Справа № П/811/4024/14
Суддя: О.С. Петренко
Дата ухвалення: 2015-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року Справа № П/811/4024/14

Кіровоградський окружний адміністративний суд

в складі головуючого: судді Петренко О.С.

за участю секретаря судового засідання : Таранухи Т.М.,

представників сторін:

позивача - Терещенко Д.Л.,

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Креатив»

до відповідача: Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Креатив" (далі - позивач, ПАТ "Креатив") звернулося до суду з адміністративним позовом до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області (далі - відповідач, Кіровоградська ОДПІ ), в якому просить скасувати податкове повідомлення - рішення відповідача від 19 вересня 2014 року №.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено відповідачем на підставі висновку акта перевірки про порушення позивачем п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено суму податку на додану вартість на загальну суму 2062824,00 грн.

Позивач вважає, що висновки акта перевірки є необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам, оскільки ґрунтуються лише на припущеннях, які, в свою чергу, не підтверджені належними документами. Як наслідок, спірне податкове повідомлення - рішення є неправомірним та підлягає скасуванню.

Відповідачем подано письмові заперечення на позов, в якому позовні вимоги не визнаються в повному обсязі та зазначається, що прийняття оскаржуваного податкового повідомлення - рішення обумовлено порушеннями позивачем податкового законодавства, які виявлені під час перевірки. На думку відповідача, оскаржуване рішення є правомірним та не підлягає скасуванню.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України, в судовому засіданні 21.01.2015 р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено, про що сторонам оголошено в судовому засіданні після проголошення вступної та резолютивної частини постанови, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 167 КАС України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши у судовому засіданні надані сторонами докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності на підставі наданих доказів, суд вважає за необхідне задовольнити адміністративний позов з наступних підстав.

Судом встановлено, що приватне акціонерне товариство "Креатив" зареєстроване як юридична особа виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради 06 жовтня 2000 року (т.1,а.с.27-31).

Посадовими особами Кіровоградської ОДПІ проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ПАТ "Креатив" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з СТОВ "Поліська Нива" за період з 01.01.2014 року по 30.06.2014р., результати якої оформлено відповідним актом №180/11-23-22-02/31146251 від 05.09.2014р. (т.1,а.с.7-16).

В акті перевірки податковим органом зафіксовано порушення позивачем п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого ним занижено податок на додану вартість на загальну суму 2062824,00 грн., в тому числі за травень 2014 р. на 2062824,00 грн.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки податковим органом було винесено податкове повідомлення-рішення від 19 вересня 2014р. №, яким ПАТ "Креатив" збільшено суму грошових зобов'язань за платежем податок на додану вартість на загальну суму 3094236,00грн., в тому числі за основним платежем - 2062824,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 1031412,00 грн. (т.1,а.с.17).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: 1) придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; 2) придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

При цьому в пункті 198.2 зазначеної статті передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів із банківського рахунку платника податку в оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) у паперовому вигляді або в електронній формі. При цьому, у податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: порядковий номер податкової накладної; дата виписування податкової накладної; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку; ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; вид цивільно-правового договору; код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлені вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.

Так, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до підпункту 2.4 пункту 2 Положення "Про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 168/704 від 05.06.1995 року, первинні документи (на паперових і машинозчитувальних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному вираженні), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійсненні господарської операції і складання первинного документа.

З аналізу наведених правових норм у їх системному зв'язку, суд дійшов висновку, що необхідною умовою для формування податкового кредиту є фактичне здійснення господарської операції платником податків.

У свою чергу, фактичне здійснення господарської операції платником податків посвідчується, зокрема, належно оформленими податковими накладними та іншими первинними бухгалтерськими документами.

Досліджуючи спірні правовідносини, суд встановив, що висновки відповідача, наведені ним в акті перевірки, ґрунтуються на припущеннях про безтоварність господарських операцій, що здійснювались між позивачем та його контрагентом, та на підставі яких позивачем був сформований податковий кредит з податку на додану вартість.

Виходячи з викладеного, суд досліджує правомірність формування позивачем податкового кредиту за взаємовідносинами з СТОВ "Поліська Нива" у розрізі фактичного здійснення відповідних господарських операцій.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, основними видами діяльності ПАТ "Креатив" за КВЕД є, зокрема, виробництво олії та тваринних жирів (т.1,а.с.27-31)

Судом встановлено, що між позивачем (покупець за договором) та СТОВ "Поліська Нива" (Продавець) укладено договори на поставку насіння соняшнику, урожаю 2013 року:

- договір поставки №С13-02694 від 07.05.2014р. (т.1.а.с.59-60);

- договір поставки №С13-02737 від 09.05.2014р. (т.1,а.с.61-62);

- договір поставки №С13-02807 від 13.05.2014р. (т.1,а.с.63-64);

- договір поставки №С13-02878 від 1905.2014р. (т.1.а.с.65-66).

Крім того, між ПАТ "Креатив" (покупець за договором) та СТОВ "Поліська Нива" (Постачальник) укладено договори на поставку соняшникової нерафінованої олії:

- договір поставки №МТ14-107 від 28.03.2014р. (т.1,а.с.67);

- договір поставки №МТ14-132 від 08.04.2014р.(т.1,а.с.68);

- договір поставки №МТ14-138 від 11.04.2014р. (т.1,а.с.69);

- договір поставки №МТ14-142 від 14.04.2014р. (т.1.а.с.70);

- договір поставки №МТ14-0205 від 12.05.2014р. (т.1,а.с.71).

Судом встановлено, що позивачем до податкового кредиту в травні 2014 року віднесено 2063824,00 грн. за податковими накладними, виданими СТОВ "Поліська нива", з придбання насіння соняшника та соняшникової нерафінованої олії на підставі договорів поставки (т.1,а.с.232-248).

Даний товар позивачем було оприбутковано відповідно до видаткових накладних (т.1,а.с.160,162,164,166,168,170,172,174,176,178,180,182,184,186,188,190,192,194,196,198, 200,202,204,208,210,212,214,216,218,220,222,224,226,228,230).

Транспортування товару підтверджується відповідними товарно-транспортними накладними (т.1,а.с. 141-163,165,167,169,171,173,175,177,179,181,183,185,187,189,191,193,

195,197,199,201,203,205,207,209,211,213,215,217,219,221,223,225,227,229,231).

Оплату вартості придбаного товару позивачем здійснено в повному обсязі безготівковими розрахунками, що підтверджується платіжними дорученнями та не заперечувалось відповідачем в акті перевірки (т.1,а.с. 115-130).

При цьому, суд зазначає, що товар, придбаний у зазначеного контрагента, ПАТ "Креатив" використовувало для виробництва власної продукції: жирів, маргарину, фасованого масла, майонезу та в подальшому реалізовано за договором поставки №14003 від 23.12.2013р., укладеного з ПАТ "Львівська кондитерська фабрика "Світоч" (т.2,а.с.41-47) та договором поставки №3251 від 31.12.2013р., укладеного з ДП "Старокостянтинівський молочний завод" (т.2,а.с.38-40).

Системний аналіз вищезазначених правових норм, дослідження наявних в матеріалах справи договорів, податкових, видаткових, товарно-транспортних накладних, свідчить про те, що документи, на підставі яких позивач сформував податковий кредит, відповідають критеріям первинного документу, а відтак, дії позивача щодо формування податкового кредиту є правомірними. Надані позивачем банківські документи, за якими здійснювалася оплата товарів та послуг, є достовірними доказами виконання контрагентом позивача зобов'язань, обумовлених договорами поставки.

Даючи правову оцінку наведеним доказам, суд вважає, що ними підтверджується реальний характер господарських операцій між ПАТ "Креатив" та СТОВ "Поліська Нива", а відтак, і правомірність формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість.

Як вбачається з акта перевірки, відповідачем у ході перевірки використано акт про неможливість проведення зустрічної звірки СТОВ "Поліська Нива". За висновками цього акта, податковим органом встановлена відсутність поставок товарів та укладення угод без мети настання реальних наслідків. У зв'язку з цим, податковим органом визнано угоди поставки нікчемними, в тому числі ті, що були укладені з позивачем.

На думку суду, наданий відповідачем акт свідчить тільки про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання СТОВ "Поліська Нива", щодо підтвердження господарських взаємовідносин із платниками податків за відповідний період часу цей акт не може бути підставою для визначення грошових зобов'язань позивачеві та застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій за оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням. При складанні зазначеного акта жодні первинні документи СТОВ "Поліська Нива" податковим органом не досліджувалися, що вбачається із змісту акта від 19.06.2014 р. №31/15-3/03743523 (т. 1 а.с. 89-94).

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлена презумпція правомірності правочину.

При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Суд зауважує, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано доказів про умисність укладення правочину між позивачем та його контрагентом з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а саме: рішення суду у цивільній чи господарській справі, вироку суду у кримінальній справі або іншого належного доказу на підтвердження відсутності реального характеру здійснених позивачем господарських операцій.

Податковий кодекс України не ставить право на податковий кредит в залежність від обов'язкового підтвердження декларування відповідної суми податкових зобов'язань контрагентом. Податок на додану вартість є непрямим податком і сплачується при придбання товару (послуги) не безпосередньо до бюджету, а постачальнику товарів (послуг). І лише у такого постачальника товару (послуг), який у складі вартості придбаного товару (послуги) отримав податок на додану вартість, виникають зобов'язання стосовно сплати податку до бюджету. При цьому, покупець товарів (послуг) не може нести відповідальність за постачальника.

Дана позиція відповідає практиці Верховного Суду України у подібних правовідносинах (постанова від 11.12.2007 р., справа № 21-137во06), де ВСУ дійшов висновку про те, що у разі невиконання контрагентом зобов'язання зі сплати податку до бюджету, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення платника ПДВ права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Така позиція, також, узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини.

Так, у справі "Булвес" проти Болгарії" (2009 рік, заява № 3991/03) визнано, що платник податку на додану вартість не має нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не взнав про такі зловживання і не міг про них знати.

Із матеріалів справи вбачається, що зазначені вище договори були спрямовані на реальне настання правових наслідків та набуття сторонами цивільних прав та обов'язків, що обумовлені ними. А саме, контрагент позивача СТОВ "Поліська Нива" здійснив поставку товару, а позивач прийняв товар, здійснив його оплату на користь контрагента, відповідно до платіжних документів.

Матеріалами справи доведений факт дійсного виконання позивачем та його контрагентом господарських угод. Позивач не мав підстав вважати діяльність зазначеного контрагента протиправною, так як на час дії угод контрагент позивача був зареєстрований в установленому порядку як платник ПДВ, мав право виписувати та надавати податкові накладні, не був виключений із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Судом встановлено, що господарські операції між позивачем та його контрагентом були спрямовані на настання реальних наслідків та спричинили реальні зміни майнового стану платників податків. Доказів на спростування таких висновків відповідачем до суду не було надано.

Суд вважає безпідставними посилання відповідача на результати перевірки контрагента позивача СТОВ "Поліська Нива", оскільки, відповідно до ст. 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Тому позивач, який не наділений правом встановлювати ознаки фіктивності операцій своїх контрагентів з іншими контрагентами, не може нести відповідальність за їх можливі протиправні дії.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Наявними матеріалами даної адміністративної справи підтверджено реальність господарських операцій позивача зі СТОВ "Поліська Нива", на підставі яких ним було сформовано податковий кредит з податку на додану вартість в період, який перевірявся.

Відповідачем, в установленому порядку, не були доведені факти невідповідності задекларованих у податковому обліку результатів господарської операції позивача фактичним обставинам здійснення господарських операцій з його контрагентом, внаслідок чого, податковий кредит слід вважати таким, що сформований позивачем правомірно.

З урахуванням норм ч. 3 ст. 2 КАС України, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог адміністративного позову. З огляду на те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від № від 19.09.2014 р., було прийняте відповідачем не на підставі законів України, необґрунтовано, його слід визнати протиправним та скасувати.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України, суд також вважає за необхідне присудити з Державного бюджету України на користь ПАТ "Креатив" судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Керуючись ст.ст. 86, 159-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області № від 19.09.2014 року.

Стягнути на користь ПАТ «Креатив» з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10- денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня отримання копії постанови у повному обсязі, апеляційної скарги.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду підпис О.С. Петренко

Згідно з оригіналом