Справа № 826/12239/14
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2015-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

06 січня 2015 року №826/12239/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Давиденко Л.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомфізичної особи-підприємця ОСОБА_1
додержавної податкової інспекції у Печерському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 31.03.2014 №00002517.01, від 31.03.2014 №00002617.2, рішення від 12.05.2014 №6/26-55-17-08 та вимоги від 12.05.2014 №Ф-4,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до державної податкової інспекції у Печерському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 31.03.2014 №00002517.01, від 31.03.2014 №00002617.2, рішення від 12.05.2014 №6/26-55-17-08 та вимоги від 12.05.2014 №Ф-4.

Позовні вимоги мотивовано тим, що державною податковою інспекцією у Печерському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві протиправно, на підставі хибних висновків акту перевірки від 17.03.2014 №646/26-55-17-01/НОМЕР_1, прийнято податкові повідомлення-рішення від 31.03.2014 №00002517.01, від 31.03.2014 №00002617.2, рішення від 12.05.2014 №6/26-55-17-08, вимогу про сплату боргу від 12.05.2014 №Ф-4.

Відповідач проти позову заперечив з огляду на обґрунтованість висновків акту перевірки від 17.03.2014 №646/26-55-17-01/НОМЕР_1 та відповідно, податкових повідомлень-рішень від податкових повідомлень-рішень від 31.03.2014 №00002517.01, від 31.03.2014 №00002617.2, рішення від 12.05.2014 №6/26-55-17-08, вимоги про сплату боргу від 12.05.2014 №Ф-4.

Адміністративну справу №826/12239/14 розглянуто в письмовому провадженні на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Печерському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 за період з 01.01.2012 по 31.12.2013.

Перевіркою встановлено порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1:

- пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб за 2012 - 2013 роки у сумі 86 913,25 грн.;

- пункту 187.1 статті 187, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті в бюджет за 2012 - 2013 роки у сумі 14 874,26 грн.;

- підпункту 1 пункту 1 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», у результаті чого контролюючим органом донараховано своєчасно не нарахований єдиний внесок за 2012 - 2013 роки у сумі 62 616,58 грн.;

- підпунктів 1, 2, 4 пункту 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», оскільки фізичною особою-підприємцем не сплачено єдиний соціальний внесок на загальну суму 12 444,71 грн.

За наслідками перевірки державною податковою інспекцією у Печерському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві складено акт від 17.03.2014 №646/26-55-17-01/НОМЕР_1 та прийнято податкові повідомлення-рішення:

від 31.03.2014 №00002517.01, яким позивачеві визначено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 69 862,32 грн. у тому числі: 55 889,86 грн. - основний платіж, 13 972,46 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

від 31.03.2014 №00002617.02, яким позивачеві визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 22 311,38 грн. у тому числі: 14 874,26 грн. - основний платіж, 7 437,12 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Позивач не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями використав процедуру адміністративного оскарження.

Державна податкова інспекція у Печерському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві рішенням від 06.05.2014 №947/Г/26-15-10-09-25 податкові повідомлення-рішення залишила без змін.

Також, контролюючим органом на підставі рішення від 06.05.2014 №947/Г/26-15-10-09-25 прийнято рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 12.05.2014 №6/26-55-17-08 та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.05.2014 №Ф-4.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску має право: безоплатно отримувати від органів доходів і зборів та Пенсійного фонду в межах їх компетенції інформацію, необхідну для виконання обов'язків, покладених на платника згідно з цим Законом, а також для підтвердження надходження до Пенсійного фонду сплачених платником сум єдиного внеску.

Згідно підпунктів 1, 2, 4 пункту 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов'язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв'язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Як вбачається з акту перевірки державної податкової інспекції у Печерському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві від 17.03.2014 №646/26-55-17-01/НОМЕР_1 висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на:

відсутність факту реальності господарських операцій між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та її контрагентами: товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельний дім «Асторіон», товариством з обмеженою відповідальністю «Маркет-Інвест», товариством з обмеженою відповідальністю «Спец Пром Лайн», товариством з обмеженою відповідальністю «Мейденгрін», товариством з обмеженою відповідальністю «Перітус Альянс»;

заниження виплат з єдиного внеску за 2012 - 2013 роки внаслідок заниження бази оподаткування (витикає з першого епізоду порушень).

З матеріалів справи вбачається, що між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (покупець) та її контрагентами (продавці): товариством з обмеженою відповідальністю «Мейденгрін», товариством з обмеженою відповідальністю «Маркет-Інвест» та товариством з обмеженою відповідальністю «Спец Пром Лайн» укладено договори поставок від 01.08.2013 №4, від 01.12.2012 №127, від 01.04.2013 №11, відповідно до яких постачальник зобов'язується поставити замовникові товари, зазначені в рахунках-фактурах, а замовник - прийняти і оплатити такі товари.

Також, між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельний дім «Асторіон» (виконавець) укладено договір про надання аудиторських послуг від 01.12.2012 №12, відповідно до якого виконавець надає замовнику аудиторський висновок.

Також, між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Перітус Альянс» (перевізник) укладено договір на надання транспортних послуг від 01.07.2013 №1, відповідно до якого замовник надає для перевезення вантажі, а перевізник зобов'язується здійснити їх перевезення автомобільним транспортом і надати інші послуги по перевезенню вантажів на території України.

