Справа № 804/8057/14
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2015-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

22 січня 2015 рокусправа № 804/8057/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк І.Ю Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Новошицької О.О.,

представників сторін:

позивача : - не з'явився

відповідача: - Подолінська Т.В. (дов.від 23.12.2014 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2014 р. у справі № 804/8057/14

за позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вента. ЛТД"

про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

"10" червня 2014 р. Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вента. ЛТД" в якому просило стягнути адміністративно-господарські санкції у розмірі 1 370 133,02 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій в розмірі 411,04 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не забезпечив працевлаштування інвалідів у відповідній кількості та не сплатив вчасно адміністративно-господарські санкції за нездійснення працевлаштування інвалідів у 2013 році.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2014 р. у справі № 804/8057/14 в задоволенні адміністративного позову Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вента. ЛТД" про стягнення заборгованості - відмовлено.

Постанову суду мотивовано правомірністю дій відповідача в розумінні вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», а саме підприємством створено належну кількість робочих місць для інвалідів, щомісячно подавались звіти до центру зайнятості про наявність вакантних посад.

Не погодившись з постановою суду, Дніпропетровським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2014 р. у справі № 804/8057/14, як таку що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не в повному обсягу дослідив обставини по справі та помилково застосував норми матеріального права. Так скаржник зазначає, що законом визначено, що штрафні санкції є альтернативним зобов'язанням відповідача, який повинен або дотримати норматив робочих місць для інвалідів, або сплатити штрафні санкції.

Сторони по справі про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

До судового засідання не з'явились представники позивача. Жодних клопотань, повідомлень про причини неявки до суду не надходило, підстави відсутності представників позивача суду не повідомлені.

З урахуванням наявних в справі матеріалів, нез'явлення в судове засідання представників позивача не перешкоджає розгляду скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Відповідач надав до суду письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких посилаючись на те, що Товариством вжито всіх заходів щодо працевлаштування інвалідів шляхом створення робочих місць для інвалідів та самостійного підбору необхідних кадрів для виконання встановлено законодавством нормативу, просить залишити оскаржувану постанову без змін, а вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем до Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів поданий звіт за формою 10-ПІ від 25.02.2014 року про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2013 рік відповідно до якого: середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 559 осіб; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» становить 22 осіб; середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до законодавства встановлено інвалідність 5 особи.

Із звітів відповідача, поданих до Жовтневого районного центру зайнятості за формою статистичної звітності № 3-ПН, затвердженої наказом Державного комітету статистики №420 від 19.12.05 року, товариство в 2013 році належним чином інформувало центр зайнятості про наявність вільних місць на підприємстві та потребу у направленні йому центром зайнятості інвалідів для працевлаштування.

Крім того, з липня 2012 року відповідачем самостійно працевлаштовано особу з обмеженими можливостями, тобто з липня 2012 року відповідачем в повному обсягу виконано норматив з працевлаштування інвалідів передбачений ст.. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Позивач, вказуючи, що оскільки чисельність інвалідів - штатних працівників відповідача повинна складати 22 особи, а фактично працевлаштовано 5 осіб з інвалідністю, при тому, що Фонд оплати праці штатних працівників складає 45 053,20 грн., а середньорічна заробітна плата одного штатного працівника складає - 80 596,06 грн., з відповідача слід стягнути адміністративно-господарські санкції у розмірі 1 370 133,02 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 411,04 грн.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову зазначив, що діюче законодавство покладає саме на державну службу зайнятості здійснення пошуку підходящої роботи для інвалідів відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Колегія суддів вважає можливим погодитись з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, за змістом статті 19 Закону № 875-XII для підприємств, установ, організацій встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Частиною першою статті 20 Закону № 875-XII встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Законом України "Про систему оподаткування" від 25.06.91 р. №1251-XII, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Разом з тим відповідно до частини першої статті 218 ГК підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно зі статтею 18-1 Закону № 875-XII пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості.

Таким чином, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Разом з тим, відповідач щомісяця протягом 2013 року звітував перед Жовтневим районним центром зайнятості про наявність вакантних місць, про що свідчать копії звітів за формою № 3-ПН.

Отже, відповідачем були виконані вимоги Закону, щодо прийняття заходів для працевлаштування інвалідів, шляхом організації робочих місць та інформування центру зайнятості про вакантні робочі місця, призначені для працевлаштування інвалідів.

З даних звітів вбачається, що підприємство щомісячно зазначало про наявність вакантних місць для працевлаштування інвалідів.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Вента.ЛТД» вживав заходів, для виконання нормативу щодо працевлаштування осіб, яким відповідно до закону призначена інвалідність, та які передбачені Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні). Доказів безпідставної відмови відповідачем щодо працевлаштування інвалідів , матеріали справи не містять і апеляційна скарга не зазначає.

У зв'язку з цим висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій у сумі 1 370 133,02 грн. та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 411,04 грн. є обґрунтованими та правомірними.

Колегія суддів вважає, що враховуючи матеріали даної справи, суд першої інстанції обґрунтовано та зважено відмовив в задоволенні позовних вимог, оскільки матеріалами справи не доведено необхідність та правомірність стягнення зазначеної в адміністративному позові суми санкцій.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами по справі норми права, які регулюють саме ці правовідносини і ухвалив законне та обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга позивача - залишенню без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування постанови суду.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2014 р. у справі № 804/8057/14 - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2014 р. у справі № 804/8057/14 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Я.В. Семененко