Справа № 803/53/15-а
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року Справа № 803/53/15-a

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

при секретарі Головатій І.В.,

за участю представника позивача Шевчук Д.О.,

представника відповідача Самчука О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньметбуд» до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Волиньметбуд» (далі - позивач, ТзОВ «Волиньметбуд») звернулося в суд з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області Самчука О.П. від 25 листопада 2014 року про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 48542,87 доларів США, 5964,22 Євро та 2270658,17 грн. у виконавчому провадженні ВП №45309531.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в ході примусового виконання виконавчого листа №2/161/164/14, виданого 21.08.2014 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області, про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором №2706/07-612 від 27.06.2007 року на предмет іпотеки, що знаходиться по вул.Мамсурова, 10 у м.Луцьку та належить на праві власності позивачу, заступником начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області Самчуком О.П. 25.11.2014 року винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 48542,87 доларів США, 5964,22 Євро та 2270658,17 грн.

Оскаржувану постанову, яка отримана ТзОВ «Волиньметбуд» 08.12.2014 року, позивач вважає незаконною та просить її скасувати, оскільки ні виконавчим листом, ні постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 07.11.2014 року на позивача не покладалось обов'язку сплатити заборгованість основного боржника, а позивач як іпотекодавець не міг і не повинен був виконувати в добровільному порядку виконавчий документ та самостійно здійснювати реалізацію майна, на яке звернено стягнення або погашати заборгованість основного боржника.

Ухвалою суду від 27 січня 2015 року у справі замінено неналежного відповідача Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області на належного - Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області (далі - відповідач, УДВС ГУЮ у Волинській області).

В судовому засіданні представник позивача підтрималп позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, просила позов задовольнити.

Представник відповідача судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає оскаржувану постанову законною, такою, що винесена у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов до задоволення не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено, що постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Волинській області Самчука О.П. від 07.11.2014 року (а.с.11) відкрито виконавче провадження №45309531 по примусовому виконанню виконавчого листа (а.с.36), виданого 21.08.2014 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області про звернення стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки від 27.06.2007 року (а.с.8-10) (матеріальний склад площею 354,4 кв.м та техмайстерню площею 458,3 кв.м), що знаходиться по вул.Мамсурова, 10 у м.Луцьку та належить на праві власності позивачу, шляхом проведення публічних торгів, встановивши початкову на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2706/07-612 від 27.06.2007 року в розмірі 485428,67 доларів США, 59642,15 євро та 2270658,17 грн. Згідно з зазначеною постановою боржнику був наданий семиденний строк для добровільного виконання рішення суду.

У зв'язку невиконанням в добровільному порядку рішення суду у наданий строк заступником начальника відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Волинській області Самчуком О.П. 25.11.2014 року винесено постанову про стягнення з ТзОВ «Волиньметбуд» виконавчого збору в сумі 48542,87 доларів США, 5964,22 Євро та 2270658,17 грн. (а.с.12).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; у разі, якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; в інших передбачених законом випадках.

Згідно із частинами першою та другою статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, наведені правові норми зобов'язують боржника добровільно виконати рішення у строк, встановлений державним виконавцем, та повідомити про таке виконання у цей же термін. В свою чергу, дані норми, у разі невиконання боржником рішення добровільно у встановлений державним виконавцем строк, зобов'язують державного виконавця на наступний день після закінчення відповідних строків розпочати примусове виконання рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Судом встановлено, що виконавчий лист, за яким відкрито виконавче провадження №45309531, виданий за рішенням Луцького міськрайонного суду від 07 квітня 2014 року в справі №161/15475/13-ц за позовом публічного акціонерного товариства «Західінкомбанк» до ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньметбуд» про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.36).

Згідно з частиною восьмою статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Статтею 42 Закону України «Про іпотеку» визначено, що боржник вправі до дня продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах виконати вимогу за основним зобов'язанням чи ту її частину, виконання якої прострочено, разом з відшкодуванням будь-яких витрат та збитків, завданих іпотекодержателю, включаючи судові витрати, витрати на оплату винагороди залученим експертам (оцінювачам, юристам), витрати на підготовку до проведення прилюдних торгів тощо. Таке виконання є підставою для припинення реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах. Умови договорів, що обмежують це право боржника, є недійсними.

Якщо інше не встановлено іпотечним договором, у разі коли основне зобов'язання підлягає виконанню частинами, боржник може скористатися правом, встановленим частиною першою цієї статті, один раз на рік або двічі протягом строку дії основного зобов'язання. В разі перевищення цих показників боржник має право припинити реалізацію предмета іпотеки лише шляхом повної сплати решти суми за основним зобов'язанням.

Майновий поручитель чи наступний іпотекодержатель може виконати основне зобов'язання за боржника з наслідками, аналогічними вищенаведеним, і попередній іпотекодержатель зобов'язаний прийняти таке виконання. Наступний іпотекодержатель, який сплачує повну суму основного зобов'язання попередньому іпотекодержателю, вважається особою, на користь якої здійснене відступлення прав попереднього іпотекодержателя за іпотечним договором. Майновий поручитель, який виконав основне зобов'язання повністю або в частині, має право вимагати від боржника відшкодування сплаченої майновим поручителем суми.

Таким чином, Законом України «Про іпотеку» визначено право майнового поручителя, в даному випадку ТзОВ «Волиньметбуд», самостійно виконати основне зобов'язання за боржника шляхом сплати грошового зобов'язання та обов'язок іпотекодердателя прийняти таке виконання.

Водночас, як ствердила в судовому засіданні представник позивача, товариство не погашало заборгованість ОСОБА_4, оскільки відповідає за зобов'язаннями останнього лише майном.

Натомість такі твердження позивача не узгоджуються з вищенаведеними приписами Закону України «Про іпотеку». Крім того, суд зазначає, що невиконання зобов'язання в добровільному порядку після відкриття виконавчого провадження у визначений строк тягне для боржника правові наслідки у вигляді стягнення з нього виконавчого збору.

Отже, враховуючи відсутність у державного виконавця станом на 14.11.2014 року доказів виконання ТзОВ «Волиньметбуд» рішення суду в строк, наданий для самостійного виконання постановою про відкриття виконавчого провадження від 07.11.2014 року, суд приходить до висновку, що постанова про стягнення з позивача виконавчого збору винесена правомірно та відповідає вимогам частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про безпідставність та необгрутованість позовних вимог ТзОВ «Волиньметбуд», з огляду на що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст.11, 17, 158, 160, 162, 163, 181, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньметбуд» до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлено 02 лютого 2015 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій