Справа № 804/12993/14
Суддя: Чорна Валерія Вікторовна
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 р. cправа № 804/12993/14
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Чорної В.В.

при секретарі судового засідання Сітайло О.В.

за участі представників сторін:

позивача Панишко А.О.

відповідача Бондаренко І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Малбі» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

встановив:

26 серпня 2014 року Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів на виконання своїх владних повноважень звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із зазначеним адміністративним позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Малбі» адміністративно-господарські санкції в сумі 134 201,68 грн. за невиконання у 2013 році нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, та пеню в сумі 40 грн. 26 коп. за порушення термінів їх сплати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на виконання положень Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Малбі» при середньообліковій чисельності штатних працівників - 238 осіб, повинно було створити у 2013 році 10 робочих місць, на які працевлаштувати інвалідів. Натомість, відповідач не виконав зазначений норматив щодо 4 осіб, чим порушив вимоги ст.ст. 18, 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», а тому зобов'язаний сплатити адміністративно-господарські санкції в сумі 134 201,68 грн., виходячи з розміру середньорічної заробітної плати штатного працівника, та пеню, нараховану на суму заборгованості по сплаті адміністративно-господарських санкцій, в сумі 40 грн. 26 коп., за порушення термінів їх сплати. В добровільному порядку відповідач суму заборгованості не сплачує, тому позивач звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом.

В судовому засіданні 18.12.2014 року представник позивача за довіреністю Панишко А.О. позовні вимоги підтримала, просила адміністративний позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача за довіреністю Бондаренко І.І. проти задоволення позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що вина підприємства у невиконані нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2013 році відсутня, оскільки всі передбачені законом заходи для належного виконання цього обов'язку ним було вжито. Зокрема, підприємством були створені робочі місця, призначені для працевлаштування інвалідів, про що щомісяця подавалася звітність за формою 3-ПН до Жовтневого районного центру зайнятості м. Дніпропетровська за місцем перебування на обліку. Проте, жодна особа не дала згоди на працевлаштування на заявлені вакансії, при цьому, з боку відповідача відмов у працевлаштуванні осіб з інвалідністю не було. Також, відповідач зазначив, що обов'язок підприємства створити робочі місця, призначені для працевлаштування інвалідів, не супроводжуються його обов'язком підбирати таких осіб для працевлаштування.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Статтею 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально - економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 19 вищевказаного Закону, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Статтею 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст. 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням фонду соціального захисту інвалідів адміністративно - господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Аналіз вищевказаних норм дає підстави дійти до висновку, що на підприємства, установи, організації, які використовують найману працю, покладено обов'язок, по-перше, виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів; по-друге, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; по-третє, якщо середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

При цьому, обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця. Такий обов'язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в частині 1 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Малбі» перебуває на обліку в Дніпропетровському обласному відділенні фонду соціального захисту інвалідів, як підприємство, яке в своїй діяльності використовує найману працю.

Згідно форми № 10-ПІ «Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів» за 2013 рік, що надавався відповідачем 28.02.2014 р. до Дніпропетровського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу підприємства у 2013 році становила 238 осіб (а.с.4).

Відповідно, чисельність інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів, встановленого ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», становить 10 осіб. Проте, у 2013 році на підприємстві працювало 6 осіб (штатних працівників), яким встановлена інвалідність, що підтверджено звітом відповідача за формою № 10-ПІ.

У зв'язку з цим, позивачем зроблено розрахунок адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця для працевлаштування інвалідів на суму 134 201,68 грн. (а.с.5).

Враховуючи, що в добровільному порядку відповідач адміністративно-господарські санкції не сплатив, позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із зазначеним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що з наведених обставин формально вбачається склад правопорушення у вигляді невиконання відповідачем нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості 4 осіб.

