Справа № 806/4615/14
Суддя: Сичова Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2015-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

22 січня 2015 року Житомир Справа № 806/4615/14

Категорія 2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Сичової О.П. ,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бердичівської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Житомирській області (№70) про визнання дій та постанови протиправними.,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Бердичівської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Житомирській області (№70) про визнання дій щодо поміщення його до однієї камери з ОСОБА_2 протиправними, визнання неправомірною постанови від 15.08.2014 року про поміщення до карцеру.

Представник позивача в судове засідання не прибув. Надіслав до суду електронне повідомлення з проханням відкласти розгляд справи.

Представник відповідача в судове засідання не прибув. Про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що провадження у справі слід закрити з наступних підстав.

Частиною другою статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого врядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пунктом 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено коло суб'єктів владних повноважень, до яких віднесено органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, інші суб'єкти при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до частини 3 даної статті юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи: 1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; 2) що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства; 3) про накладення адміністративних стягнень; 4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) об'єднання громадян віднесені до його внутрішньої діяльності або виключної компетенції.

З наведених норм вбачається, що публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства є публічно-правовий спір, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень управлінський функцій.

Як вбачається із позовної заяви, позивач оскаржує заходи стягнення, накладені на нього в порядку Кримінально-виконавчого кодексу під час відбування покарання.

Відповідно до частини першої статті 132 Кримінально-виконавчого кодексу України за порушення встановленого порядку відбування покарання до засуджених можуть застосовуватися такі заходи стягнення попередження; догана, дисциплінарний штраф у сумі до двох мінімальних розмірів заробітної плати; скасування поліпшених умов тримання, передбачених статтями 138 - 140 і 143 цього Кодексу; поміщення засуджених чоловіків, які тримаються у виправних колоніях, у дисциплінарний ізолятор з виведенням або без виведення на роботу чи навчання на строк до п'ятнадцяти діб, а засуджених жінок - до десяти діб; поміщення засуджених, які тримаються в приміщеннях камерного типу виправних колоній максимального рівня безпеки, в карцер без виведення на роботу на строк до п'ятнадцяти діб; переведення засуджених, які тримаються у виправних колоніях, крім засуджених, які тримаються у виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, до приміщення камерного типу (одиночної камери) на строк до трьох місяців.

Стаття 134 цього Кодексу передбачає право засудженого на оскарження накладеного на нього стягнення, однак подання скарги не зупиняє виконання стягнення. Посадова особа, яка наклала стягнення, за наявності для того підстав може його скасувати або замінити іншим, більш м'яким стягненням. Вища посадова особа може скасувати стягнення в разі, коли посадова особа, яка наклала стягнення, перевищила свої повноваження або стягнення було накладено нею при відсутності порушення з боку засудженого.

Отже, порядок застосування заходів стягнення, що застосовуються до осіб, позбавлених волі, регулюється главою 19 Кримінально-виконавчого кодексу України. Цією главою передбачено право засудженого оскаржити накладене на нього стягнення. Однак посадові особи, яким надано право застосовувати заходи стягнення, передбачені статтями 130-132 цього Кодексу, виконують не владні управлінські, а процесуальні функції і спори, що виникли між сторонами по даній справі та пов'язані з реалізацією таких повноважень, не належать до юрисдикції адміністративних судів та повинні розглядатися у межах кримінального, а не адміністративного судочинства.

Вказана позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду від 14.02.2014 № К/9991/12945/11.

Відповідно до ч.5 ст.534 Кримінально-процесуального кодексу України, процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції одноособове, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Крім того, за додержанням законів при виконанні кримінальних покарань в органах і установах виконання покарань здійснюється прокурорський нагляд Генеральним прокурором України і підпорядкованими йому прокурорами відповідно до Закону України "Про прокуратуру".

Таким чином, суд приходить до висновку, що фактично спір виник з правовідносин, які регулюються Кримінально-виконавчим кодексом України. Оскаржувані заходи стягнення накладаються на засуджених за відповідні порушення дисципліни, трудового розпорядку та стосуються порядку і умов перебування засуджених в місцях відбування покарань, в зв'язку з чим скасування та визнання протиправними таких заходів стягнення до компетенції адміністративних судів не відноситься.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно частини другої статі 157 Кодексу адміністративного судочинства України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Суд також зазначає, що з метою однакового застосування норм Конституції України та законів у судовій практиці на основі її узагальнення та аналізу судової статистики Листом Вищого адміністративного суду України № 1619/10/13-09 надано рекомендаційні роз'яснення, у тому числі: з питання «за правилами якого виду судочинства (адміністративного чи кримінально - процесуального) необхідно розглядати справи за скаргами засуджених до позбавлення волі про оскарження дій чи бездіяльності посадових осіб слідчих ізоляторів та колоній.

Отже, даний спір належить вирішувати в порядку кримінального судочинства

З огляду на викладене, суд доходить висновку про необхідність закриття провадження у даній справі.

Керуючись статтями 157, 158-160 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Бердичівської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Житомирській області (№70) про визнання дій та постанови протиправними - закрити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддя О.П. Сичова