Справа № 826/1134/14
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2015-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/1134/14 Головуючий у 1-й інстанції: Гарник К.Ю. Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

22 січня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Вівдиченко Т.Р.

Суддів: Бєлової Л.В.

Гром Л.М.

За участю секретаря: Стеценко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Заступника прокурора Київської області на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 квітня 2014 року у справі за адміністративним позовом Заступника прокурора Києво-Святошинського району Київської області до Києво-Святошинської районної державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Управління Держземагентства у Києво-Святошинському районі Київської області про скасування розпоряджень, -

В С Т А Н О В И В :

Заступник прокурора Києво-Святошинського району Київської області звернувся до суду з позовом до Києво-Святошинської районної державної адміністрації, в якому, з урахуванням збільшених позовних вимог, просив визнати недійсними, протиправними та скасувати розпорядження голови Києво - Святошинської РДА від 13 травня 2010 року №2954, від 14 травня 2010 року №№ 2955, 2956, від 21 травня 2010 року №2980, 28 травня 2010 року №2988, від 04 червня 2010 року №3009, від 18 червня 2010 року №№3085, 3087, 3088, 3089, від 24 червня 2010 року №3118, від 29 червня 2010 року №3176, від 06 липня 2010 року №3200, від 16 липня 2010 року №3305, від 19 липня 2010 року №3314, від 23 липня 2010 року №№3368-3371, від 09 серпня 2010 року №3462, від 10 серпня 2010 року №3469, 3470, 3496, від 11 серпня 2010 року №3497, від 16 серпня 2010 року №3523, від 17 серпня 2010 року №3539, від 29 вересня 2010 року №4053, від 30 вересня 2010 року №4069, від 01 жовтня 2010 року №№4081, 4082, 4083 та від 07 жовтня 2010 року № 4124, якими надані дозволи на розробку технічної документації із землеустрою щодо зміни використання земельної ділянки з ведення особистого селянського господарства на землі для ведення індивідуального садівництва та затверджено технічну документацію із землеустрою щодо зміни використання земельної ділянки з ведення особистого селянського господарства на землі для ведення індивідуального садівництва, змінено використання даних земельних ділянок та надано дозволи на виготовлення державного акту на право власності на землю для ведення індивідуального садівництва.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2011 року позов задоволено повністю.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2011 року у задоволенні адміністративного позову Заступнику прокурора Києво - Святошинського району відмовлено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 листопада 2013 року №К/800/26202/13 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2011 року та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2011 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2013 року роз'єднано позовні вимоги в адміністративній справі у два самостійні провадження, в одному з яких, третьою особою є Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕРА ПАРАДІЗ", а в іншому - треті особи - фізичні особи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2014 року роз'єднано позовні вимоги в адміністративній справі №826/20460/13-а за позовом Заступника прокурора Києво - Святошинського району до Києво - Святошинської районної державної адміністрації за участю третіх осіб про визнання недійсними, протиправними та скасування розпоряджень.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києві від 06 лютого 2014 року у справі № 826/1134/14 прийнято до провадження позовні вимоги Заступника прокурора Києво - Святошинського району до Києво - Святошинської районної державної адміністрації про визнання недійсними, протиправними та скасування розпоряджень № 3314 від 19 липня 2010, № 4124 від 07 жовтня 2010 року, № 2954 від 13 травня 2010 року, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 квітня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, Заступник прокурора Київської області звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 13 травня 2010 року Києво-Святошинською районною державною адміністрацією прийнято розпорядження № 2954 «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо зміни використання земельної ділянки загальною площею 2,3097 га ОСОБА_3 з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва» в адміністративних межах Гореницької сільської ради».

Також, 19 липня 2010 року Києво-Святошинською районною державною адміністрацією прийнято розпорядження № 3314 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо зміни використання земельних ділянок загальною площею 2,3097 га ОСОБА_3 з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва» в адміністративних межах Гореницької сільської ради».

07 жовтня 2010 року Києво-Святошинською районною державною адміністрацією прийнято розпорядження № 4124 «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо зміни використання земельної ділянки ОСОБА_4 з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва» в адміністративних межах Гореницької сільської ради».

Не погоджуючись з вищевказаними розпорядженнями, Прокурором Києво - Святошинського району Київської області внесено протести на дані розпорядження.

Вважаючи протиправними вищезазначені розпорядження, оскільки чинним земельним законодавством України зміна виду використання земельної ділянки в межах певної категорії земель сільськогосподарського призначення органами виконавчої влади та місцевого самоврядування не передбачена, як не передбачено і виготовлення технічної документації із землеустрою щодо зміни використання земельних ділянок, які є у приватній власності, Заступник прокурора Києво-Святошинського району Київської області звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ст. 17 Земельного кодексу України, до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом, вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Частиною 1 ст. 22 Земельного кодексу України передбачено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Відповідно до п. «а» ч. 3 ст. 22 Земельного кодексу України, громадянам землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно положень статей 33 та 35 Земельного кодексу України, громадяни України можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства; громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва.

Так, з аналізу вищенаведеного слідує, що землі для ведення особистого селянського господарства та землі для садівництва належать до однієї категорії земель - сільськогосподарського призначення.

Крім того, згідно п. 2 Українського класифікатора цільового використання землі (УКЦВЗ), затвердженого листом Держкомзему від 24 квітня 1998 року №14-1-7/1205, землі сільськогосподарського призначення класифікуються: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби; для ведення дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду; для ведення сільського господарства; для ведення підсобного сільського господарства; для ведення селянського (фермерського) господарства; для традиційних народних промислів і підприємницької діяльності; для іншого сільськогосподарського призначення.

Відповідно до п. 7 ст. 13 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" від 9 квітня 1999 року № 586-XIV, до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля.

За визначенням статті 1 Закону України "Про землеустрій" від 22 травня 2003 року № 858-IV, цільове призначення земельної ділянки - це використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

З огляду на наведені норми, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що зміна цільового призначення земельної ділянки передбачає зміну категорії земель, зміна ж використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель не має наслідком зміну цільового призначення.

Згідно положень ст. 78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

В силу ст. 373 Цивільного кодексу України, власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Статтею 25 Закону України "Про землеустрій" передбачено види документації із землеустрою: а) загальнодержавні й регіональні (республіканські) програми використання та охорони земель; б) схеми землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень; в) проекти землеустрою щодо встановлення і зміни меж адміністративно-територіальних утворень; г) проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; ґ) проекти землеустрою щодо формування земель комунальної власності територіальних громад і проекти розмежування земель державної та комунальної власності населених пунктів; д) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок; е) проекти землеустрою щодо створення нових та впорядкування існуючих землеволодінь і землекористувань; є) проекти землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь; ж) проекти землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів; з) робочі проекти землеустрою щодо рекультивації порушених земель, землювання малопродуктивних угідь, захисту земель від ерозії, підтоплення, заболочення, вторинного засолення, висушення, зсувів, ущільнення, закислення, забруднення промисловими та іншими відходами, радіоактивними та хімічними речовинами, покращання сільськогосподарських земель, підвищення родючості ґрунтів (далі - робочі проекти землеустрою); и) технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); і) технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку; ї) спеціальні тематичні карти і атласи стану земель та їх використання.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувані розпорядження прийняті Києво-Святошинською районною державною адміністрацією на підставі звернень ОСОБА_3, ОСОБА_4, а також на підставі технічної документації із землеустрою щодо зміни функціонального використання земельної ділянки.

Отже, судом першої інстанції вірно зазначено, що прийняття спірних розпоряджень стало наслідком реалізації законних прав власника земельної ділянки використовувати її на власний розсуд та відповідно до цільового призначення.

Так, Вищим адміністративним судом України при направленні справи на новий судовий розгляд зазначено, що зміна виду використання земельної ділянки в межах її цільового призначення можлива, але порядок вирішення цього питання не встановлений.

Судом першої інстанції правомірно не взято до уваги доводи адміністративного позову про те, що спірні розпорядження суперечать ст. 25 Закону України "Про землеустрій", оскільки вона не передбачає виготовлення технічної документації із землеустрою щодо зміни використання земельних ділянок.

Згідно листа Управління Держземагенства у Києво - Святошинському районі Київської області від 21 березня 2014 року № 01-21/2019, в програмно-апаратному комплексі «Національна кадастрова система» відсутня земельна ділянка, яка належить ОСОБА_3 Також, зазначено, що земельна ділянка, яка належить ОСОБА_4, обліковується в програмно - апаратному комплекси «Національна кадастрова система» за кадастровим номером :07:002:0194. Крім того, в листі повідомлено про відсутність документації із землеустрою на зазначені земельні ділянки.

Разом з тим, пунктом 1.13 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року №43, передбачено, що складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям і об'єднанням громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформленні правоустановчих документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою в установленому порядку відповідною технічною документацією.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що затверджені оскаржуваними розпорядженнями технічні документації із землеустрою щодо зміни функціонального використання земельної ділянки з "ведення особистого селянського господарства" на "ведення індивідуального садівництва" фактично є технічною документацією із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, яка передбачена в підпункті "і" ч. 2 ст. 25 Закону України "Про землеустрій".

Крім того, судом першої інстанції вірно зазначено, що Заступником прокурора Києво - Святошинського району Київської області не оскаржується зміст та порядок погодження технічної документації.

Так, на виконання вказівок Верховного Суду України, викладених у постанові від 05 березня 2013 року та Вищого адміністративного суд України, викладених в ухвалі від 12 листопада 2013 року №К/800/26202/13, судом не встановлено, що при прийнятті оскаржуваних розпоряджень відповідачем не дотримано механізму зміни виду використання земельної ділянки в межах її цільового призначення.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржувані розпорядження за своєю правовою природою є індивідуальними актами застосування норм права (правозастосовчими актами індивідуальної дії), які після їх виконання вичерпують свою дію.

Матеріали справи свідчать, що спірні розпорядження виконані у повному обсязі, а тому вони, як адміністративний акт, що вичерпав свою дію, не можуть бути скасовані чи змінені.

Так, скасовуючи попередні судові рішення у справі та направляючи справу на новий розгляд, Вищий адміністративний суд України зазначив, що обов'язковою умовою визнання рішення недійсним (нечинним) є також порушення у зв'язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Разом з тим, Заступником прокурора Київської області не наведено, яким саме чином та які саме права та інтереси у сфері земельних відносин порушені відповідачем під час прийняття оскаржуваних розпоряджень.

Натомість, колегія суддів вважає, що прийняття спірних розпоряджень стало наслідком реалізації законних прав власників земельних ділянок використовувати їх на власний розсуд та відповідно до цільового призначення.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 3314 від 19 липня 2010, № 4124 від 07 жовтня 2010 року, № 2954 від 13 травня 2010 року прийняті у відповідності до чинного законодавства України.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не знайшли свого належного підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Київської області - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 квітня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Вівдиченко Т.Р.

Судді: Бєлова Л.В.

Гром Л.М.

Повний текст ухвали виготовлено 26.01.2015 року.

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Бєлова Л.В.

Гром Л.М.