Справа № 817/3134/14
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2015-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Жуковська Л.А.
Суддя-доповідач:Кузьменко Л.В.
УХВАЛА

іменем України

"22" січня 2015 р. Справа № 817/3134/14

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кузьменко Л.В.

суддів: Зарудяної Л.О.

Іваненко Т.В.,

при секретарі Кратюк А. О. ,

за участю представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "02" грудня 2014 р. у справі за позовом Приватного підприємства - фірми "Маледо" до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень ,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство - фірма "Маледо" звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №та № від 02.08.2012 року.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2014 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області №, № від 02.08.2012 року.

Відповідач Державна податкова інспекція у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області не погодилась з постановою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповного з'ясування обставин, які мають значення для справи, просить скасувати вказану постанову та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як слідує з матеріалів справи, органом державної податкової служби проводилась документальна виїзна перевірка Приватного підприємства - фірма "Маледо" з питань нарахування та своєчасності сплати податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість при проведенні взаєморозрахунків з ТОВ "РА "Адан" за період з 01.09.2011 року по 30.09.2011 року, за результатами якої складено акт від 25.07.2012 року за №286/23-100/32881106.

Згідно висновків акта перевірки перевіркою встановлено порушення:

- п.44.1 ст.44, п.п.138.1.1 п.138.1, п.138.2 ст.138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст.139 розділу ІІІ Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за ІІІ квартал 2011 року на суму 25709 грн.;

- п. 185.1 ст. 185, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за вересень 2011 року - 22356 грн.

На підставі акту перевірки від 25.07.2012 року органом ДПІ у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області винесені податкові повідомлення-рішення:

- від 02.08.2012 року за №, яким збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток на суму 38563 грн., в тому числі за основним платежем 25709 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 12854,50 грн.;

- від 02.08.2012 року №, яким збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 33534 грн., в тому числі за основним платежем 22356 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 11178 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що висновки відповідача, відображені в акті перевірки є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах закону та фактичних обставинах здійснення господарських операцій, а на припущеннях органу державної податкової служби.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" №996-XIV від 16.07.1999 року господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" факт здійснення господарських операцій фіксується первинними документами.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальну зміну майнового стану суб'єкта господарювання, яка фіксується шляхом складення контрагентами первинних документів.

Приписами розділів ІІІ, V Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI встановлено порядок формування платниками податків валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість та визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств і податком на додану вартість.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 розділу ІІІ Податкового кодексу України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, інших витрат, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 розділу ІІІ Податкового кодексу України, витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку та витрати банківських установ.

Пунктом 138.2 статті 138 розділу ІІІ Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

В силу вимог пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 розділу ІІІ Податкового кодексу України до складу витрат не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Підпунктом 14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

В свою чергу, відповідно до пп. "а" п. 198.1 ст. 198 розділу V Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Вичерпний перелік операцій, що не є об'єктом оподаткування, визначений ст.196 Податкового кодексу України. Серед вказаного переліку операції з придбання товарно-матеріальних цінностей (електрообладнання) та послуг (автотранспортних) відсутні. Суд вважає, що підстави для виключення зі складу податкового кредиту товариства сум ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару, відсутні, оскільки отримання такого товару за договорами купівлі-продажу не суперечить чинному законодавству, та є такими, що спрямовані на отримання доходів, а тому належать до господарської діяльності позивача в розумінні податкового законодавства.

Пунктом 198.2 ст.198 Податкового кодексу України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.6 статті 198 розділу V Податкового кодексу України передбачено, що до податкового кредиту не відносяться суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Як встановлено судами, між ППФ "Маледо" та ТОВ "ПРАЙМ РЕСУРС" 03.08.2011 було укладено договір поставки №103082. Згідно з умовами договору Постачальник (ТОВ "ПРАЙМ РЕСУРС") зобов'язувався передати у власність Покупця (ППФ "Маледо"), а Покупець зобов'язувався прийняти та сплатити продукцію, у кількості, асортименті, по ціні та в строки відповідно до умов договору та додатків до нього, які є невід'ємною частиною Договору, які іменуються специфікаціями, або рахунками-фактурами (т.1 а.с.61).

При цьому, матеріалами справи стверджено, що згідно Договору про відступлення права вимоги від 20.09.2011 р. первісний кредитор ТОВ "ПРАЙМ РЕСУРС" передає належне йому право вимоги згідно з основним договором №103082 від 03.08.2011 р. новому кредитору ТОВ "РА "Адан" (т.1 а.с.62).

