Справа № 2а-0770/1448/12
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2015 року м. Київ К/800/61066/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого судді Загороднього А.Ф.,

суддів: Заїки М.М.,

Кобилянського М.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 травня 2014 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, Мукачівського міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, Мукачівського міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області про визнання протиправним і скасування наказ УМВС України в Закарпатській області № 39 о/с від 28 лютого 2012 року в частині, що стосується звільнення позивача з посади інспектора патрульної служби Мукачівського МВ УМВС України в Закарпатській області. Зобов'язання поновити позивача на посаді інспектора патрульної служби Мукачівського МВ (з обслуговування м. Мукачева та Мукачівського району) УМВС України в Закарпатській області. Стягнення на користь позивача з Мукачівського МВ (з обслуговування м. Мукачева та Мукачівського району) УМВС України в Закарпатській області середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 01 березня 2012 року по 01 травня 2014 року в сумі 45354,40 грн., виходячи із середньомісячної заробітної плати в розмірі 1744,40 грн. за 26 місяців.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 травня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ УМВС України в Закарпатській області № 39 о/с від 28 лютого 2012 року в частині, що стосується звільнення позивача з посади інспектора патрульної служби Мукачівського МВ УМВС України в Закарпатській області. Поновлено ОСОБА_2 на займаній посаді інспектора патрульної служби Мукачівського МВ (з обслуговування м. Мукачева та Мукачівського району) УМВС України в Закарпатській області. Стягнуто з Мукачівського МВ (з обслуговування м. Мукачева та Мукачівського району) УМВС України в Закарпатській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 березня 2012 року по 01 березня 2013 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2014 року, змінено рішення суду першої інстанції, а саме: пункт 3 резолютивної частини цієї постанови доповнено словами «з 28 лютого 2012 року», у пункті 4 резолютивної частини цієї постанови слова «з 01 березня 2012 року по 01 березня 2013 року» замінити словами «з 01 березня 2012 року по 01 травня 2014 року в розмірі 45354,40 грн.». У решті частині постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 травня 2014 року залишено без змін.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення судів та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Колегія суддів, перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів щодо правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, вбачає порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права при прийнятті рішення, і тому вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду апеляційної інстанції скасувати, змінивши рішення суду першої інстанції, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 працював на посаді інспектора патрульної служби роти патрульної служби Мукачівського МВ УМВС України в Закарпатській області.

Наказом УМВС України в Закарпатській області від 28 лютого 2012 року № 39 о/с «По особовому складу» звільнено ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ за пунктом 64 «ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (за власним бажанням).

Підставою для винесення спірного наказу слугував рапорт позивача від 20 лютого 2012 року про його звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням, у якому не зазначив поважності причин для звільнення і конкретної дати його звільнення.

Згідно підпункту «ж» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим начальницьким складом органів внутрішніх справ особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Відповідно до статті 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, особи рядового та начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніше, як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Така позиція законодавця, на відміну від загального правила про обов'язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні, обумовлена особливим правовим положенням працівника органу внутрішніх справ, що стосується, наприклад, виконання ним обов'язків по забезпеченню безпеки громадян та громадського порядку, здійснення оперативно-розшукових заходів тощо.

Проте, у межах передбаченого пунктом 68 Положення строку з дня подання рапорту про звільнення, сторони трудового договору вправі домовитися про звільнення у більш короткий строк. Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник міліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

Разом з тим, як вірно встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, рапорт ОСОБА_2 не містить посилання на дату, з якої він бажає звільнитися, тобто, свого бажання про припинення служби до спливу строку попередження позивачем не заявлялось.

При цьому, керівництвом управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області та Мукачівського міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області підстави написання позивачем рапорту про звільнення не з'ясовувались, поважність причин, що перешкоджають виконанню ним своїх посадових обов'язків та бесіда щодо звільнення не проводились, що в свою чергу є порушенням пункту «ж» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Більш того, 28 лютого 2012 року ОСОБА_2 надіслав рекомендованим листом на адресу УМВС України в Закарпатській області рапорт, в якому просив не розглядати його рапорт про звільнення з ОВС від 20 лютого 2012 року.

З огляду на те, що ОСОБА_2 у своєму рапорті не зазначив точної дати з якої він бажає звільнитися, та враховуючи подання ним 28 лютого 2012 року рапорту щодо відкликання попереднього рапорту, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо неправомірності дій УМВС України в Закарпатській області стосовно звільнення позивача зі служби за власним бажанням, і відповідно, суди правомірно скасували спірний наказ від 28 лютого 2012 року № 39 о/с о/с в частині звільнення позивача, та поновили його на службі.

Наведене узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду України від 24 червня 2014 року № 21-241а14.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01 березня 2012 року по 01 травня 2014 року у розмірі 45354,40 грн.

Тоді як, судом першої інстанції було правильно вирішено питання щодо стягнення з Мукачівського МВ УМВС України в Закарпатській області на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного року, оскільки приписи пункту 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, які обмежували право позивача на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу були змінені лише у грудні 2012 року, а тому на позивача звільненого зі служби 28 лютого 2012 року положення пункту 24 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 05 грудня 2012 року № 1137 не розповсюджуються.

Однак, суд першої інстанції правильно вирішивши по суті даний спір, помилково не зазначив в резолютивній частині постанови дату, з якої позивача слід поновити на посаді, зокрема, з 28 лютого 2012 року та не вирахував розміру грошової суми, яку слід стягнути в користь позивача.

Так, згідно довідки Мукачівського МВ УМВСУ в Закарпатській області від 23 жовтня 2014 року середньомісячна заробітна плата позивача складає 1744,40 грн.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_2 за період з 01 березня 2012 року по 01 березня 2013 року становить 20932,80 грн. (12 місяців х 1744,40 грн.).

Враховуючи викладене, колегія суддів касаційної інстанції приходить до висновку про зміну рішення суду першої інстанції в цій частині.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або проведення додаткової перевірки доказів, обставини справи судами встановлені повно й правильно, але допущена помилка в застосуванні норм матеріального права, суд касаційної інстанції, згідно зі статтею 223 Кодексу адміністративного судочинства України, рахує за необхідне змінити рішення суду першої інстанції, скасувавши рішення суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 225, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

постановила:

Касаційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2014 року скасувати.

А постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 травня 2014 року - змінити, виклавши абзаци 3, 4 резолютивної частини постанови суду першої інстанції в наступній редакції:

«Поновити ОСОБА_2 на посаді інспектора патрульної служби Мукачівського міського відділу (з обслуговування м. Мукачева та Мукачівського району) Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, з 28 лютого 2012 року.

Стягнути з Мукачівського міського відділу (з обслуговування м. Мукачева та Мукачівського району) Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 березня 2012 року по 01 березня 2013 року у розмірі 20932,80 грн. за відрахуванням зборів та обов'язкових платежів.

Постанова в частині виплати ОСОБА_2 середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 1744,40 грн. підлягає негайному виконанню.».

В іншій частині постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 травня 2014 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий А.Ф. Загородній

Судді М.М. Заїка

М.Г. Кобилянський