Водночас, згідно звітів про зайнятість та працевлаштування населення, наданих відповідачем до центру зайнятості протягом 2013 року встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Малбі» протягом 2013 року подавало щомісячні звіти за формою 3-ПН за вакантними посадами: організація, ремонт та управління АСУТТІ або механіка та електромеханіка, призначеними для працевлаштування інвалідів в січні 2013 року - 4 вакансії, в лютому 2013 року - 4 вакансії, в березні 2013 року - 4 вакансії, в квітні 2013 року - 5 вакансій, в травні 2013 року - 5 вакансій, в червні 2013 року - 5 вакансій, в липні 2013 року - 5 вакансій. При цьому, відповідачем встановлено вимоги до претендента на ці вакансії у вигляді наявності вищої освіти та стажу роботи за професією не менше 3 років. Також, Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Малбі» протягом 2013 року подавало щомісячні звіти за формою 3-ПН за вакантними посадами оператора лінії виробництва харчової продукції, призначеними для працевлаштування інвалідів в серпні 2013 року - 3 вакансії, в вересні 2013 року - 3 вакансії, в жовтні 2013 року - 2 вакансії, в листопаді 2013 року - 4 вакансії, в грудні 2013 року - 4 вакансії, без встановлення конкретних вимог до претендента на дану вакансію (а.с.18-46).

Листом Жовтневого районного центру зайнятості м. Дніпропетровська № 1638 від 27.06.2014 року підтверджено, що протягом 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Малбі» подавало щомісячні звіти за формою 3-ПН із заявленими вакансіями для інвалідів: з січня по березень - 4, з квітня по липень - 5, з серпня по вересень - 4, у жовтні - 2, з листопада по грудень - 4. У звітному періоді підприємство відмовило у прийнятті на роботу одному інваліду, а саме ОСОБА_4, у зв'язку з її невідповідністю вимогам до претендента на дану вакансію (а.с.13).

При цьому, з наданих відповідачем копій затвердженого штатного розкладу за січень-грудень 2013 року вбачається, що кількість вакантних посад, призначених для працевлаштування інвалідів, яка зазначалася у звітності за формою 3-ПН, розраховувалася щомісячно виходячи із загальної чисельності штатних працівників у поточному місяці. Отже, враховуючи, що загальна чисельність штатних працівників підприємства зменшувалася у серпні - грудні 2013 року, подання відповідачем у вказаному періоді інформації до центру зайнятості щодо наявності вакантних посад для інвалідів у кількості 2-3 особи відповідає вимогам чинного законодавства.

Викладене свідчить про належне виконання відповідачем покладеного на нього законом обов'язку щодо створення робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, у кількості відповідно до нормативу, встановленого ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», та належне інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць та потребу у направленні йому центром зайнятості інвалідів для працевлаштування.

Випадків безпідставної відмови у працевлаштуванні інвалідів на заявлені вакансії з боку відповідача позивачем також не доведено. При цьому, відмову інваліду ОСОБА_4 у працевлаштуванні у зв'язку з її невідповідністю вимогам до претендента на дану вакансію, не можна вважати безпідставною.

Згідно ч. 1 ст. 217 Господарського кодексу України, господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, внаслідок застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною 2 цієї статті встановлено, зокрема, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Таким чином, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до учасника господарських відносин за порушення ним правил, встановлених законодавчими актами, при наявності в діях суб'єкту господарювання вини у вчиненні такого порушення та якщо ним не приймались заходи, спрямовані на недопущення господарського правопорушення.

Елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв'язку між самим порушенням та його наслідками.

Згідно ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

В силу ч. 3 ст. 18 цього закону, державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації і знань, з урахуванням його побажань.

Отже, за умови виконання підприємством обов'язку щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, своєчасного інформування центру зайнятості про наявність вакантних посад, а також за відсутності даних про безпідставну відмову інваліду у прийнятті на роботу, не виникає підстав для застосування адміністративно-господарських санкцій.

З огляду на те, що відповідачем були виконані вимоги Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», що підтверджено належними доказами під час судового розгляду справи, правові підстави для застосування до нього адміністративно-господарських санкцій у суду відсутні. Відповідно, підстави для нарахування відповідачу пені за несвоєчасну сплату адміністративно-господарських санкцій також відсутні.

За викладених обставин, позовні вимоги Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Малбі» адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2013 році, та, відповідно, пені за несвоєчасну сплату адміністративно-господарських санкцій, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 122, 160-162, 167 КАС України, суд, -

постановив:

У задоволенні адміністративного позову Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо судом у відповідності до частини 3 статті 160 КАС України було проголошено вступну та резолютивну частину постанови, а також в разі прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складений 23 грудня 2014 року.

Суддя В.В. Чорна