Справа № 521/19184/13-а (2а/521/425/13)
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2015-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" січня 2015 р. м. Київ К/800/62638/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Рецебуринського Ю.Й.,

Суддів Ємельянової В.І.,

Стародуба О.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси (далі - Управління) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси на постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 13 грудня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати дії Управління щодо відмови в призначенні пенсії за віком незаконними; зобов'язати призначити та нарахувати пенсію за віком.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2014 року, позов задоволено повністю. Визнано протиправною відмову Управління в призначенні ОСОБА_2 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з моменту звернення за призначенням пенсії, а саме - з 9 жовтня 2013 року. Зобов'язано Управління призначити та виплатити ОСОБА_2 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з моменту звернення за призначенням пенсії, а саме - з 9 жовтня 2013 року.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалені ними судові рішення та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Справа вирішується в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами відповідно до статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки відсутні клопотання всіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

З'ясувавши обставини справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права згідно статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 2007 року постійно проживає та мешкає в США.

9 жовтня 2013 року позивач подав заяву до відповідача про призначення та виплату пенсії за віком.

Управління листом від 23 жовтня 2013 року №348/Р-1 відмовило у задоволенні заяви, оскільки до заяви не було надано паспорт громадянина України з зазначенням місця реєстрації на території України.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відмова в призначенні позивачу пенсії з мотивів відсутності паспорту громадянина України з відміткою про реєстрацію на території України є неправомірною, тому відповідача слід зобов'язати призначити позивачу пенсію, враховуючи досягнення останнім пенсійного віку та наявності достатнього трудового стажу.

Проте, з таким висновком судів попередніх інстанцій можна погодитись частково з огляду на наступне.

Частиною четвертою статті 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-ІV (далі - Закону №1058-ІV), встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбаченому цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Аналогічне положення викладено у частині другій статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ. Згідно частин третьої та четвертої цієї статті пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Конституційний Суд України у рішенні від 7 жовтня 2009 року №25-рп/2009 вказав, що закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадян на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа.

Рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року у справі №1-32/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Пунктом 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

Таким чином, суди дійшли обґрунтованого висновку, що проживаючи в США, як громадянин України, позивач має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання. Тому неправомірною є відмова відповідача в прийнятті до розгляду документів для призначення позивачу пенсії за віком з підстави відсутності в нього зареєстрованого місця проживання в Україні.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону №1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною першою статті 26 даного Закону передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Разом з тим, зобов'язуючи відповідача призначити та виплатити позивачу пенсію за віком, судами не враховано, що крім досягнення пенсійного віку, необхідною умовою для призначення пенсії є наявність відповідного страхового стажу.

Відповідно до частини п'ятої статті 45 Закону №1058-ІV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Крім того, для призначення пенсії органи Пенсійного фонду мають визначити заробітну плату (дохід) пенсіонера, зокрема, на підставі довідок про нараховану заробітну плату, що підлягають перевірці первинними документами.

Оскільки за поданою позивачем заявою про призначення пенсії відповідач відповідного рішення по суті не прийняв, то суди повинні були зобов'язати розглянути дану заяву відповідно до вимог чинного законодавства України, а не підміняти орган, на який покладено вирішення цього питання.

Враховуючи те, що фактичні обставини справи судами першої та апеляційної інстанцій встановлено повно та правильно, але неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень, відповідно до повноважень, наданих статтею 229 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає необхідним скасувати рішення судів в частині зобов'язання Управління призначити та виплатити ОСОБА_2 пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV з 9 жовтня 2013 року з ухваленням нового рішення про зобов'язання Управління розглянути подану позивачем заяву про призначення пенсії за віком з прийняттям відповідного рішення.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси задовольнити частково.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2014 року в частині зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси призначити та виплатити ОСОБА_2 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з моменту звернення за призначенням пенсії, а саме - з 9 жовтня 2013 року, скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити частково. Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м.Одеси розглянути подану ОСОБА_2 заяву про призначення пенсії за віком з прийняттям відповідного рішення.

В решті рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.Й. Рецебуринський

Судді В.І. Ємельянова

О.П. Стародуб