тим, згідно із поясненнями свідка ОСОБА_2, страхування за укладеними із ПрАТ «СК «МОСТ», ТОВ «ВСК» та ПрАТ «СК «Автоексімстрах» Договорами страхування відбувалось після поставки Позивачем товару до ТОВ «Епіцентр К» (в період виникнення дебіторської заборгованості), про що свідчать наявні в матеріалах справи зведені дані за кожним із укладеним Договорів страхування (том ІІ справи).

Наведене свідчить, що здійснене Позивачем страхування, пов'язане із здійсненням його господарської діяльності, відповідно, віднесення сплаченої страхових платежів до витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, є правомірним, а тому виключення Відповідачем зі складу витрат частини страхових платежів в сумі 2 934 042,00 грн. є безпідставним та необґрунтованим.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 08.07.2013 р. №К/9991/66711/1.

В свою чергу, суд акцентує увагу, що термін страхування, як форма захисту осіб від настання певних подій, обумовлених договорами страхування, не містить такої ознаки, як обов'язкове й неминуче настання відповідної події (страхового випадку). Страховий випадок може настати, а може не настати, в той час, як суть страхування полягає в тому, що страхувальник за плату страховику отримує захист від наслідків можливого настання такої події (страхового випадку).

Поряд із цим, суд звертає увагу на тому, що наявними в матеріалах справи документами підтверджується понесені Позивачем витрати за господарськими операціями із зазначеними Страхувальниками, що не спростовується представником Відповідача, як наслідок, суд приходить до висновку, що витрати, які пов'язані зі сплатою Позивачем страхових сум Страхувальникам, були віднесені до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, правомірно.

В той же час, перевіркою відображених Позивачем показників у ряд.06.3 Декларацій (фінансові витрати відповідно до пп.138.10.5 п.138.10 ст.138 ПК України) за період з 01.04.2011 р. по 31.12.2013 р. податковим органом було встановлено, що на формування цих показників мало вплив відображення операцій з нарахування відсотків за кредитними договорами.

При цьому, відповідно до пп.14.1.258 п.14.1 ст.14 ПК України фінансовий кредит - кошти, що надаються банком-резидентом або нерезидентом, що кваліфікується як банківська установа згідно із законодавством країни перебування нерезидента, або резидентами і нерезидентами, які мають згідно з відповідним законодавством статус небанківських фінансових установ, а також іноземною державою або його офіційними агентствами, міжнародними фінансовими організаціями та іншими кредиторами - нерезидентами юридичній чи фізичній особі на визначений строк для цільового використання та під процент.

Так, під час перевірки було встановлено, що Позивачем до складу фінансових витрат за 2011 р. (IV кв. 2011 р.) були враховані проценти у сумі 166 575,34 грн., сплачені ПАТ «ВТБ Банк» на підставі укладеного договору №1/11 п.б. про зміну боржника у зобов'язанні та переведення боргу від 17.11.2011 р. (надалі - Договір про зміну боржника), укладеного ТОВ «Демікс» (Новий боржник) із ПАТ «ВТБ Банк» (Кредитор) та ТОВ «Планета Сервіс-К» (Первинний боржник) (додаток до справи №8), згідно із яким Первинний боржник переводить свої зобов'язання за кредитним договором №1/11 від 10.02.2011 р., укладеним між Первинним боржником і Кредитором, на Нового боржника, внаслідок чого Новий боржник замінює Первинного боржника у зобов'язанні і приймає на себе всі обов'язки Первинного боржника по кредитному договору, а саме: не пізніше 16.11.2012 р. (включно) повернути Кредитору кредитні кошти у розмірі 6 400 000,00 грн. (п.2.2.1 Договору) та сплачувати проценти у розмірі 25% за користування кредитними коштами (п.2.2.2 Договору).

При цьому, в бухгалтерському обліку зазначену операцію з переведення кредиторської заборгованості ТОВ «Планета Сервіс-К» розміром 6 400 000,00 грн. на Позивача ТОВ «Демікс» відобразило проводками Д-т 3771 К-т; Д-т 601 К-т 311, що також підтверджується Актом перевірки №366.

На виконання вимог Договору про зміну боржника Позивачем у 2011-2012 рр. було перераховано на рахунок ПАТ «ВТБ Банк» проценти за користування кредитними коштами на загальну суму 1 434 268,49 грн.

