Справа № 539/3100/14-а
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2015-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 р.Справа № 539/3100/14-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Ральченка І.М.

Суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В. .

при секретарі судового засідання - Кудіній Я. Г.,

за участю представників сторін:

представника позивачів - ОСОБА_1,

представника відповідача - Іващенка О. Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Лубенської міської ради Полтавської області на постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 07.10.2014р. по справі № 539/3100/14-а

за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4

до Лубенської міської ради Полтавської області

про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування,

ВСТАНОВИЛА:

19.09.2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом у якому просили: визнати незаконним і скасувати пункт 23 рішення Лубенської міської ради Полтавської області (сорок четверта сесія шостого скликання) від 08.08.2014 року «Про вилучення, надання земельних ділянок у власність та користування юридичним і фізичним особам для різного цільового призначення», яким ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відмовлено у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та відмовлено у передачі у їх спільну сумісну власність земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1.

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області постановою від 07.10 2014 року задовольнив позов.

Визнав незаконним та скасував пункт 23 рішення Лубенської міської ради від 08 серпня 2014 року про відмову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі у спільну сумісну власність земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнув з Лубенської міської ради Полтавської області на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 36,54 грн. сплаченого ними судового збору кожному.

Лубенська міська рада Полтавської області подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті постанови норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, на думку апелянта, судом першої інстанції неповністю з'ясовано обставини справи та допущено невідповідність висновків обставинам справи.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Представник позивачів у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував у повному обсязі, вважав постанову суду першої інстанції такою, що не підлягає скасуванню.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників судового засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судовим розглядом встановлено, відповідно до свідоцтва про право власності від 01.10.2012 року серії САЕ №389460, виданого виконкомом Лубенської міської ради на підставі рішення №237 від 26.09.2012 року, ОСОБА_4 належить 44/100 домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.78, 79).

На підставі договорів купівлі-продажу від 16.10.2012 року та 15.11.2012 року ОСОБА_3, належить 56/100 будинку АДРЕСА_1. ОСОБА_3, на час придбання вказаного майна і зараз перебуває у шлюбі із ОСОБА_5 а тому, відповідно до ст.70 СКУ, це майно є спільним майном цього подружжя.

На час придбання ОСОБА_3 частини вказаного домоволодіння, земля під ним вже перебувала в оренді за договорами оренди землі від 27.04.2012 року (зареєстровані у відділі Держкомзему у м. Лубни за №00167), які уклали колишні власники домоволодіння ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.8-26, 31-43).

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у Лубенської міської ради були відсутні будь-які законні, об'єктивні обставини, які б перешкоджали затвердженню поданої позивачами технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі у спільну сумісну власність земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з наступних підстав.

Згідно з положеннями ч.2 та п. а ч. 3 ст. 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

Так, порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами передбачений статтею 118 Земельного кодексу України.

Частиною 2 статті 120 вказаного кодексу передбачено, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

При цьому, згідно з п. г) ч.1 ст.121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в містах - не більше 0,10 гектара.

Із матеріалів справи вбачається, що У 2013 році позивачі вирішили приватизувати земельну ділянку, на якій розташоване їх домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, м. Лубни. Відповідно до рішення Лубенської міської ради від 15.02.2013 р., позивачам був наданий дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою. З цього приводу вони звернулися в ДП «Лубни Геодезія» і позивачам була виготовлена технічна документація (а.с.44-87).

За погодженням меж земельної ділянки позивачі звернулися до сусідів - ОСОБА_8 і ОСОБА_9 (з будинку АДРЕСА_2). Мешканці будинку № 24 узгодили межі, а мешканці будинку № 22 відмовили в погоджені меж, аргументуючи тим, що вони купили будинок 5 років тому і весь час користувалися пішохідним проходом до свого домоволодіння через орендовану позивачами земельну ділянку. Крім того, згадані особи вказали, що вони мають право користування не тільки проходом, але і проїздом до свого будинку через земельну ділянку, яку орендують позивачі. Через земельну ділянку, якою користуються позивачі, ще при колишніх власниках домоволодіння, до будинку № 22 були прокладені підземні мережі газо- та водопостачання.

Позивачі звернулися до комісії виконавчого комітету Лубенської міської ради по врегулюванню земельних спорів. Комісія по врегулюванню земельних спорів склала акт від 23.05.2013 року. З акту вбачається, що комісія вирішила: визнати неправомірним дії ОСОБА_8 і ОСОБА_9 (співвласників будинку АДРЕСА_3) щодо відмови у погодженні меж земельної ділянки по АДРЕСА_1, на якій розташований житловий будинок, що належить позивачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4; рекомендовано власникам будинку №24 ОСОБА_8 і ОСОБА_9 встановити земельний сервітут на прохід, під'їзд, експлуатацію та обслуговування газо- та водопроводу через земельну ділянку, якою користуються позивачі. Вищезазначений акт комісії був затверджений рішенням виконкому Лубенської міської ради №129 від 29.05.2013 року (а.с.60, 62-63).

Позивачі зверталися до начальника управління містобудування та архітектури виконкому Лубенської міської ради ОСОБА_10 для погодження технічної документації, який розглянувши звернення, надав висновок №211 від 01.08.2013 року, що земельна ділянка, якою користуються позивачі, має наступні обтяження та обмеження містобудівного характеру: проїзд до садиби № 22, обслуговування інженерних мереж, які підведені до садиби АДРЕСА_3. Враховуючи викладене, було зроблено висновок, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_1 підлягає доопрацюванню.

Позивачі оскаржили вищевказаний висновок до суду. Постановою Лубенського міськрайонного суду від 20.12.2013 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було задоволено. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2014 року рішення суду першої інстанції було скасовано, а в задоволенні позову відмовлено. При цьому судом апеляційної інстанції визначено, що висновок архітектора не має жодних правових наслідків для позивачів, не є обов'язковим для виконання та носить рекомендаційний характер, у зв'язку з чим не є рішенням (актом індивідуальної дії) в розумінні ст.2 КАС України. Водночас, судом апеляційної інстанції встановлено, що обтяження та обмеження, зазначені у висновку відповідача не зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в порядку встановленому законом, 08.09.1983 року була складена оновлена викопіровка присадибної ділянки № 20, де проходу або проїзду через домоволодіння № 20 до домоволодіння № 22 не відображено (а.с.88-95).

В подальшому 15.07.2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до Лубенської міської ради з проханням затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі по АДРЕСА_1 та передати виділену земельну ділянку в спільну сумісну власність (а.с.106).

08.08.2014 року на сорок четвертій сесії шостого скликання Лубенська міська рада Полтавської області ухвалила рішення, пунктом 23 якого, керуючись ст.55 ЗУ «Про землеустрій», ст.ст.120, 198 ЗК України, відмовила ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та у передачі у спільну сумісну власність земельної ділянки натурі по АДРЕСА_1 (а.с.107).

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що відповідачем надано до суду копію протоколу робочої групи з розгляду розробленої технічної документації з землеустрою за адресою АДРЕСА_1 від 1 серпня 2013 року. З даного протоколу вбачається, що при розгляді технічної документації з землеустрою по АДРЕСА_1 виникли розбіжності фактичної ситуації на місцевості з технічними планами МБТІ, а саме: на плані земельної ділянки МБТІ відсутня калитка до садиби № 22, невірно вказаний тип огорожі, не нанесено проїзд до садиби № 22. При цьому робочою групою було рекомендовано управлінню містобудування та архітектури зафіксувати обтяження земельної ділянки № 20 по АДРЕСА_1 для влаштування під'їзду до садиби № 22 та обслуговування інженерних мереж.

При цьому, судом першої інстанції зазначено, що на момент розгляду справи в суді не було надано жодних відомостей, що відповідні обтяження та обмеження, про які йдеться в згаданому протоколі, зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в порядку встановленому законом.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач ОСОБА_4 має у користуванні земельну ділянку АДРЕСА_1 на підставі укладеного з Лубенською міською радою договору оренди, а до позивачки ОСОБА_3 право користування вказаною земельною ділянкою перейшло відповідно до положення ч.2 ст.120 ЗК України.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє обгрунтоване підтвердження в ході судового розгляду, а тому не вбачається підстав для відмови у їх задоволенні.

Отже, переглянувши постанову суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при її прийнятті суд першої інстанції у повному обсязі з'ясував обставини справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Лубенської міської ради Полтавської області залишити без задоволення.

Постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 07.10.2014р. по справі № 539/3100/14-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Ральченко І.М.
Судді Бершов Г.Є. Катунов В.В.
Повний текст ухвали виготовлений 26.01.2014 р.