Справа № 809/1908/13-а
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року Справа № 876/12812/13

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

представника відповідача Кота Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2013 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень, -

В С Т А Н О В И В :

19 червня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення Івано-Франківської митниці Державної митної служби України форми «Р» від 07.06.2013 року за №29 та №30.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2013 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає що постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на приписи Закону України ,,Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", згідно яких у випадку коли сума податкового зобов'язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність та повноту нарахування такої суми.

Під час здійснення розмитнення автомобілів відповідач погодився з відомостями, зазначеними у вантажно-митних деклараціях, здійснив митний контроль та митне оформлення транспортних засобів, тобто надав дозвіл на переміщення транспортних засобів через митний кордон України, а тому не мав правових підстав для прийняття податкових повідомлень про донарахування податкових зобов'язань.

Крім того, основним конституційним принципом в силу ст. 61 Конституції України є недопустимість подвійної відповідальності за одне і теж правопорушення.

З огляду на викладене, позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача в першому судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник митного органу заперечив вимоги апеляційної скарги, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи суд вбачає, що відповідно до акту невиїзної документальної перевірки стану дотримання вимог законодавства України з питань митної справи платником податку ОСОБА_2. під час здійснення митного оформлення транспортних засобів за №Н/0004/13/206000000/НОМЕР_1 від 22.05.2013 року (а.с.21-39) при митному оформлені транспортних засобів по вантажно-митних деклараціях від 12.05.2011 року №206000112/2011/400183; від 18.10.2011 року №206000112/2011/404110; від 03.11.2011 року №206000112/2011/404750; від 18.11.2011 року №206000112/2011/405360; від 30.11.2011 року №206000112/2011/405818; від 30.11.2011 року №206000112/2011/405820; від 13.12.2011 року №206000112/2011/406333 позивач надав документи, які містять недостовірні дані.

Протиправні дії позивача призвели до порушення ст. 16 Податкового кодексу України, ст. 377 Митного кодексу України, у зв'язку з чим невірно визначена база оподаткування - митна вартість, та сплачено у неповному обсязі податкові зобов'язання по ввізному миту та податку на додану вартість.

На підставі висновків акту перевірки Івано-Франківська митниця 07.06.2013 року прийняла податкове повідомлення форми «Р» за №29, яким позивачу збільшила суму податкових зобов'язань зі сплати мита на загальну суму 18382,22 грн., в тому числі за 14705,77 грн. основного платежу та 3676,45 грн. штрафних санкцій; податкове повідомлення форми «Р» за №30, яким збільшила суму податкових зобов'язань зі сплати податку на додану вартість на загальну суму 38440,86 грн., в тому числі 32352,69 грн. основного платежу та 8088,17 грн. штрафних санкцій (а.с.42-45).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що, приймаючи оскаржені податкові повідомлення, митний орган діяв в межах своєї компетенції та у відповідності до вимог законодавства.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є вірними.

Так, частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пп. 41.1.2 п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України митні органи виступають контролюючими органами щодо мита, акцизного податку, податку на додану вартість, інших податків, які відповідно до податкового законодавства справляються у разі ввезення (пересилання) товарів і предметів на митну територію України або територію спеціальної митної зони або вивезення (пересилання) товарів і предметів з митної території України або території спеціальної митної зони.

Пунктом 206.1 ст. 206 ПК України встановлений обов'язок платника податків при ввезенні товарів на митну територію України сплатити до державного бюджету суми податку, нараховані митним органом, до/або на день подання митної декларації безпосередньо на єдиний казначейський рахунок за винятком операцій, за якими надається звільнення (умовне звільнення) від оподаткування.

Згідно ч. 1 ст. 15 МК України митниця є митним органом, який безпосередньо забезпечує виконання законодавства України з питань митної справи, справляння податків і зборів та виконання інших завдань, покладених на митну службу України.

Підпунктом 54.3.3. п. 54.3. ст. 54 ПК України передбачено, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, є контролюючий орган.