Відповідно до п.141.1 ст.141 ПК України до складу витрат включаються будь-які витрати, пов'язані з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податку.

Поряд із цим, під час перевірки було встановлено, що ТОВ «Демікс» до складу фінансових витрат віднесено суму витрат у розмірі 166 575,34 грн., сплачену ПАТ «ВТБ Банк» за користування кредитними коштами за Договором про зміну боржника.

Проте, за висновками податкового органу, ТОВ «Демікс» до фінансових витрат за IV кв. 2011 р. були віднесені проценти на суму 166 575,34 грн., сплачені Кредитору згідно Договору про зміну боржника за користування кредитними коштами (розміром 6 400 000,00 грн.), які були отримані від ПАТ «ВТБ Банк» та використані іншим підприємством (ТОВ «Планета Сервіс-К»), відповідно, витрати на сплату таких процентів не пов'язані з господарською діяльністю Позивача.

Згідно із цим, оскільки ТОВ «Демікс» фактично не отримував від ПАТ «ВТБ Банк» кредитних коштів у сумі 6 400 000,00 грн. та не використовував їх для потреб своєї діяльності, Позивач завищив витрати за 2011 р. на суму сплачених процентів у розмірі 166 575,00 грн.

Поряд із цим, існуюча заборгованість ТОВ «Планета Сервіс-К» протягом 2011-2012 р. була фактично перерахована на рахунок Позивача, що не спростовується Відповідачем.

Крім того, суд приймає до уваги пояснення Позивача про те, що отримані від ТОВ «Планета Сервіс-К» грошові кошти ТОВ «Демікс» використовував саме для ведення своєї господарської діяльності, оскільки розраховувався ними за придбаний у контрагентів-покупців товар, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками з банківських рахунків (додаток до справи №8).

Згідно із вищенаведеним, оскільки Відповідачем не надано будь-яких належних пояснень та доказів на обґрунтування прийнятих висновків щодо завищення Позивачем у 2011 р. витрат на суму 166 575,00 грн., суд вважає такі висновки податкового органу безпідставними.

З огляду на вищенаведене, оскільки допущені Позивачем помилки при формуванні податкової звітності з податку на прибуток за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р. не спричинили занижень нарахованої та сплаченої Позивачем суми податку на прибуток, в той час, як спірні суми доходів та витрат підтверджуються наявними в матеріалах справи бухгалтерськими та первинними документами, що не спростовано Відповідачем в порядку ст.72 КАС України, суд приходить до висновку про необґрунтованість висновків податкового органу щодо заниження ТОВ «Демікс» податку на прибуток за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р. на суму 1 659 572,00 грн., що свідчить про неправомірність прийняття податкового повідомлення-рішення №0 від 16.05.2014 р., яке, відповідно, підлягає скасуванню.

Щодо правомірності винесення податкових повідомлень-рішень №2552655/702/24438416 та №2562655/702/24438416 від 16.05.2014 р.

Як вбачається з Акту перевірки №366, під час здійснення податковим органом перевірки було встановлено, що ТОВ «Демікс» у період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р. занижено суми утриманого та перерахованого податку на доходи фізичних осіб до бюджету на загальну суму 29 068,00 грн., що спричинило донарахування Відповідачем грошових зобов'язань з відповідного податку на суму 29 068,00 грн. та застосування штрафних санкцій у розмірі 7 267,00 грн. та 510,00 грн..

В той же час, перевіркою було встановлено, що у перевіряємий період ТОВ «Демікс» (Замовник) були отримані рекламні послуги від ФОП ОСОБА_4 (надалі - ФОП ОСОБА_4./Виконавець) на підставі укладеного між ними договору №РК-02/2010 від 19.02.2010 р. на надання послуг (надалі - Договір рекламних послуг), згідно із яким Виконавець зобов'язується за завданнями Замовника надати комплекс послуг з проведення рекламної компанії Замовника у мережі інтернет (у системах: Google, Meta, Yandex) в обсязі та у строки, передбачених у Додатках, які є невід'ємними частинами цього Договору.