На підтвердження виконання умов договорів, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: договорів від 01.12.2012 №127, від 01.04.2013 №11, від 01.08.2013 №4, від 01.12.2012 №12, від 01.07.2013 №1; податкових накладних за відповідні періоди; рахунків-фактур за відповідні періоди; видаткових накладних за відповідні періоди; податкової звітності; фото звіту придбаної продукції та використання останньої у власній господарській діяльності; пояснення контрагентів на адресу суду щодо реальності господарських взаємовідносин, виконання зобов'язань та відсутності претензій сторін.

Також, на підтвердження факту виконаних робіт за вище зазначеними договорами фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 надано копії договору транспортного та транспортно-експедиційного обслуговування від 04.01.2012 №1 та товарно-транспортних накладних, які підтверджують факт транспортування позивачем товару придбаного у вказаних контрагентів.

У свою чергу, державною податковою інспекцією у Печерському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві на спростування реальності господарських операцій, здійснених між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та її контрагентами: товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельний дім «Асторіон», товариством з обмеженою відповідальністю «Маркет-Інвест», товариством з обмеженою відповідальністю «Спец Пром Лайн», товариством з обмеженою відповідальністю «Мейденгрін», товариством з обмеженою відповідальністю «Перітус Альянс» вказано на акти:

- державної податкової інспекції у Солом'янському районі міста Києва від 17.05.2013 №1006/22.5-15/37955051 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний дім «Асторіон» за період з 01.05.2012 по 30.04.2013»;

- державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва від 27.02.2013 №745/22-8/37813549 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання товариства з обмеженою відповідальністю «Маркет-Інвест» за період з 01.09.2012 по 31.01.2013»;

- державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва від 25.07.2013 №516/26-55-22-01 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання товариства з обмеженою відповідальністю «Спец Пром Лайн» за період з 01.04.2013 по 30.04.2014»; від 22.08.2013 №869/26-55-22-01 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання товариства з обмеженою відповідальністю «Спец Пром Лайн» за період з 01.05.2013 по 31.05.2013»; від 22.08.2013 №874/26-55-22-01 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання товариства з обмеженою відповідальністю «Спец Пром Лайн» за період з 01.05.2013 по 31.05.2013»; від 26.09.2013 №1315/26-55-22-01 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання товариства з обмеженою відповідальністю «Спец Пром Лайн» за період з 01.05.2013 по 31.07.2013»;

- державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва від 02.12.2013 №2617/26-55-22-07/38651555 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання товариства з обмеженою відповідальністю «Мейденгрін» за період серпень-вересень 2013»;

- державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва від 07.11.2013 №1757/26-59-22-01-18 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання товариства з обмеженою відповідальністю «Перітус Альянс» за липень 2013 року».

Проте в жодному із актів перевірок не аналізуються господарські взаємовідносини позивача із названими вище контрагентами, не досліджуються первинні документи та додержання податкової дисципліни учасниками взаємовідносин.

Отже, під час перевірки спірних контрагентів контролюючими органами не перевірявся зміст правочинів, укладених між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та її контрагентами: товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельний дім «Асторіон», товариством з обмеженою відповідальністю «Маркет-Інвест», товариством з обмеженою відповідальністю «Спец Пром Лайн», товариством з обмеженою відповідальністю «Мейденгрін», товариством з обмеженою відповідальністю «Перітус Альянс», жодних доказів нікчемності правочинів, вчинених ними, суду не надано.

Окрім того, з актів зустрічних перевірок вбачається, що товариства декларували свої грошові зобов'язання по взаємовідносинам із позивачем, відхилень контролюючим органом не виявлено.

Відтак, контролюючим органом нараховано позивачеві грошове зобов'язання без наведення доказів суперечності відповідних правочинів фіскальним інтересам держави.

При цьому, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит та віднесення сум, понесених витрат, до складу валових витрат товариства не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Таким чином, в основу притягнення позивача до податкової відповідальності не може бути покладено висновки актів зустрічних звірок його контрагентів без фактичного встановлення порушень податкового законодавства самим позивачем.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Аналогічна правова позиція була висловлена також Вищим адміністративним судом України, зокрема, в ухвалах суду від 29.01.2014 №К/9991/81114/11, від 22.01.2014 №К/9991/37637/12, від 17.02.2014 №К/800/50945/13, від 19.02.2014 №К/800/61338/13, від 11.03.2014 №К/800/1128/14, від 03.03.2014 №К/800/12888/13, від 02.06.2014 №К/800/6497/13, від 22.04.2014 №К/9991/32697/12, від 20.05.2014 №К/800/53111/13, від 05.06.2014 №К/800/1816/13, від 11.11.2014 №К/800/1336/14.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та її контрагентами, не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності; доказів того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 31.03.2014 №00002517.01, від 31.03.2014 №00002617.2, рішення від 12.05.2014 №6/26-55-17-08 та вимоги від 12.05.2014 №Ф-4 прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 31.03.2014 №00002517.01, від 31.03.2014 №00002617.2, рішення від 12.05.2014 №6/26-55-17-08 та вимоги від 12.05.2014 №Ф-4, підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Печерському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві від 31.03.2014 №00002517.01, від 31.03.2014 №00002617.2, вимогу від 12.05.2014 №6/26-55-17-08 та рішення від 12.05.2014 №Ф-4.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.