Справа № 263/13543/14-а
Суддя: Степанова С. В.
Дата ухвалення: 2015-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/263/23/2015
У Х В А Л А

02 лютого 2015 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя у складі головуючого судді Степанової С.В., при секретарі Соколової О.Б., за участю прокурора Кузь А.В., представника відповідача ОСОБА_1, третьої особи ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, представників третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Іюль-Норд» ОСОБА_4, ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника відповідача по справі за адміністративним позовом прокурора міста Маріуполя до Маріупольської міської ради, треті особи: фізична особа підприємець ОСОБА_2 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Іюль-Норд» про визнання протиправним та скасування рішення Маріупольської міської ради № 6/42-4871 від 30.10.2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

Прокурор звернувся до суду в порядку адміністративного судочинства до Маріупольської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Маріупольської міської ради № 6/42-4871 від 30.10.2014 року.

У судовому засіданні представником відповідача заявлено клопотання, проти якого не заперечували прокурор, третя особа ОСОБА_2 та її представник, про закриття провадження у справі у звязку з тим, що дана позовна заява не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Представники третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Іюль-Норд», у судовому засіданні заперечували проти задоволення зазначеного клопотання та пояснили, що відповідач діяв у спірних правовідносинах як субєкт владних повноважень.

Суд, вислухавши думку учасників провадження, вважає, що провадження у справі підлягає закриттю за наступними підставами.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Цанд проти Австрії» від 12.10.1978 року, вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, а й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, установлений законом» у ч.1 ст.6 Конвенції передбачає «всю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, установленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.17 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «субєкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Статтею 80 ЗК України встановлено, що субєктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності.

За змістом статей 2 та 5 ЗК України, рада при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним субєктом земельних відносин.

Прокурор, коли подавав адміністративний позов до суду залишив поза увагою те, що у відносинах, які склалися між сторонами, відповідач як власник землі вільний у виборі субєкта щодо надання йому права оренди земельної ділянки в порядку, встановленому законом, при цьому він не здійснював владних управлінських функцій.

Ураховуючи наведене, прокурор дійшов помилкового висновку, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передання відповідних прав щодо неї, може бути розглянуто за правилами КАС України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в разі прийняття субєктом владних повноважень рішення про передання земельних ділянок в оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною особою підприємцем спірної земельної ділянки має вирішуватися в порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

При вирішенні заявлених вимог у даній справі Маріупольська міська рада виступає рівноправним суб'єктом земельних відносин, дії якої спрямовані на реалізацію права розпоряджатися землею, і не є суб'єктом владних повноважень по відношенню до іншого учасника спірних відносин - ОСОБА_2, оскільки відсутня підпорядкованість, яка має місце під час здійснення органом місцевого самоврядування владних управлінських функцій.

В даному випадку предметом позовних вимог є перевірка правильності формування волі однієї із сторін, Маріупольської міської ради, стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав на неї, і такий спір не може бути розглянутий за правилами встановленими КАС України, що підтверджується, зокрема, і позицією Верховного суду України, прийнятою колегіями суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у господарських справах 11 листопада 2014 року у справі № 21-493а14.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанціїодних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Маріупольської міської ради № 6/42-4871 від 30.10.2014 року підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, а не у порядку адміністративного судочинства, оскільки оспорюваним рішенням було передано земельну ділянку фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 Тому суд вважає необхідним задовольнити клопотання представника відповідача та закрити провадження у справі.

На підставі ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, рішення Європейського суду «Цанд проти Австрії» від 12.10.1978 року, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 157, ст. 244-2 КАС України,

У Х В А Л И В :

Провадження в адміністративній справі за адміністративним позовом прокурора міста Маріуполя до Маріупольської міської ради, треті особи: фізична особа підприємець ОСОБА_2 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Іюль-Норд» про визнання протиправним та скасування рішення Маріупольської міської ради № 6/42-4871 від 30.10.2014 року, закрити.

Розяснити прокурору, що розгляд справи за даним позовом віднесено до юрисдикції господарського суду.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом пяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя С.В. Степанова