Так, у період з лютого 2011 р. по травень 2011 р. сторонами Договору рекламних послуг були узгоджені Додатки до нього, а саме: №6 від 03.02.2011 р. - вартістю рекламних послуг розміром 2 875,00 грн. без ПДВ; №7 від 30.04.2011 р. - вартістю рекламних послуг розміром 2 875,00 грн. без ПДВ (додаток №27 до справи, стор.59-63).

На підтвердження надання ФОП ОСОБА_4 Позивачу рекламних послуг суду надані рахунки-фактури та акти прийому-передачі виконаних послуг до укладеного Договору рекламних послуг на загальну суму 5 750,00 грн. за лютий та квітень 2011 р. (додаток №27 до справи, стор.64-65).

Крім того, про фактичне здійснення сплати ТОВ «Демікс» коштів за отримані від контрагента рекламних послуг свідчать наявні в матеріалах справи платіжні доручення.

Поряд із цим, відповідно до змісту Акту перевірки №366 Відповідачем були також встановлені господарські взаємовідносини ТОВ «Демікс» (Замовник) із ФОП ОСОБА_5 (надалі - ФОП ОСОБА_5/Виконавець) на підставі укладених між ними тотожними Договорами надання послуг, за умовами яких Виконавець зобов'язується надати Замовнику послуги з організації та проведення семінару на тему «Як виростити корпоративну культуру організації, використовуючи методологію Адізеса» (надалі - семінар), а Замовник зобов'язується прийняти такі послуги та сплатити їх на умовах та порядку, вказаних у цих Договорах, а саме: за Договором №10/11/11-1 від 10.11.2011 р. вартість послуг становить 6 456,00 грн. без ПДВ; за Договором №10/11/11-2 від 10.11.2011 р. вартість послуг становить 120 900,00 грн. без ПДВ.

При цьому, на підтвердження надання ФОП ОСОБА_5 послуг з проведення семінару суду надані підписаний сторонами акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №ОУ-00001112 від 12.12.2011 р. на суму120 900,00 грн., а також платіжне доручення (додаток до справи №27).

Поряд із цим, в матеріалах справи наявні платіжні доручення на загальну суму 19 549,60 грн., які посвідчують здійснення сплати ТОВ «Демікс» страхових платежів на користь АСК ПрАТ «ІНГО Україна» за страхування майна у лютому 2011 р., січні 2012 р. та червні 2013 р. (додаток №27 до справи, стор.55-56), які, за доводами Відповідача, були перераховані Позивачем на медичне страхування директора ТОВ «Демікс» ОСОБА_6 (надалі - ОСОБА_6.).

В свою чергу, за викладеними в Акті перевірки №366 висновками податкового органу, що також підтверджується представником Відповідача, сплачені Позивачем кошти у розмірі 29 068,00 грн. за вказаними вище операціями у період з 01.01.2011 р. по 31.12.2012 р. - є додатковим благом ТОВ «Демікс» із сум якого повинен був утримуватись податок з доходів фізичних осіб до бюджету, чого Позивачем зроблено не було.

Разом із тим, відповідно до пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, зокрема, дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді, зокрема: е) вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), визначеної за правилами звичайної ціни, а також суми знижки звичайної ціни (вартості) товарів (робіт, послуг), індивідуально призначеної для такого платника податку.

Між тим, пп.14.1.54 п.14.1 ст.14 ПК України встановлено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді, зокрема, заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору.

При цьому, згідно із пп.14.1.47 п.14.1 ст.14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Водночас, у пп.14.1.180 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому ст.18 та розділом IV цього Кодексу.

Також у ст.18 ПК України визначено, що податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов'язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов'язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.

Крім того, п.171.1 та п.171.2 ст.171 ПК України передбачено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є, зокрема: податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні.

Поряд із цим, відповідно до п.51.1 ст.51 ПК України податковий агент зобов'язаний подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, а також сум нарахованого та утриманого з них податку органу державної податкової служби за місцем свого обліку.

Разом із тим, пп.«б» п.176.2 ст.176 ПК України передбачено, що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані: б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до органу державної податкової служби за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

В той же час, Порядок №1020 визначає порядок заповнення і подання органам державної податкової служби України Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, та сум утриманого з них податку відповідно до вимог ст.51 гл.2, пп.70.16.1 п.70.16 ст.70 гл.6 розд.II, пп.«б» п.176.2 ст.176 розд.IV ПК України.

