Справа № 2а-15454/12/2670
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2015-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2015 року м. Київ К/800/16723/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 грудня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві Слободчика Дмитра Григоровича, відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві про визнання дій протиправними та скасування постанови,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2012 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідачів. Просив визнати протиправною та скасувати постанову Головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві Слободчика Д.Г. про відкриття виконавчого провадження від 23 жовтня 2012 року № 34855486 на підставі виданого 26 лютого 2009 року виконавчого напису нотаріуса № 95 про стягнення з ОСОБА_4 на користь АКБ «Правекс Банк» заборгованості.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 грудня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування вказаних судових рішень з підстав порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права та про ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 26 лютого 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 виданого виконавчий напис № 95 про стягнення з ОСОБА_4 на користь АКБ «Правекс Банк» заборгованості в сумі, еквівалентній 112832,00 доларам США.

Вказаний виконавчий напис нотаріуса було звернено до виконання і він перебував на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві з 6 жовтня 2009 року по 30 червня 2011 року.

Постановою державного виконавця від 30 червня 2011 року виконавче провадження було закінчено на підставі пункту 4 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки постановою Подільського районного суду м. Києва від 29 березня 2011 року у справі № 2-5563/10 зазначений виконавчий напис нотаріуса було визнано таким, що не підлягає виконанню.

Проте, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2011 року у справі № 22-ц/2690/8203 рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання виконавчого напису нотаріуса, виданого 26 лютого 2009 року №95 про стягнення з ОСОБА_4 на користь АКБ «Правекс Банк» заборгованості, таким, що не підлягає виконанню.

22 жовтня 2012 року стягувач повторно пред'явив вказаний виконавчий напис до виконання.

Постановою Головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві від 23 жовтня 2012 року відкрито виконавче провадження ВП № 34855486 з виконання зазначеного виконавчого напису.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій виходили з того, що строк на пред'явлення до виконання виконавчого напису нотаріуса не пропущено.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Зокрема, частиною 2 вказаної статті передбачено, що до виконавчих документів, що підлягають виконанню державною виконавчою службою серед іншого віднесені виконавчі написи нотаріусів.

Строки пред'явлення виконавчих документів до виконання визначені ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть бути пред'явлені до виконання протягом трьох місяців, а інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до статті 23 цього Закону строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються: пред'явленням виконавчого документа до виконання, частковим виконанням рішення боржником, наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

За таких обставин, коли після ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, стягувач знову пред'явив вказаний виконавчий напис до виконання в межах строку, передбаченого ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», то Головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві відкриваючи 23 жовтня 2012 року виконавче провадження № 34855486 діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами ст. 224 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та не ґрунтуються на законі.

Оскаржувані судові рішення постановлені з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 грудня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2013 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: В.В. Тракало Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк
З оригіналом згідно

Помічник судді А.П. Пасічнюк