На виконання умов договору ППФ "Маледо" поставлено товари згідно з видатковими накладними: №196 від 14.09.2011, №232 від 19.09.2011, №157 від 09.09.2011, №108 від 05.09.2011, №73 від 01.09.2011.

За вказаними господарськими операціями було видано податкові накладні: №196 від 14.09.2011, №232 від 19.09.2011, №157 від 09.09.2011, №108 від 05.09.2011, №73 від 01.09.2011.

Рух коштів по поставці товарів вказаними суб'єктами господарювання підтверджується платіжними дорученнями:№66 від 06.09.2011, №68 від 08.09.2011, №72 від 09.09.2011, №73 від 15.09.2011, №78 від 16.09.2011, №81 від 20.09.2011, №85 від 27.09.2011 .

Крім того, на виконання договірних відносин позивача з його контрагентом було видано видаткові накладні: №73 від 01.09.2011, №108 від 05.09.2011, №157 від 09.09.2011, №196 від 14.09.2011, №232 від 19.09.2011, №78 від 01.09.2011, №79 від 02.09.2011, №80 від 02.09.2011, №81 від 02.09.2011, №82 від 06.09.2011, №83 від 06.09.2011, №86 від 06.09.2011, №87 від 06.09.2011, №88 від 06.09.2011, №89 від 06.09.2011, №90 від 07.09.2011, №91 від 07.09.2011, №92 від 07.09.2011, №94 від 08.09.2011, №95 від 09.09.2011, №96 від 09.09.2011, №97 від 09.09.2011, №98 від 09.09.2011, №99 від 09.09.2011, №102 від 14.09.2011, №103 від 14.09.2011, №104 від 14.09.2011, №105 від 14.09.2011, №106 від 15.09.2011, №107 від 16.09.2011, №108 від 16.09.2011, №109 від 16.09.2011, №110 від 16.09.2011, №112 від 19.09.2011, №113 від 20.09.2011, №114 від 21.09.2011, №115 від 21.09.2011, №116 від 21.09.2011, №118 від 23.09.2011, №119 від 26.09.2011, №120 від 27.09.2011, №121 від 27.09.2011, №122 від 28.09.2011, №123 від 28.09.2011, №124 від 28.09.2011, №125 від 29.09.2011, №126 від 29.09.2011, №127 від 29.09.2011, №128 від 29.09.2011, №129 від 29.09.2011, №130 від 29.09.2011, №131 від 29.09.2011; податкові накладні: №73 від 01.09.2011, №157 від 09.09.2011, №196 від 14.09.2011, №232 від 19.09.2011, №58 від 30.08.2011, №61 від 31.08.2011, №1 від 01.09.2011, №4 від 02.09.2011, №2 від 01.09.2011, №3 від 02.09.2011, №6 від 06.09.2011, №7 від 06.09.2011, №8 від 06.09.2011, №9 від 06.09.2011, №11 від 06.09.2011, №10 від 06.09.2011, №52 від 30.09.2011, №62 від 31.08.2011, №14 від 08.09.2011, №12 від 07.09.2011, №37 від 15.08.2011, №15 від 09.09.2011, №16 від 09.09.2011, №18 від 09.09.2011, №20 від 14.09.2011, №13 від 08.09.2011, №21 від 14.09.2011, №22 від 14.09.2011, №25 від 16.09.2011, №26 від 16.09.2011, №27 від 16.09.2011, №24 від 15.09.2011, №29 від 19.09.2011, №30 від 19.09.2011, №31 від 21.09.2011, №23 від 14.09.2011, №32 від 21.09.2011, №34 від 23.09.2011, №35 від 23.09.2011, №39 від 27.09.2011, №40 від 27.09.2011, №38 від 26.09.2011, №44 від 28.09.2011, №36 від 23.09.2011, №41 від 27.09.2011, №45 від 28.09.2011, №46 від 29.09.2011, №47 від 29.09.2011, №42 від 27.09.2011, №43 від 27.09.2011, №19 від 12.09.2011.

Отримання товару відбувалося за довіреностями: №602 від 01.09.2011, №722 від 02.09.2011, №000309 від 01.09.2011, №767 від 02.09.2011, №031280 Серія 12 ААГ від 06.09.2011, №332745 Серія ААВ від 05.09.2011, №1440 від 06.09.2011, №168 від 06.09.2011, №141 від06.09.2011, №485 від 06.09.2011, №140 від 07.09.2011, №46 від 06.09.2011, №510252 Серія КАЛ від 01.09.2011, №001159 від 08.09.2011, №113 від 02.09.2011, № 349312 Серія 12 ААВ від 07.09.2011, №078001 Серія 12 ААГ, №001689 від 09.09.2011, №468 від 09.09.2011, №332784 Серія ААВ від 12.09.2011, №149 від 14.09.2011, №326 від 14.09.2011, №87 від 14.09.2011, №01509 від 15.09.2011, №737 від 16.09.2011, №290 від 16.09.2011, №492 від 16.09.2011, №217 від 15.09.2011, №147 від 19.09.2011, №216 від 20.09.2011, №189 від 21.09.2011, №69 від 14.09.2011, №5422 від 21.09.2011, №756 від 23.09.2011, №34 від 26.09.2011, №1347 від 27.09.2011, №4675 від 28.09.2014, №498 від 28.09.2011, №2764 від 29.09.2011, №756 від 29.09.2011, №083580 Серія ААА від 29.09.2011, №558 від 29.09.2011, №158 від 29.09.2011, №1179 від 28.09.2011, №8 від 27.09.2011.

Декларування відповідних сум в ході здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом відображено у поданих деклараціях з податку на прибуток за ІІ-ІV квартали 2011 року, податку на додану вартість за вересень 2011 року з додатками, реєстри виданих та отриманих податкових накладних за вересень та жовтень 2011 року також надані.

Транспортування товару засвідчується наданим Договором перевезення вантажів №6615 від 20.06.2011.

На час здійснення цих операцій ТОВ "РА "Адан" було зареєстроване платниками податку на додану вартість.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що надані до перевірки документи є первинними документами у розумінні ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" №996-XIV та повністю підтверджують факти здійснення господарських операцій.

Колегія суддів вважає безпідставним посилання відповідача в акті перевірки на факт здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентом - ТОВ "РА "Адан" без мети настання реальних наслідків.

Стаття 234 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року №435-IV визначає, що правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином є фіктивним правочином.

В силу положень ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року №435-IV, фіктивний правочин є оспорюваним, тобто таким, який може бути визнаний судом недійсним.

Враховуючи наведене, вчинення фіктивного правочину, тобто правочину лише для виду без фактичного його виконання є підставою для звернення до суду про визнання такого правочину недійсними. Закон такі правочини не визнає нікчемними. На момент розгляду даного спору, судом не прийнято рішень про визнання недійсними правочинів позивача з контрагентом - ТОВ "РА "Адан" .

В силу положень ч.4 ст.72 КАС України, вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Враховуючи вищенаведені норми законодавства, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги твердження ДПІ у м. Рівному про безтоварність господарських операцій між позивачем та ТОВ "РА "Адан" та, як наслідок, протиправних дій директорів вказаних підприємств, за відсутності вироку по кримінальній справі, який набрав законної сили за фактом притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб вказаних підприємств за ст. 205 Кримінального кодексу України (фіктивне підприємництво).

Враховуючи, що на момент проведення перевірки та під час розгляду справи по суті, вирок по кримінальній справі відсутній колегія суддів вважає, що висновки відповідача про нікчемність (безтоварність) правочинів, вчинених між позивачем та ТОВ "РА "Адан" є передчасними.

Щодо твердження органу державної податкової служби про безтоварність господарських операцій позивача з ТОВ "РА "Адан" у зв'язку з відсутністю у вказаних контрагентів необхідних трудових та матеріальних ресурсів для ведення господарської діяльності, здійснення взаємовідносин позивача з постачальниками лише з метою заниження об'єкта оподаткування та несплати податків, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані обставини не можуть бути підставою для висновку про безтоварність господарських операцій між позивачем та ТОВ "РА "Адан" та підставою для збільшення податкового зобов'язання позивача. Законодавство не ставить право платника податку на включення сум до валових витрат та податкового кредиту в залежність від господарських та виробничих можливостей своїх постачальників, від належного виконання всіма учасниками ланцюга постачання своїх податкових зобов'язань.

Відповідно до ч.1, 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки ні в суді першої інстанції, а ні в суді апеляційної інстанції відповідачем не доведено належними доказами безтоварність господарських операцій та відповідно правомірності свого рішення, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що податкове повідомлення-рішення є протиправним, безпідставним, необґрунтованим та підлягає скасуванню.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що постанова суду ухвалена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "02" грудня 2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кузьменко

судді: Л.О. Зарудяна

Т.В. Іваненко

Повний текст cудового рішення виготовлено "23" січня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу Приватне підприємство - фірма "Маледо" вул.Олексинська,17а/3,м.Рівне,33009

3- відповідачу Державна податкова інспекція у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області вул. Відінська,8,м.Рівне,33023

- ,