Справа № К/9991/19339/11-С
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2013-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2013 року м. Київ К/9991/19339/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Бутенка В.І (доповідач), Лиски Т.О., Штульман І.В.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області про зобов'язання виплатити суму щомісячної доплати за проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю,

в с т а н о в и в :

У лютому 2009 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом і в обґрунтування позовних вимог вказував, що виплати, передбачені статтею 39 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"(далі - Закон № 796-ХІІ), здійснювались відповідачем не в повному розмірі.

Посилаючись на ці обставини позивач просив зобов'язати відповідача здійснити перерахунок цих виплат у відповідності до зазначених вимог Закону № 796-ХІІ, за період з грудня 2007 року по 2008 рік.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 13 квітня 2009 року позов задоволено. Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області та зобов'язано відповідача провести перерахунок пенсії та виплату позивачу 5103,00 грн. щомісячної доплати непрацюючому пенсіонеру за проживання в зоні посиленого радіологічного контролю з грудня 2007 року по 2008 рік.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 8 червня 2010 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволення позовних вимог за період з грудня 2007 року по 21 травня 2008 року та прийнято в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, а в іншій частині це рішення змінено. Зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні посиленого радіоекологічного контролю, відповідно до ст.39 Закону № 796-ХІІ з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року з розрахунку мінімального розміру заробітної плати, з урахуванням проведених виплат. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

В касаційній скарзі Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, просить скасувати рішення цих судів і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_4, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю і користується правами та пільгами, передбаченими Законом № 796-ХІІ, в тому числі відповідно до ст. 39 Закону № 796-ХІІ має право на доплату до пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

В порушення наведених норм відповідач виплачував допомогу до пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року, тобто у меншому розмірі ніж це передбачено ст. 39 Закону № 796-ХІІ.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо нарахування та виплати доплати до пенсії позивачу були неправомірними, оскільки конкретні розміри всіх доплат, передбачених Законом №796-ХІІ, встановлені саме цим законом, а не постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі №796-ХІІ .

Статтею 39 Закону № 796-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення в зоні посиленого радіоекологічного контролю, підвищується на одну мінімальну заробітну плату.

Наявність у позивача права на призначення доплати в розмірі не нижчому однієї мінімальної заробітної плати є визначальною для вирішення даного спору, крім того це право гарантується Конституцією України (частина 2 статті 46 Конституції України).

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

При цьому розмір пенсійних виплат, доплат та компенсацій, передбачених постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», не відповідає визначеному № 796-ХІІ розміру, кратному мінімальній заробітній платі (мінімальній пенсії), яка збільшувалась в різні роки Законами України «Про встановлення мінімальної заробітної плати» та Законами України «Про Держаний бюджет України» на відповідні роки.

Відповідно до ст. 19 Конституції України суб'єкти владних повноважень зобов'язані діяти лише на підставі та в межах наданих повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та іншими Законами України.

При цьому надання законодавцем Кабінету Міністрів України права визначати порядок виплат особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав таких осіб, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок не порушуючи положень цього Закону.

Крім того, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань, які встановлені статтею 46 Конституції України та Законом 796-ХІІ щодо визначення розміру та виплати грошової допомоги.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суди дійшли правильного висновку, що при визначенні розміру доплати до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають в зоні гарантованого добровільного відселення, застосуванню підлягає стаття 39 Закону 796-ХІІ, з якої вбачається, що під час визначення розміру передбачених цією статтею виплат за основу їх нарахування береться мінімальна заробітна плата, - а не наведена вище постанова Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав позивача.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» дію положень ст. 39 Закону 796-ХІІ на 2007 рік було зупинено в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати.

Рішенням Конституційного суду України від 09.07.2007 № 6-рп визнано неконституційними деякі положення Законів України «Про Державний бюджет на 2007 рік», зокрема п. 30 ст. 71 зазначеного Закону, яким було призупинено дію ст. 39 Закону 796-ХІІ в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати.

Згідно з Законом України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» дію частин 1 та 2 статті 39 Закону України 796-ХІІ зупинено на 2008 рік в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 зупинення дії положень статті 39 Закону 796-ХІІ, передбачене пунктом 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Разом з тим, суд апеляційної інстанцій дійшов висновку про необхідність застосування строку звернення до адміністративного суду, визначеного ст. 99 КАС України ( в редакції чинній на момент звернення позивача з позовом), оскільки такий позивачем пропущено без поважних причин, а відповідач наполягав на застосуванні річного строку звернення до суду.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, застосувавши статті 99 та 100 Кодексу адміністративного судочинства України, надав правильну оцінку підставам пропуску строку звернення до суду та дійшов вірного висновку про доцільність часткового задоволення позову за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року.

Стосовно вимог касаційної скарги щодо скасування рішення суду першої інстанції, то колегія суддів зауважує, що це рішення вже скасовано апеляційним судом в частині, яка і оскаржується.

Доводи касаційної скарги зроблених цим судом висновків не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що підстав для скасування чи зміни оскарженого судового рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 230 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 8 червня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

С у д д і : В.І. Бутенко

Т.О. Лиска

І.В. Штульман