Справа № 1003/14222/12 (2а/357/25/13)
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2015-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" січня 2015 р. м. Київ К/800/12943/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів Зайця В.С. (суддя-доповідач), Голяшкіна О.В., Стрелець Т.Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в м. Біла Церква про зобов'язання вчинити дії та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2012 року ОСОБА_4 пред'явила позов до Управління Пенсійного фонду України в м. Біла Церква (далі - УПФ в м. Біла Церква) про

- визнання протиправними дії УПФ в м. Біла Церква щодо відмови їй зарахувати стаж роботи в управлінні соціального захисту населення Білоцерківської міської ради в кількості 10 місяців 12 днів до стажу робот в органах державної влади, що дає право на пенсію згідно Закону України «Про державну службу»;

- зобов'язання УПФ в м. Біла Церква провести призначення та перерахунок пільгової пенсії за віком з 12 березня 2011 року відповідно до Закону України «Про державну службу».

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2013 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії та зобов'язано УПФ у м. Білій Церква провести призначення та перерахунок пільгової пенсії за віком з 12 березня 2011 року відповідно до Закону України «Про державну службу».

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2014 року апеляційну скаргу УПФ в м. Білій Церкві задоволено, постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2013 року скасовано та прийнято нову.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до УПФ м. Білій Церкві про зобов'язання вчинити дії відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду апеляційної інстанції, скаржник оскаржив його.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, 09 березня 2011 року була звільнена з посади головного державного інспектора праці Територіальної інспекції праці у Київській області за прогул без поважних причин згідно наказу Територіальної державної інспекції праці у Київській області № 13-ос від 17 березня 2011 року.

17 березня 2011 року позивач звернулася до управління із заявою про переведення її на вид пенсії - за віком по Закону України «Про державну службу».

Рішенням Управління від 25 березня 2011 року №3/151 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» оскільки на момент досягнення пільгового пенсійного віку (12 березня 2011 року) ОСОБА_4 не перебувала на посаді державного службовця.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2012 року ОСОБА_4 було поновлено на посаді головного державного інспектора праці Територіальної державної інспекції праці у Київській області з 09 березня 2011 року, на підставі якої ТДІП в Київській області наказом від 15 лютого 2012 року №06-ос поновлено позивача роботі.

20 лютого 2012 року ОСОБА_4 подала додаткові документи до своєї заяви від 17 березня 2011 року, які підтверджували факт поновлення її на роботі.

Листом від 27 березня 2012 року за № 490/Г-01 відповідач звернув увагу позивача на відсутність необхідного стажу державної служби та зазначив, що підстав для отримання позивачем пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» немає, оскільки позивач не досягла пенсійного віку, визначеного статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування».

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги прийшов до висновку, що позивач має право на призначення та перерахунок пенсії за віком відповідно до закону України «Про державну службу».

Скасовуючи рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції послався на Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1) та зазначив, що заяви, визначеної Порядком № 22-1 про призначення пенсії відповідно Закону України «Про державну службу» позивач не подавала, в зв'язку з чим УПФ в м. Біла Церква рішення про відмову чи перерахунку пенсії не приймало.

Також суд апеляційної інстанції погодився із доводами УПФ в м. Біла Церква про відсутність підстав для призначення позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», оскільки у неї відсутній необхідний стаж державної служби.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України із правовою позицією суду апеляційної інстанції не погоджується із огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 37 Закону України «Про державну службу» (в редакції чинній на момент звернення позивача з заявою про призначення пенсії) на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку.

Статтями 44, 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Відповідно до частини 1 пункту 37 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, відстрочку часу її призначення, перерахунок та відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Додатком 4 до Порядку № 22-1 закріплено форму і зміст заяви про перерахунок пенсії. Порядком також закріплено перелік документів, що додаються до такої заяви.

З наведеного слідує, що законодавством чітко регламентовано порядок звернення пенсіонера із заявою про перерахунок (призначення) пенсії, встановлено конкретні вимоги до змісту відповідної заяви, згідно додатку №4 Порядку № 22-1 та обов'язок прийняття відповідного рішення у разі звернення особи із відповідною заявою та комплектом необхідних документів у десятиденний термін.

Як вбачається із матеріалів справи 17 березня 2011 року позивач звернулась до управління із заявою встановленого законодавством зразка, внаслідок чого відповідачем прийнято рішення від 25 березня 2011 року №3/151 про відмову ОСОБА_4 у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Матеріалами справи підтверджується, що 20 лютого 2012 року ОСОБА_4 подала додаткові документи до своєї заяви від 17 березня 2011 року, які підтверджували факт поновлення її на роботі, а 27 березня 2012 року відповідач в задоволенні її заяви відмовив, в зв'язку із чим невірним є обґрунтування суду апеляційної інстанції про те, що інших заяв, окрім заяви від 17 березня 2011 року, ОСОБА_4 до УПФ у м. Білій Церкві не подавала і рішення про відмову у призначенні чи перерахунку пенсії управлінням не приймалось.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» до стажу служби в органах місцевого самоврядування зараховується період роботи на посадах, на які поширюється чинність цього Закону, а також на посадах і в органах, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.

Посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби, визначено Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283, та додатком до нього (далі - Порядок).

Обчислений відповідно до цього Порядку стаж державної служби застосовується для встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років, надання додаткових оплачуваних відпусток та призначення пенсії.

Згідно пункту 4 Порядку документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.

Відповідно до зазначеного Порядку до стажу державної служби зараховується період роботи на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком, зокрема, виконавчих комітетів місцевих рад, їх управлінь, самостійних відділів, інших структурних підрозділів, на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України «Про державну службу», а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців, та на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

При цьому посада спеціаліста виконкому міської ради була віднесена до шостої категорії посад державних службовців згідно постанови Кабінету Міністрів України від 18 квітня 1994 року № 239; статтею 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» посада спеціаліста виконавчого комітету міської ради віднесена до сьомої категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Враховуючи викладене колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивач має право на призначення та перерахунок пенсії за віком відповідно до закону України «Про державну службу», разом з цим судом апеляційної інстанції помилково було скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Фактичні обставини справи судами першої та другої інстанції встановлено повно і правильно, а тому колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає за необхідне постанову суду апеляційної інстанції скасувати, а постанову суду першої інстанції залишити в силі.

Керуючись статтями ст. ст. 220, 222, 226, 230, 232 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2014 року скасувати.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2013 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: