Справа № 2а-17740/12/2670
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" січня 2015 р. м. Київ К/800/35093/13

К/800/36055/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Гончар Л.Я.

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за касаційними скаргами Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Шевченківського району м. Києва та Державної фінансової інспекції в місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2013 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2013 року у справі № 2а-17740/12/2670 за позовом Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Шевченківського району м. Києва до Державної фінансової інспекції в місті Києві про визнання протиправними пунктів вимоги, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2012 року Комунальне підприємство по утриманню зелених насаджень Шевченківського району м. Києва звернулось з позовом до Державної фінансової інспекції в місті Києві про визнання протиправними вимог, викладених у пунктах 2, 3, 4, 6 листа Державної фінансової інспекції в місті Києві від 04.12.2012 р. № 26-10-14-14/15568 «Про усунення виявлених порушень».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2013 року позов задоволено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2013 року постанову суду першої інстанції скасовано, позов задоволено частково. Визнано протиправним пункт 2 вимоги Державної фінансової інспекції в місті Києві від 04.12.2012 р. № 26-10-14-14/15568 «Про усунення виявлених ревізією порушень». В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2013 року, Комунальне підприємство по утриманню зелених насаджень Шевченківського району м. Києва звернулось з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідач - Державна фінансова інспекція в місті Києві також звернулась з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Судами встановлено, що відповідно до п. 1.2.5.1 Плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції в м. Києві на ІІІ квартал 2012 року, на підставі направлень на проведення ревізії від10.09.12 р. №2552, від 10.09.12 р. №2553, від 17.09.12 р. №2605 та від 17.09.12 р. №2606 проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Шевченківського району м. Києва за період з 01.04.10 р. по 01.09.12 р., за результатами якої складено акт від 31.10.12 р. №10-30/1982.

Вказаним актом перевірки встановлені порушення:

- пункту 39 рішення Київської міської ради від 30.12.2010 р. №573/5385 «Про бюджет міста Києва на 2011 рік» зі змінами, внесеними рішенням Київської міської ради від 27.12.2011 р. №986/7222 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 30.12.2010 р. №573/5385 «Про бюджет міста Києва на 2011 рік» внаслідок чого в липні 2012 року Комунальним підприємством зайво нараховано та сплачено 3 381 899 грн. 59 коп. земельного податку за податковий період 2011 року, на який розповсюджувалася пільга по його сплаті;

- пункту п. 22 рішення Київської міської ради від 30.12.2010 р. №573/5385 «Про бюджет м. Києва на 2011 рік», п. 21 рішення Київської міської ради від 29.12.2011 р. №1100/7336 «Про бюджет м. Києва на 2012 рік» та частин 5, 8 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» внаслідок не нарахування та не перарахування до бюджету м. Києва частини орендної плати за період з 01.01.2011 р. по 01.09.2012 р. на загальну суму 97 912 грн. 51 коп.;

- ст. 124 Земельного кодексу України, ст. 290 Податкового кодексу України, пп.4 п.1 ст. 69 Бюджетного кодексу України, ст. 4, ст. 21 Закону України «Про оренду землі» в результаті незаконного отримання доходу на загальну суму 37 205 грн.;

- ст. 15 Закону України «Про оплату праці», ст. 97 Кодексу законів про працю України, постанови Ради Міністрів СРСР «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» від 04.12.1981 р. №1145, Інструкції Міністерства фінансів СРСР, Секретаріату всесоюзної центральної ради професійних союзів від 14.05.1982 р. № 53-ВЛ по застосуванню постанови Ради Міністрів СРСР від 04.12.1981 р. №1145 «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» внаслідок зайвого нарахування та виплаті у період з 01.01.2012 р. по 01.09.2012 р. начальнику планово-економічного відділу ОСОБА_4 доплати за збільшення обсягу робіт на загальну суму 6 449 грн. 77 коп. та, як наслідок, зайвого нарахування до державних цільових фондів коштів в сумі 2381 грн. 26 коп., що призвело до матеріальної шкоди (збитків) Комунальному підприємству на загальну суму 8 831 грн. 03 коп.

На підставі акту ревізії, 04.12.2012 року Державною фінансовою інспекцією в місті Києві винесено вимогу №26-10-14-14/15568 про усунення виявлених ревізією порушень, якою зобов'язувалось, зокрема:

- відобразити в обліку дебіторську заборгованість по сплаті земельного податку за податковий період 2011 року на загальну суму 3 381 899,59 грн., надати до органу Державного казначейства України подання разом з заявою про повернення коштів з бюджету як це передбачено п. 5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого спільним наказом Державного казначейства України від 10.12.02 р. №226, та п. 43.3 ст. 43 Податкового кодексу України (пункт 2 вимоги);

- перерахувати 97 912, 51 грн. отриманої орендної плати до відповідного бюджету (пункт 3 вимоги);

- перерахувати незаконно отримані доходи в сумі 37 205 грн. до відповідного бюджету (пункт 4 вимоги);

- забезпечити повернення зайво нарахованих грошових виплат в сумі 6449, 77 грн. та провести відповідні взаємозаліки щодо сум внесків до фондів на суму 2381, 26 грн. (пункт 6 вимоги).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності з боку органу державного фінансового контролю наявності підстав для примусового виконання вимоги.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову в частині зобов'язання Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Шевченківського району м. Києва виконати пункти 3, 4, 6 вимоги від 04.12.2012 р. № 26-10-14-14/15568 «Про усунення виявлених порушень», суд апеляційної інстанції виходив з протиправності відповідних пунктів вимоги.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду вважає передчасними висновки судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачав, що Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) порядок проведення органом державного фінансового контролю державного фінансового аудиту, інспектування та перевірок державних закупівель установлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 50 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 №550, за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення: притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущених порушеннях працівників об'єкту контролю; звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства; застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.

Вказані вимоги Порядку узгоджуються з пунктом 10 статті 10 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до якого органу контрольно-ревізійної служби надається право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Разом із тим, пунктом 19 Порядку проведення інспектування встановлено, що якщо під час ревізії виявлено факти порушення законодавства, вжиття заходів щодо яких не належить до компетенції контролюючого органу (зокрема, з питань обігу готівки, валютних операцій, формування об'єкта та/або бази оподаткування, ціноутворення, управління державним майном, дотримання антимонопольного законодавства та інших), посадові особи контролюючого органу невідкладно письмово повідомляють про це керівнику контролюючого органу чи його заступнику, які забезпечують інформування відповідних державних органів про такі факти.

З огляду на викладене, стаття 10 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» та пункт 50 Порядку надають право органу контрольно-ревізійної служби на звернення до суду в інтересах держави лише в тому випадку, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи контрольно-ревізійної служби. .

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 14 Закону України «Про систему оподаткування», діючого до 31.12.2010, до загальнодержавних платежів належать такі податки і збори (обов'язкові платежі), як плата за землю (земельний податок, а також орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності).

Відповідно до статті 2 Закону України "Про плату за землю", чинного на момент виникнення спірних правовідносин, плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

З 01.01.2011 набрав чинності Податковий кодекс України, підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 якого визначено, що плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 40.1 статті 40 Кодексу розділ ІІ Податкового кодексу України визначає порядок адміністрування податків та зборів, визначених у розділі I цього Кодексу, а також порядок контролю за дотриманням вимог податкового та іншого законодавства у випадках, коли здійснення такого контролю покладено на контролюючі органи.

Згідно з підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 розділу ІІ Кодексу (діючого на час звернення позивача до суду) контролюючими органами є органи державної податкової служби - щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, крім зазначених у підпункті 41.1.2 цього пункту, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби.

Органами стягнення є виключно органи державної податкової служби, які уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах їх повноважень, а також державні виконавці в межах своїх повноважень.

Таким чином, здійснення контролю за дотриманням вимог законодавства, яке регулює порядок справляння орендної плати, на час звернення позивача до суду, покладено на органи державної податкової служби.

Окрім того, віднесення відповідачем укладених договорів про взаємовідносини сторін між позивачем та суб'єктами господарювання до договорів оренди, не є повноваженнями органу державного фінансового контролю. Навіть, якщо у даній ситуації це договори оренди, ДФІ немає повноважень на здійснення контролю щодо справляння орендної плати.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для зобов'язання відповідача виконати пункти 2, 3, 4 вимоги від 04.12.2012 р. № 26-10-14-14/15568.

Щодо правомірності пункту 6 вимоги ДФІ в місті Києві від 04.12.2012 р. № 26-10-14-14/15568, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 працює на посаді начальника планово-економічного відділу Комунального підприємства і в його посадові обов'язки не входить ведення системного адміністрування та нагляд за комп'ютерною технікою.

Наказом № 4 від 03.01.2012 р. «Про встановлення доплат на 2012 рік» ОСОБА_4 встановлено доплату за збільшення обсягу робіт у розмірі 20% посадового окладу за виконання робіт з обслуговування комп'ютерної техніки.

Відповідно до статті 105 Кодексу законів про працю України працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов'язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника. Розміри доплат за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника встановлюються на умовах, передбачених у колективному договорі.

Пунктом 2 постанови Ради Міністрів СРСР «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» від 04.12.1981 р. №1145 встановлено, що суміщення професій (посад), тобто виконання працівником поряд із своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткової роботи по іншій професії (посаді), і виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи допускаються на одному і тому ж підприємстві, установі, організації за згодою працівника протягом встановленої законодавством тривалості робочого дня (робочої зміни), якщо це економічно доцільно і не призводить до погіршення якості продукції, виконуваних робіт, обслуговування населення.

Тобто, виконання додаткової роботи, не обумовленої трудовим договором, є суміщенням професій (посад).

Підпунктом «а» пункту 15 постанови Ради Міністрів СРСР «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» від 04.12.1981 р. №1145 передбачено, що вона не поширюється на керівників, їх заступників, головних спеціалістів, керівників підрозділів та їх заступників.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що фактично у даній правовій ситуації мало місце не збільшення обсягу робіт, а суміщення професій (посад), однак штатним розписом Комунального підприємства не передбачено посади за якою ОСОБА_4 проведено вказану доплату.

У зв'язку із цим, висновок суду апеляційної інстанції про правомірність пункту 6 вимоги ДФІ в місті Києві від 04.12.2012 р. № 26-10-14-14/15568 є обґрунтованим.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального права, а тому підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення.

Відповідно до ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

ПОСТАНОВИЛА

Касаційні скарги Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Шевченківського району м. Києва та Державної фінансової інспекції в місті Києві задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2013 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2013 року скасувати, та ухвалити у справі нове рішення.

Позов Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Шевченківського району м. Києва задовольнити частково.

Визнати протиправними пункти 2, 3, 4 вимоги Державної фінансової інспекції в місті Києві від 04.12.2012 р. № 26-10-14-14/15568 «Про усунення виявлених ревізією порушень».

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: