Справа № 2а/0470/6402/12
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2015-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" січня 2015 р. м. Київ К/800/38759/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Рецебуринського Ю.Й.,

Суддів Ємельянової В.І.,

Стародуба О.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2 до Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування наказу,

за касаційною скаргою Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України (далі - УДСО ГУ МВС України) на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 5 жовтня 2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ УДСО ГУ МВС України в Дніпропетровській області №47 о/с від 26 жовтня 1999 року про звільнення сержанта міліції ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ у запас; визнати протиправним та скасувати запис у трудовій книжці, виданій на ім'я ОСОБА_2, про причини звільнення з органів внутрішніх справ від 26 жовтня 1999 року; внести зміни до трудової книжки про причини звільнення з органів внутрішніх справ.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26 жовтня 1999 року начальник відділу кадрів Першотравенського МВ УМВС України в Дніпропетровській області повідомив його в усній формі про звільнення з органів внутрішніх справ через скорочення штатів. В серпні 2009 року позивач звернувся до ГУ МВС України в Дніпропетровській області з письмовою заявою про прийняття на службу. Однак відповідачем було відмовлено у зв'язку з тим, що позивача було звільнено з органів внутрішніх справ за негативними мотивами, а саме на підставі пункту «є» статті 63 Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1991 року №114 (далі - Положення №114) за порушення дисципліни. Таким чином, лише у 2009 році позивач дізнався про дійсні підстави свого звільнення та отримав витяг з наказу УДСО ГУ МВС України в Дніпропетровській області №47 о/с від 26 жовтня 1999 року, який на думку позивача, є незаконним.

Справа неодноразово розглядалася у судах різних інстанцій.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 5 жовтня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2014 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ УДСО ГУ МВС України в Дніпропетровській області №47 о/с від 26 жовтня 1999 року в частині звільнення сержанта міліції ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України з постановкою на облік. Визнано протиправним та скасовано запис в трудовій книжці від 26 жовтня 1999 року про звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ на підставі наказу УДСО ГУ МВС України в Дніпропетровській області №47 о/с від 26 жовтня 1999 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалені ними судові рішення та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з адміністративним позовом, оскільки про своє звільнення з органів внутрішніх справ ОСОБА_2 дізнався в день видачі йому трудової книжки 26 жовтня 1999 року, а з позовом про скасування наказу про звільнення звернувся до суду майже через 12 років.

З'ясувавши обставини справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права згідно статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до наступних висновків.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суди виходили з того, що положення оскаржуваного наказу №47 о/с від 26 жовтня 1999 року, прийняті на підставі, у межах повноважень, але не у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Крім того, суди прийшли до висновку, що позивачем строк для звернення до суду було пропущено з поважних причин, оскільки про порушення свого права позивач дізнався лише в грудні 2009 року після отримання витягу з наказу та у березні 2010 року він звернувся до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області з позовом про визнання вказаного наказу недійсним. Ухвалою суду від 26 травня 2011 року закрито провадження у справі.

Однак, такі доводи позивача не можуть бути визнані поважними для поновлення строку звернення до суду.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог КАС України, визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Судами встановлено, що наказом УДСО ГУ МВС України в Дніпропетровській області №47 о/с від 26 жовтня 1999 року сержанта міліції ОСОБА_2, міліціонера роти міліції при Першотравенському міському відділі звільнено з органів внутрішніх справ за пунктом «є» статті 63 Положення №114 (порушення дисципліни).

Про своє звільнення позивач дізнався 26 жовтня 1999 року, в день видачі трудової книжки.

З даним позовом ОСОБА_2 звернувся до суду у червні 2011 року з клопотанням про поновлення строку звернення до суду.

До набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства України (1 вересня 2005 року) скарги громадян на рішення, дії або бездіяльність державних органів розглядались в порядку глави 31-А Цивільного процесуального кодексу України від 18 липня 1963 року, статтею 2485 якого передбачалось, що скаргу може бути подано в суд у двомісячний строк, обчислюваний з дня, коли громадянин дізнався або повинен був дізнатися про порушення його прав чи свобод.

Звернення позивача у 2009 році до ГУ МВС України в Дніпропетровській області з проханням надати документи, що стосуються його звільнення, та отримання ним оскаржуваного наказу в грудні 2009 року не впливає на початок перебігу строку звернення до суду, оскільки про звільнення йому було відомо ще у 1999 році.

Посилання позивача на те, що про підстави свого звільнення він дізнався лише у 2009 році, оскільки йому не було видано копію наказу про звільнення, не може бути поважною причиною поновлення строку звернення до суду, оскільки такі дії суб'єкта владних повноважень позивач мав право оскаржити до суду.

За наведених обставин причини пропуску строку звернення до суду не можна визнати поважними.

Відповідно до частини першої статті 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Відповідно до частини 1 статті 228 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 155 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або проведення додаткової перевірки доказів, обставини встановлені повно та правильно, але допущена помилка в застосуванні норм матеріального та процесуального права, суд касаційної інстанції, згідно з пунктом 4 частини першої статті 230 КАС України скасовує рішення судів першої та апеляційної інстанції і постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись статтями 155, 222, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 5 жовтня 2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2014 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування наказу залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю.Й. Рецебуринський

Судді В.І. Ємельянова

О.П. Стародуб