При цьому, п.1.2 Порядку №1020 визначено, що дія цього Порядку поширюється на податкових агентів, а саме: юридичних осіб (їх філії, відділення, інші відокремлені підрозділи), самозайнятих осіб, представництва нерезидентів - юридичних осіб, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) нараховують (виплачують, надають) доходи фізичній особі та/або зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі.

Таким чином, викладені вище норми свідчать про помилковість викладених в Акті перевірки №366 висновків податкового органу, оскільки сплачені Позивачем кошти за вказаними вище господарськими операціями між ТОВ «Демікс» та ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5, АСК ПрАТ «ІНГО Україна» не є додатковими благами та не є доходом, що включається до загально місячного оподаткування доходу, що свідчить про відсутність факту заниження Позивачем суми утриманого та перерахованого податку на доходи фізичниї осіб до бюджету на суму 29 068,00 грн.

Більше того, суд критично ставиться до доводів Відповідача про те, що сплачені Позивачем кошти ФОП ОСОБА_4 є фінансовою допомогою згідно із призначення платежу, оскільки визначене у платіжному дорученні №584 від 22.04.2011 р. призначення платежу відповідає предмету укладеного Договору рекламних послуг та виписаних ФОП ОСОБА_4 рахунків-фактур, а саме: оплата за рекламу, що також свідчить про хибність таких висновків.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість висновків Відповідача щодо порушення ТОВ «Демікс» вимог ПК України та Порядку №1020 з питань правильності утримання та своєчасності перерахування податку на доходи фізичних осіб до бюджету за перевіряємий період на загальну суму 29 068,00 грн., як наслідок, прийняті на підставі таких висновків податкові повідомлення-рішення №2552655/702/24438416 та №2562655/702/24438416 від 16.05.2014 р. суд вважає неправомірними, відтак, підлягають скасуванню.

Оцінивши докази, які наявні у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що Відповідачем не доведено в порядку передбаченому ч.2 ст.71 КАС України правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень №0 від 16.05.2014 р., №3 від 16.05.2014 р., №2562655/702/24435416 від 16.05.2014 р., №255655/702/24438416 від 16.05.2014 р. та №656/26-55-22-10 від 16.05.2014 р., в той час, як Позивачем в повному обсязі підтверджено правомірність визначення сум податку на прибуток, екологічного податку, податку на доходи фізичних осіб, а також здійснення касових операцій із додержанням норм законодавства, позаяк підтверджується бухгалтерськими та первинними документами, а тому не вбачається підстав для нарахування податковим органом сум грошових зобов'язань та штрафних санкцій, відповідно, прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, які підлягають скасуванню.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною1 ст.6 КАС України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, завданням адміністративного судочинства є захист саме порушених прав, свобод та інтересів фізичної особи.

Частинами 1, 2 та 3 ст.11 КАС України, визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано адміністративний позов, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Крім того, в ч.2 ст.72 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Позивача. Крім того, відповідно до ст.94 КАС України та Закону України «Про судовий збір» судовий збір підлягає відшкодуванню Позивачу в розмірі 487,20 грн., решту суми (4 384,80 грн.) слід стягнути із Відповідача.

Керуючись положеннями ст.ст. 2, 17, 71, 86, 158-163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Демікс» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати винесені Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві податкові повідомлення-рішення №0 від 16.05.2014 р., №3 від 16.05.2014 р., №2562655/702/24435416 від 16.05.2014 р., №255655/702/24438416 від 16.05.2014 р. та №656/26-55-22-10 від 16.05.2014 р.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Демікс» (юридична адреса: 01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 77, 2 поверх, ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп. із Державного бюджету України, направлених на асигнування діяльності Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві.

4. Зобов'язати відповідний підрозділ Державної казначейської служби України стягнути решту суми судового збору у розмірі 4 384 (чотири тисячі триста вісімдесят чотири) грн. 80 коп. на розрахунковий рахунок №4007 у ГУ ДКСУ у місті Києві, код 38004897, МФО 820019, код класифікації доходів бюджету 22030001 із Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання із рахунків Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст.254 КАС України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.185-187 КАС України.

Суддя Б.В. Санін