Згідно з п. 35 ст. 1 Митного кодексу України України від 11 липня 2002 року № 92-IV (в редакції станом на час оформлення ВМД) пропуск товарів і транспортних засобів через митний кордон України - дозвіл митного органу на переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України з урахуванням заявленої мети такого переміщення після проведення митних процедур.

Cтаттею 1 Митного кодексу України 2002 року визначено, що митна декларація - це письмова заява встановленої форми, яка подається митному органу і містить відомості щодо товарів і транспортних засобів, які переміщуються через митний кордон України, необхідні для їх митного оформлення або переоформлення(пункт 12);

митне оформлення - це виконання митним органом дій (процедур), які пов'язані із закріпленням результатів митного контролю товарів і транспортних засобів, які перемішуються через митний кордон України, і мають юридичне значення для подальшого використання цих товарів і транспортних засобів(пункт 14);

митні процедури - це операції, пов'язані із здійсненням митного контролю за переміщенням товарів і транспортних засобів через митний кордон України, митного оформлення цих товарів і транспортних засобів, а також із справлянням передбачених законом податків і зборів (пункт 19).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Митного кодексу України 2002 року декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари і транспортні засоби, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 86 Митного кодексу України 2002 року митна декларація приймається митним органом, якщо встановлено, що в ній містяться всі необхідні відомості і до неї додано всі необхідні документи. Дата і час прийняття митної декларації фіксуються посадовою особою митного органу, що її прийняла, проставленням відміток на бланку митної декларації та відповідним записом у документах митного органу. З моменту прийняття митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення.

Відповідно до статті 69 Митного кодексу України 2002 року незалежно від закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску товарів і транспортних засобів митний контроль за ними може здійснюватися, якщо є достатні підстави вважати, що мають місце порушення законодавства України чи міжнародного договору України, укладеного в установленому законом порядку, контроль за виконанням яких покладено законом на митні органи. Такий контроль здійснюється на підставі письмового розпорядження керівника митного органу або особи, яка його заміщує.

Статтею 345 Митного кодексу України 2012 року визначено, що документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких органи доходів і зборів переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів(ч.1).

Органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи щодо:1) правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів (ч.3).

Відповідно до ст. 351 Митного кодексу України 2012 року предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств (ч.1).

Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі: 1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів (ч.2).

Аналіз наведених норм свідчить про можливість митного контролю після завершення митного оформлення за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України.

Постановами Івано-Франківського міського суду від 05.02.2012 року , від 04.02.2013 року, від 04.02.2013 року, від 04.02.2013 року, від 04.02.2013 року, від 14.03.2013 року, від 14.03.2013 року ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 483 Митним кодексом України (ст. 352 Митного кодексу України в редакції 2002 року, станом на момент вчинення правопорушень), а саме: у переміщенні або діях, спрямованих на переміщення товарів через митний кордон України з поданням митним органам документів, що містять неправдиві дані.

Таким чином, факт заниження позивачем митної вартості товарів, що призвело до заниження бази оподаткування для справляння ввізного мита та податку на додану вартість, доведений належними та допустимими доказами.

На підставі викладеного апеляційний суд визнає вірними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо правомірності оскаржених податкових повідомлень, оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили підтверджено факт переміщення позивачем товарів через митний кордон України транспортних засобів з поданням митним органам документів, що містять неправдиві дані.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів визнає безпідставними, позаяк Закон України ,,Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", на яких посилається позивач, втратив чинність з 01.01.2011 року, а спірні правовідносини виникли з 12.05.2011 року. Тому вказаний Закон не підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Також є надуманими доводи апеляційної скарги щодо подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, оскільки зазначеними постановами Івано-Франківського міського суду позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення митних правил. Оскарженими податковими повідомленнями визначені податкові зобов'язання зі сплати мита та податку на додану вартість, які були занижені внаслідок протиправних дій позивача. Тобто, в даному випадку мають місце різні види відповідальності, що не суперечить Конституції України.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність постанови суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги,.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2013 року у справі №809/1908/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Ухвала в повному обсязі складена 28 січня 2015 року

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов