Справа № 2а/257/250/13
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2015-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" січня 2015 р. м. Київ К/800/15512/14

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Київського районного суду м. Донецька від 03 грудня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Київської районної у м. Донецьку ради, третя особа: Київська районна в м. Донецьку рада про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_4 звернувся з позовом до Виконавчого комітету Київської районної у м. Донецьку ради про визнання незаконними дій щодо відмови у наданні адреси об'єкту нерухомості, зобов'язання прийняти рішення про надання адреси об'єкту нерухомості.

Постановою Київського районного суду м. Донецька від 21 березня 2013 року позов задоволено.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2013 року скасовано постанову Київського районного суду м. Донецька та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10 жовтня 2013 року рішення судів скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи постановою Київського районного суду м. Донецька від 03 грудня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просив їх скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судами встановлено, що позивач звернувся до відповідача з заявою про надання поштової адреси гаражу, розташованому по АДРЕСА_1. Заява позивача мотивована тим, що цей гараж він успадкував після смерті батька.

Відмовляючи в задоволені позову, суди виходили з його безпідставності.

Колегія суддів вважає висновки судів передчасними.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв'язку з прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень порушуються права позивача.

Суть позовних вимог зводиться до того, що позивач вважає, що має право на присвоєння його гаражу номеру.

Розглядаючи справу, суди обґрунтували підстави відмови в задоволені позову тим, що гаражу присвоєно як адресу, так і номер, зокрема у договорі та у Технічному паспорту на гараж.

Між тим, беручи до уваги Закон України "Про місцеве самоврядування" та рішення Донецької міської ради від 21 лютого 2007 року № 8/62, яким делеговано повноваження відповідачу щодо присвоєння номерів об'єктам нерухомості, судами не з'ясовано належних доказів, які могли б свідчити про присвоєння поштової адреси спірному об'єкту.

Без принципу офіційного з'ясування цих обставин у справі рішення не можуть бути законним і обґрунтованим відповідно до ст. 159 КАС України.

Вказану норму слід розуміти так, що судове рішення є законним, якщо воно ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права, порушення яких є підставою для скасування чи зміни судового рішення судом вищої інстанції. Це випливає з конституційного принципу законності (пункт 1 частини третьої статті 129 Конституції України, стаття 9 КАС України). При цьому законність необхідно трактувати не суто формально - як дотримання вимог закону, а у ширшому значенні - у світлі верховенства права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду справи (у судовому засіданні, у порядку скороченого чи письмового провадження) з урахуванням вимог статті 70 КАС України щодо належності та допустимості доказів або обставин, які не підлягають доказуванню, та висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними.

Зокрема, судове рішення має міститись пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.

Окрім цього, в порушення приписів ч. 3 ст. 2, п. 3 ч. 1 ст. 163 КАС України, здійснивши розгляд справи, суди не вказали норми чинного законодавства, які регулюють спірні відносини та якими керувалися суди, вирішуючи цей спір.

Вказуючи про неподання правовстановлюючих документів на об'єкт нерухомості та земельну ділянку, суди не зазначили, яка норма права вимагає подачу саме таких документів.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що суди мають розглянути справу за її позовом та дати при цьому оцінку діям відповідача у розрізі ч. 3 ст. 2 КАС України.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судами неповно з'ясовані обставини у справі, що є підставою для скасування їх рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Київського районного суду м. Донецька від 03 грудня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: